Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 серпня 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON], який помер [INFO]. Приватний нотаріус Томаківського нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є., листом за вих. № 1173/02-14 від 22.08.2017 року, відмовив позивачці в прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як нею, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини. Приватний нотаріус запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання. Дана обставина підтверджується наявним у позивачки зазначеним листом. Відповідно до вимог глави 10 пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5: «…видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві…». Позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене нерухоме майно, так як відсутній правовстановлюючій документ, а саме у позивачки відсутній оригінал Державного акту на зазначену земельну ділянку належну [PERSON] і місцезнаходження його позивачці невідоме. Діючим законодавством не передбачено видачу нового Державного акта на право власності на земельну ділянку, у зв'язку з припиненням з 01.01.2013 року повноважень територіальних органів Держземагенства, а далі правонаступника Деожгеокадастру у частині реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, тому позивачу надано належним чином завірену ксерокопію зазначеного Державного акта на земельну ділянку. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що [PERSON] являвся власником зазначеної земельної ділянки, а після його смерті позивач має право на отримання спадщини за заповітом навіть при тих обставинах, що відсутній оригінал правовстановлюючого Державного акта на зазначену земельну ділянку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України позивачка вважаюся такою, що не прийняла спадщину, що відповідно до положень Глави 67 ЦК України позбавляє її здійснення права на спадкування. Про смерть [PERSON] позивачці стало відомо тільки на початку серпня 2017 року від [PERSON], працюючої економістом АФ «Перше Травня», якій невідома особа надала копії зазначених свідоцтва про смерть [PERSON] та заповіт. Позивачка вважає, що свідоцтво про смерть і заповіт було надано саме [PERSON] як представнику АФ «Перше Травня» родичами померлого, так як земельна ділянка зазначена в заповіті знаходиться в оренді АФ «Перше Травня». В пункті 2 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 01.03.2013 року зазначено: «… згідно роз'яснення, які містяться у абз. 3 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Позивач вважає обставину того, що про смерть [PERSON] та про наявність заповіту їй стало відомо тільки на початку серпня 2017 року поважною об'єктивною причиною пропуску нею строку для прийняття спадщини, незалежною від її волі. Виходячи з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України, в разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, законом визначено право реалізації права на спадкування шляхом надання судом спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач також вважає за необхідне визнати за ним в судовому порядку його право на додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що підтвердить його право на здійснення права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] шляхом визнання за нею права власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, при цьому зазначено, що проти даного позову не заперечує. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER].12.2016 року виданого відділом ДРАЦС Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно помер [INFO] /актовий запис № 77/. Зі змісту заповіту посвідченого приватним нотаріусом 12 листопада 2010 року та зареєстрованим в реєстрі за № 2073, вбачається, що [PERSON] заповідав позивачу наступне майно: «земельну ділянку яка розташована на території Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області розміром 6,070 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - заповідаю [PERSON]». 22 серпня 2017 року приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудим М.Є. позивачу було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, так як нею, відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України, пропущений встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини, що підтверджується письмовим роз'ясненням нотаріуса від 22.08.2017 р. № 173/02-14. Крім того, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене нерухоме майно, так як відсутній правовстановлюючій документ, а саме у нього відсутній оригінал Державного акту на зазначену земельну ділянку належну [PERSON] Відповідно до вимог глави 10 пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5: «…видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві…». У зв'язку з припиненням з 01.01.2013 року повноважень територіальних органів Держземагенства у частині реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та втрати чинності нормативно-правового акту який регламентував їх діяльність по видачі Державних актів на землю, позивач позбавлений права отримати дублікат Державного акта на земельну ділянку. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що [PERSON] являвся власником зазначеної земельної ділянки, а після його смерті позивач має право на отримання спадщини за заповітом навіть при тих обставинах, що відсутній оригінал правовстановлюючого Державного акта на зазначену земельну ділянку і місцезнаходження його йому не відоме. В пункті 2 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 01.03.2013 року зазначено: «… згідно роз'яснення, які містяться у абз. 3 п. 24 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, поважними причинами пропуску строку прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій». Як вбачається з позовної заяви, про смерть [PERSON] та про наявність заповіту позивачу стало відомо тільки на початку серпня 2017 року, тобто пропущено строк незалежною від його волі. Виходячи з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України, в разі пропуску строку для прийняття спадщини з поважної причини, законом визначено право реалізації права на спадкування шляхом надання судом спадкоємцю додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість земельної ділянки станом на 31.08.2017 року складає 62 167,00 гривень. З повідомлення приватного нотаріуса Томаківської районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 22.08.2017 р. № 173/02-14.наданого згідно витягу зі Спадкового реєстру № 48841080 від 22.08.2017 р., вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання права власності на земельні ділянки за позивачем не оспорюється відповідачами та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України після смерті спадкодавця, якому на праві приватної власності належали земельні ділянки, до позивача у справі, як спадкоємця за законом, переходить право на отримання у спадщину вказаного спадкового майна. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача, із спадкоємців померлого не претендує на спадщину після його смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати йому судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved