Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказала, що з 23.08.1979р. по 31.07.2014р. вона працювала у відповідача та була звільнена у зв'язку з переходом на пенсію з виплатою допомоги. В день звільнення вона працювала, але розрахунок з неї до цього часу не проведений. У липні 2014р. їй було нараховане близько 6800 грн., що включало в себе заробітну плату та допомогу при переході на пенсію у розмірі тримісячного доходу. У порушення ст.116 КЗпП України, їй не були сплачені всі суми, що належать їй при звільненні. У серпні 2014р. їй було виплачено заробітну плату за липень у розмірі 1700 грн., а допомогу у розмірі тримісячного доходу не виплатили до цього часу. Затримкою виплати заробітної плати відповідач завдав їй моральної шкоди. Вона людина сімейна та розраховувала на ці кошти, які вона своєчасно не отримала. Внаслідок фінансових труднощів, вона стала нервова та дратівлива. Погіршився апетит, з'явилося безсоння. Причиною всього вона вважає переживання із-за затримки виплати заробітної плати та загроза не отримати їх взагалі. Незадовільність фінансового стану відповідача їй було ясно внаслідок труднощів у відповідача по вчасній виплаті заробітної плати. А якщо прийняти до уваги складну політичну обстановку та випадки закриття відділень банків, то вона може зовсім втратити кошти, які належать їй. В час очікування грошей їй були потрібні додаткові моральні сили та підтримка, були порушені її нормальні життєві зв'язки. Тому побоювання про невиплату зарплати зовсім цілком обґрунтовані. Свою моральну шкоду вона оцінює у розмірі 920 грн. Ці гроші їй потрібні для відновлення душевного спокою після перенесеного нею стресу. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 920 грн. До судового засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність за участі її представника. Представник позивача підтримав позовні вимоги позивача. Представник відповідача пояснила суду, що з позовом згодна частково, у повному обсязі згодна з позовними вимогами, крім вимог по відшкодуванню моральної шкоди, надала суду письмові заперечення, які підтримала в судовому засіданні, де вказала, що відповідач не заперечує сам факт того, що позивачу повинна була бути нарахована та виплачена вихідна допомога своєчасно. При цьому з сумою моральної шкоди відповідач не згоден. Позивачем у позові не було доведено пряму вину власника, також як і причинно-наслідковий зв'язок між порушенням власником саме законних прав працівника та виникненням негативних наслідків. Навіть сам факт цих наслідків визиває значний сумнів, тому що усі доводи позивача про моральну шкоду - це лише слова, не підтверджені нічим. Відповідач не згоден з сумою моральною шкоди. Із змісту позову незрозуміло, з яких саме міркувань виходила позивач, визначаючи розмір моральної шкоди та яким саме чином вона визначила її розмір. Звертає увагу суду на той факт, що у позовній заяві позивач не надає жодних документальних підтверджень вимогам матеріальної шкоди. Тому незрозуміло, чому саме таку суму відповідач повинен сплатити позивачу. Додатково зазначає, оскільки глибина страждань не піддається точному виміру, а в грошах не вимірна в принципі, неможливо говорити про будь-яку еквівалентність глибини страждань розміром компенсації. Тобто оцінка глибини страждань потерпілого є доволі умовною. Таким чином, з огляду на вищенаведене, відповідач вважає, що вимоги про сплату моральної шкоди не відповідають ані приписам законодавства, ані здоровому глузду і сплаті не підлягають. Судом встановлено, що позивач 31.07.2014р. була звільнена за власним бажанням за ст.38 ч.1 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію за віком з виплатою одноразової допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку згідно п.12.15 «Галузевої угоди», що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача, змісту позовної заяви (а.с.5-8). Згідно довідки відповідача від 13.10.2014р., середньоденний заробіток позивача складає 114,43 грн. (а.с.14). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, позивач звільнився 31.07.2014р., але остаточний розрахунок з позивачем не здійснений до теперішнього часу. Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум по день рішення суду. Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 6865,80 грн. з розрахунку 114,43 грн. х 60 робочих дні за період з 01.08.2014р. по 24.10.2014р. Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи вищенаведене, надані суду докази, короткий проміжок часу затримки розрахунку із заробітної плати, а саме менше 1 місяця, наявність в цей період доходу, зокрема отримання пенсії, суд вважає, що вимоги щодо стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягають. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України,

Outcome: partial