Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 липня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, за актовим записом № 814. Мотивує вимоги тим, що за період спільного проживання у шлюбі однією сім'єю з відповідачем, дітей не має. Посилається на те, що причиною розпаду сім'ї є невідповідність характерів та різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, що призводило до сварок та конфліктів, у зв»язку із чим сімейні стосунки між нею і відповідачем були припинені. Просить, не погоджуючись з наданням строку на примирення з метою збереження сім»ї, заявлені вимоги задовольнпти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи; від останньої до суду поступила письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивачем підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і зі згоди позивача [PERSON] у наданій суду письмовій заяві від 06.11. 2015 року, в заочному порядку, із дотриманням вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно з якими, «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не з'явився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Вивчивши і розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступних висновків. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], зареєстрували шлюб 18 липня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції, за актовим записом № 814 (а.с.5). За період спільного проживання у шлюбі однією сім'єю у сторін дітей не має. Судом також встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин на період розгляду справи, не ведуть спільного господарства, в сторін відсутній спільний бюджет, на думку позивача, сім'я розпалась, а шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Законодавцем визначено, а саме - ст. 7 п.9 СК України, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого в ст. 11 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідачем не надано суду заперечень проти заявлених позовних вимог; крім цього, за даною статтею, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved