Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою двадцяти трьох років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] навчається у м. Києві у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації на денній формі навчання, тому у неї немає змоги влаштуватись на роботу щоб самостійно отримувати заробіток. На даний час дочку утримує позивач, яка працює, але зі своїх доходів не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки. Відповідач, у свою чергу, не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, тому має можливість та зобов`язаний допомагати утримувати спільну з позивачем дочку, яка навчається та потребує матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує повністю та просить суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що з позовом не згоден повністю та просить суд відмовити у його задоволенні. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області 23.05.2013 /а.с.5/. Згідно з копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого 19.05.2017 органом №5925, [PERSON] , [INFO] , на даний час повнолітня, але не досягла двадцяти трьох років /а.с.6/. Дочка сторін [PERSON] є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації з 24.07.2019, знаходиться на речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні, що підтверджується довідкою цього інституту від 17.06.2020 №1/53/17/397 /а.с.7/. Оцінивши докази у справі, суд враховує доводи позивача, що повнолітня [PERSON] , навчаючись на денній формі навчання в іншому місті, потребує постійного матеріального забезпечення для оплати послуг транспорта, житла, придбання харчів, одягу, взуття та канцелярських приладів з метою забезпечення повноцінного життя. Мати дитини не в змозі у повному обсязі забезпечити дитину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що повнолітня [PERSON] має потребу у матеріальному забезпеченні на період навчання, оскільки, як самостійно, так і за допомогою матері, задовольнити відповідні потреби не має можливості. Жодних доказів, спростовуючих викладене, відповідачем з дотриманням вимог ст. ст. 12, 13, 74, 81 ЦПК України, суду не надано. Разом з цим, вирішуючи даний спір по суті, суд керується положеннями ч.1 ст.199 ЦПК України, згідно з якими якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма кореспондується з положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України (Обов`язок доказування і подання доказів). Так, позивач, яка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, не обгрунтовує необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі, не надає доказів, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у такому розмірі. Відповідач, повністю заперечуючи проти позову, також свою позицію не обгрунтовує, не посилається та не надає доказів обставин, які б підтверджували неможливість надання будь-якої матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка продовжує навчання та потребує такої допомоги. Згідно зі ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, серед яких, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментного платежу, суд враховує те, що [PERSON] продовжує навчання в м. Києві, участь позивача в утриманні дочки, а також працездатний вік відповідача, та вважає за можливе визначити розмір аліментів, належних до стягнення з відповідача, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, що з урахуванням встановлених судом обставин буде посильним для платника аліментів та достатнім для отримувача, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь держави 50% судового збору, що становить 420,40 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial