Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обгрунтування якого вказала, що 03.06.2000 вона уклала шлюб з відповідачем, у якому народилася донька Карина, [INFO]. З квітня 2014 року вона і відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.07.2015 їх шлюб було розірвано. Під час проживання у шлюбі ними було придбано наступне майно: квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], яка придбана 22.06.2001 за 1650 грн на підставі договору купівлі-продажу, оформленого на відповідача; автомобіль Geely MR-7151А, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], право власності на який також було оформлено на відповідача. Згідно звіту про оцінку майна вартість автомобілю складає 40487,40 грн. Оскільки у спірній квартирі залишилися проживати вона з донькою, та іншого житла в неї не має, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю її та відповідача вказане майно та розподілити його таким чином: визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру та визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON], будучи двічі належним чином сповіщеним про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 03.06.2000 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому 16.10.2000 народилася донька Карина. За рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.07.2015, яке набрало законної сили 28.07.2015, шлюб сторін розірвано. Після розлучення дитина залишилася проживати з позивачем, спір майнового характеру не заявлявся. Дані обставини встановлено на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, рішення суду про розірвання шлюбу (а.с.7, 8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2001, технічного паспорту на квартиру, виготовлено за станом на 21.06.2001, реєстраційного посвідчення Димитровського бюро технічної інвентаризації та довідки комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 18.01.2018 квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Димитров (нині м.Мирноград), [ADDRESS], загальною площею 42,2 кв.м, жилою площею 27,5 кв.м, належить відповідачу [PERSON] (а.с.9, 10, 11-12, 40). Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.01.2018 ринкова вартість квартири загальною площею 42,2 кв.м, розташованої за адресою; [ADDRESS], на дату оцінки складає 62878,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АНС 192485 власником автомобілю Geely MR-7151А, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є відповідач [PERSON] згідно довідці-рахунку від 18.06.2008 (а.с.13). Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 31.10.2017 ринкова вартість автомобілю на дату оцінки складає 70487,40 грн (а.с.14). Отже, судом встановлено, і сторонами не заперечується, що наведені квартира та автомобіль були придбані сторонами під час їх шлюбу. За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє імя було зареєстровано право власності на таку річ. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що придбані під час шлюбу спірні квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягають розподілу. Згідно за ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. \~\~\~\~ Оскільки квартира та автомобіль за вартістю майже приближені одне до одного, тобто є рівноцінним майном, сторони, зокрема відповідач, не оспорюють ані вартість майна, ані запропонований порядок поділу майна, суд приходить до висновку, що у разі визнання права власності на квартиру за позивачем, а на автомобіль\~за відповідачем, права сторін порушено не буде.\~\~\~\~\~\~ На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК,

Outcome: approved