Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до складеного [PERSON] заповіту від 20.05.2003, вказаний належний їй житловий будинок вона заповіла позивачу, інших спадкоємців за цим заповітом немає. У січні 2017 року позивач звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв?язку із пропуском строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме житловий будинок. Зазначає, що вчасно вона не могла звернутися із заявою, оскільки на час смерті [PERSON] їй не було відомо про існування цього заповіту, тому за вирішенням даного питання вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про підготовче засідання у справі - не з`явилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказала, що просить прийняти рішення в підготовчому засіданні та розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце підготовчого засідання. Однак на адресу суду подала заяву, в\~ якій просить розглянути справу у її відсутність\~\~і проти задоволення позову не заперечує. \~\~ Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 28.07.2016. Ще при житті [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 20.05.2003 секретарем виконавчого комітету Коржовокутської сільської ради Уманського району Черкаської області, відповідно до якого вона заповіла належний їй житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , [PERSON] . Інших спадкоємців за вказаним заповітом немає. Відповідно до Довідки № 09/22-05, виданої 01.02.2021 Бабанською селищною радою, житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] , що також підтверджується записом в погосподарській книзі №1 (сторінка 125); особовим рахунком та Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими спорудами. У січні 2017 року [PERSON] звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.01.2017 у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у зв?язку із пропуском строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме житловий будинок. Позивач [PERSON] стверджує, що вчасно вона не могла звернутися із заявою, оскільки на час смерті [PERSON] їй не було відомо про існування заповіту, складеного [PERSON] . Вивчивши отримані судом матеріали спадкової справи №428/2005, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що спадкоємцем обов?язкової частки є дочка спадкодавця - [PERSON] . Проте, відповідно до поданої нею до Уманської районної державної нотаріальної контори заяви від 29.06.2005, вона, маючи право на обов?язкову частку спадкового майна, від отримання обов?язкової частки спадкового майна відмовилася. Крім того, ще при житті [PERSON] був складений заповіт від 15.02.2002, яким вона все належне їй майно заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт був змінений заповітом від 20.05.2003, відповідно до якого вона заповіла належний їй житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , [PERSON] . У зв?язку із зазначеним, відповідач [PERSON] успадкувала все належне [PERSON] майно, крім житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , та отримала відповідне Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~не вчиненням\~нею процесуальних\~дій. Згідно\~ч.2 ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття\~спадщини є\~день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1\~ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України\~визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»\~ - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).\~\~\~\~ Відповідно п.23\~постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців,\~\~які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.\~ Умовою для\~переходу в\~порядку спадкування\~права власності\~на об`єкти\~нерухомості,\~в тому\~числі житловий\~будинок,\~інші споруди,\~земельну ділянку\~є набуття\~спадкодавцем зазначеного\~права у\~встановленому законодавством\~України порядку. Згідно ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За частиною 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.\~Підстав для неприйняття визнання позову\~- не встановлено. Таким чином,\~оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved