Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 62760,00 грн.; 5000 грн. компенсації витрат на правову допомогу; 2290,74 грн. - пені; а також 700,51 грн. судового збору. Надалі [PERSON] позовні вимоги уточнила з урахуванням звіту № 31/03/12, просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на її користь 56530,54 грн. - суму страхового відшкодування, 2063,37 грн. - пені, 5000 грн. - компенсації витрат на правову допомогу, 700,51 грн. - судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.12.2009 року між ним та Харківською філією ТДВ СК «Альфа-Гарант» укладено Договір № 06-USB/09-118-08929 добровільного страхування транспортного засобу, що є предметом застави, щодо захисту майнових інтересів, пов'язаних з володінням, користування та розпорядженням застрахованим ТЗ - автомобілем NISSAN Teana 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], який був придбаний ним із залученням кредитних коштів АКБСР «Укрсоцбанк», згідно договору кредиту № 839/3/27/38/7-950 від 17.12.2007 року, відповідно до умов якого та Додаткової угоди № 1 до нього від 15.12.2011 року, розмір страхової суми склав 160000,00 грн., розмір франшизи безумовної в результаті пошкодження чи знищення ТЗ внаслідок ДТП з вини водія склав 0,4 %, вигодо набувачем зазначено АКБ «Укрсоцбанк» в сумі заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-950 від 17.12.2007 року. Позивач зазначає, що 05.03.2012 року за участю її автомобіля NISSAN Teana 2007 р.в., д.н. [NUMBER], сталася ДТП з автомобілем Mitsubishi Pagero, д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок якої була заподіяна матеріальна шкода. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.04.2012 року незміненою постановою апеляційного суду Харківської області від 11.12.2012 року її було визнано у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Позивач також посилається на те, що після ДТП, 05.03.2012 року вона звернулася до ХФ ТДВ СК «Альфа-Гарант» із відповідною заявою про настання страхового випадку, проте нею отримано лист № 12/1662 від 19.07.2012 року про те, що прийняття рішення щодо здійснення страхового відшкодування відстрочується до моменту отримання страховиком інформації з посиланням на ст. 25 ЗУ «Про страхування». [PERSON] у своїй заяві зазначає, що на усунення ушкоджень, завданих у ДТП 05.03.2012 року, згідно розрахунку-фактури № ВИ-0000013 від 13.03.2012 року, акта № ВИ-0000013 здавання-приймання робіт 13.03.2012 року та квитанції до ПКО № 1 від 23.05.2012 року нею витрачено 63400,00 грн. не ремонт її автомобіля NISSAN Teana 2007 р.в., д.н. [NUMBER]. Також позивач зазначає, що відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» № 10.1-186/38-4305 від 04.08.2014 року [PERSON] повністю виконала свої зобов'язання за Договором кредиту № 839/3/27/38/7-664 на купівлю автотранспортних засобів від 17.12.2007 року та було вилучено відповідний запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за Договором застави № 839/4/27/38/7-950 від 17.12.2007 року, у зв'язку з чим вигодо набувачем згідно умов Договору страхування є страхувальник [PERSON] Згідно Звіту № 31/03/12 про оцінку колісного транспортного засобу ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля NISSAN Teana, д.н. [NUMBER], становить 57179,54 грн. Позивач вказує, що страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» не здійснює виплати страхового відшкодування та на його думку намагається ухилитися від взятих на себе зобов'язань. Крім того, [PERSON] вказує, що згідно п. 1.6.2 Договору страхування страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01 № від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що, з урахуванням звіту № 31/03/12, становить 2063,37 грн. Також позивач зазначає, що 06.06.2014 року нею було укладено Договір про надання юридичних послуг з АО «Адвокатська компанія «Мельник і Квашин» та згідно квитанції від 19.09.2014 року вона сплатила за надані юридичні послуги суму в розмірі 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має правових підстав для здійснення страхового відшкодування за зазначеною подією, не визнає її страховим випадком оскільки в заяві про страхування страхувальник повідомив, що особами, допущеними до керування транспортним засобом є сама страхувальник та [PERSON], проте в телефонній розмові про настання страхового випадку позивач повідомила, що за кермом ТЗ перебувала її донька [PERSON], яка в заяві про страхування зазначена не була, проте згодом вона змінила свої свідчення та зазначила, що за кермом перебувала особисто. Тобто застрахованим ТЗ керувала особа, яка не входила до списку осіб, допущених до керування даним ТЗ, зазначених страхувальником у заяві на страхування, та на момент настання ДТП, страхувальником не відбулось прийняття зміни страхового ризику. Також представник відповідача зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення пені не підлягає задоволенню, оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» ніяк не порушило прав позивача. Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, представник відповідача зазначає, що [PERSON] не було надано доказів їх надання та доказів про їх сплату. Представник третьої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобілю NISSAN Teana, д.н. [NUMBER], 2007 р.в. 05.03.2012 року близько 12.30 год. [PERSON] керуючи автомобілем NISSAN Teana, д.н. [NUMBER] на перехресті проспекту Московського та вул. Б.Хмельницького в м. Харкові, повертаючи ліворуч не надала автомобілю Mitsubishi, д.н. [NUMBER], який рухався у зустрічному напрямку, чим допустила зіткнення, яке спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.04.2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постановою апеляційного суду Харківської області від 11.12.2012 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.04.2012 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно розрахунку-фактури № ВИ-0000013 від 13.03.2012 року, акту № ВИ-0000013 здавання-приймання робіт 13.03.2012 року та квитанції до ПКО № 1 від 23.05.2012 року [PERSON] сплачено 63400,00 грн. на ремонт автомобіля NISSAN Teana, д.н. [NUMBER]. 16.12.2009 року між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави № 06-USB/09-118-08929 щодо захисту майнових інтересів ,пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем NISSAN Teana, д.н. [NUMBER], який був придбаний позивачем із залученням кредитних коштів АКБСР «Укрсоцбанк» згідно договору кредиту № 839/3/27/38/7-950 від 17.12.2007 року. Відповідно до умов зазначеного Договору страхування та Додаткової угоди № 1 до нього від 15.12.2011 року, розмір страхової суми склав 160000 грн., розмір франшизи безумовної (від страхової суми за цим договором) в результаті пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія складав - 0,4%. Вигодонабувачем за даним договором зазначено АКБ «Укрсоцбанк» в сумі заборгованості за кредитним договором № 839/3/27/38/7-664 від 17.12.2007 року. Відповідно до п. 1.6.2 умов страхування № 06-USB/3 до Договору № 06-USB/09-118-08929 від 16.12.2009 року страхувальник несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня. 05.03.2012 року [PERSON] звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою за договорами страхування КАСКО, якою повідомило про настання страхового випадку. Листом від 19.07.2012 року за № 12/1668 щодо роз'яснення позивачу причин затримки виплати страхового відшкодування, відповідачем повідомлено, що прийняття рішення з цього питання відстрочується до моменту отримання страховиком інформації, передбаченої ст. 25 ЗУ «Про страхування». Згідно довідки № 10.1-186/38-4305 від 04.08.2014 року виданої ПАТ «Укрсоцбанк», договір застави № 839/4/27/38/7-950 від 17.12.2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], втратив силу, у зв'язку з повним виконанням зобов'язань за Договором кредиту № 839/3/27/38/7-664 від 17.12.2007 року. На підставі цього, вигодонабувачем згідно умов Договору страхування є страхувальник [PERSON] Відповідно до Звіту № 31/03/12 про оцінку колісного транспортного засобу проведеного фізичною особою-підприємцем [PERSON] вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 5717054 грн. Судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплати страхового відшкодування позивачу не здійснила. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В силу п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» страхувальник зобов'язаний: «При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в передбачений договором строк. Страхувальник несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування». Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхувальник зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Таким чином, доводи позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування за винятком франшизи в розмірі 56530,54 грн. є доведеними і підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає доведеними посилання позивача щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» пені в розмірі 0,01% від простроченого платежу за кожен день прострочення, яке становить 2063,37 грн. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 06.06.2014 року між Адвокатським об'єднанням «Адвокатська компанія «Мельник і Квашин» та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», «Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». Згідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Максимальна вартість годин участі особи, яка надавала правову допомогу, складає 487,20 грн. Згідно розрахунку № 1 від 18.09.2014 року загальний розмір витраченого часу при підготовці до розгляду справи становить 10 годин. Крім того, представник позивача приймав участь у трьох судових засіданнях, загальна тривалість яких становить годину. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу обсягом 11 годин чистого часу складає 5359,2 грн. Згідно квитанції № ПН7560 від 19.09.2014 року [PERSON] сплатила за надання правової допомоги 5000 грн., що не перевищує граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу, а отже, оскільки рішення ухвалено на користь позивача, суд приходить до висновку, про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] зазначеної суми. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved