Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання договорів дарування недійсними. Свою заяву обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 жовтня 1990 року Баришівською нотаріальною конторою, вона є власником 43/100 частинами житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, селище Баришівка. вул. Набережна, 41. 16 квітня 2016 року приватним нотаріусом Баришівського нотаріального округу Київської області [PERSON] посвідчені, а в подальшому зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, договір дарування житлового будинку №335 від 16 квітня 2016 року, договір дарування земельної ділянки №339 від 16 квітня 2016 року, договір дарування земельної ділянки №337 від 16 квітня 2016 року. Майно, яке вказане в перелічених договорах, знаходиться за адресою: Київська область селище Баришівка, вул. Набережна, 41. Відповідно до вищезазначених договорів, [PERSON] обдарував свою рідну дочку [PERSON] вищевказаним майном, а остання прийняла його в дарунок. Позивач вважає, що дані договори повинні бути визнані недійсними та скасованими у звязку з тим, що рішення Баришівського районного суду від 04 грудня 2015 року на підставі якого, [PERSON] заволодів її 43/100 частиною домоволодіння, скасовано Апеляційним судом Київської області 19 квітня 2016 року. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON], уточнюючи позовні вимоги своєї довірительки пояснив суду, що незважаючи на те, що рішення Баришівського районного суду від 04 грудня 2015 року про припинення та визнання права власності на час оформлення права власності на відповідача [PERSON], а в подальшому на його дочку [PERSON] не вступило в законну силу, [PERSON] шахрайським шляхом нотаріально оформив на себе земельні ділянки за адресою: Київська область, селище Баришівка, вул. Набережна, 41, а в подальшому здійснив фіктивний правочин, яким позбавив його довірительку права власності на земельну ділянку в розмірі 0,08 га та 43/100 частини будинку за вищевказаною адресою. Про фіктивність вказаних правочинів вказують і ті обставини, що коли в Баришівському районному суді розглядалася цивільна справа №355/203/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні часткою, 23 березня 2016 року Баришівський районний суд направляє іншу цивільну справу №355/1531/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності до Апеляційного суду Київської області за апеляційною скаргою [PERSON], яка не була повідомлена про розгляд справи, [PERSON] навіть після отримання повідомлення Апеляційного суду про призначення справи до апеляційного розгляду, продовжує виконувати дії по приватизації земельних ділянок та їх відчудженню, заздалегідь знаючи та усвідомлюючи про те, що рішення Баришівського районного суду від 04 грудня 2015 року про припинення та визнання права власності не набрало законної сили. Так, згідно заяви [PERSON] 04.02.2016 року Баришівська селищна рада надала згоду останньому на розробку документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що підтверджено випискою з рішення Баришівської селищної ради про надання громадянам згоди на розробку техдокументації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) №83-04-07 від 04.02.20116 року. А потім 25.03.2016 року Баришівською селищною радою прийняте рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] №116-06-07. Просить суд постановити рішення, яким визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договору дарування частки житлового будинку та договорів дарування земельних ділянок, а також визнати недійсним рішення Баришівської селищної ради № 116-06-07 від 25.03.2016 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог представник відповідача [PERSON] [PERSON] пояснив суду, що \~\~частинами 1, 3 ст. 215, ст. 216 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач [PERSON] не надала суду тих доказів, які б беззаперечно стверджували недодержання в момент вчинення правочину вимог закону в звязку з чим, просить суд відмовити позивачці в задоволенні заявлених позовних вимог. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] вважає заявлений позов [PERSON] безпідставним та надуманим, оскільки його дружина реально прийняла в дар подарований її батьком будинок із земельною ділянкою по вул. Набережній,41 в селищі Баришівка, а тому, про фіктивність вказаних договорів стверджувати немає підстав. Просить суд в позові відмовити. Представник третьої особи [PERSON] проти заявленого позову заперечує вважаючи його безпідставним. Третя особа приватний нотаріус Баришівського нотаріального округу Київської області [PERSON] вважає, що при реєстрації договорів дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельних ділянок, що знаходяться по вул. Набережній, 41 в селищі Баришівка нею здійснено з дотриманням всіх вимог, які повинні бути дотримані при здійсненні посвідчення договорів дарування. Просить суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Селищний голова Баришівської селищної ради Київської області [PERSON] на розгляд справи не зявився, про день та час розгляду належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ст. ст. 3, 4, 11, 16, 60 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04 лютого 1990 року помер батько позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно померлого згідно заповіту від 12 грудня 1989 року ( а.с 124 ), відповідно до якого все своє майно та житловий будинок по вул. Набережній, 41 в селищі Баришівка він заповів: частку будинку з входом зі сторони провулку Банного та сарай деревяний, погріб заповів дочці [PERSON], а частину будинку з входом зі сторони вулиці Набережна та гараж заповів сину [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 1990 року ( а.с. 123 ), [PERSON] є спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] померлого 04 лютого 1990 року, яке складається з 43/100 частин житлового будинку по вул. Набережній,41 в селищі Баришівка. Крім будинку на ділянці маються сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь. Дане свідоцтво зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому БТІ 03 жовтня 1990 року. Окрім того, після отримання спадщини, відповідно до заяви [PERSON], рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради народних депутатів № 10 від 20.03.1991 року ( а.с. 127 ), останній, для постійного користування за рахунок вільного земельного фонду селищної ради була наділена земельна ділянка розміром 0.08 га. за адресою: вул. Набережна, 41 в селищі Баришівка Київської області. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 квітня 1990 року [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] померлого 04 лютого 1990 року, яке складається з 57/100 частин житлового будинку по вул. Набережній,41 в селищі Баришівка. Крім будинку на ділянці маються сарай, погріб, гараж, літня кухня, огорожа, колодязь. Дане свідоцтво зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому БТІ 03 жовтня 1990 року. Позивачка [PERSON] разом із своїм чоловіком та сином, після придбання за договором купівлі-продажу в 1999 році житлового будинку, з 25 січня 2000 року зареєстровані та проживають за адресою: селище Баришівка вул. Коцюбинського,24 Київської області, а тому, витрати по догляду за будинком, оплату всіх комунальних платежів здійснював відповідач [PERSON] В квітні місяці 2015 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою не чинити їй перешкод в користуванні часткою у житловому будинку, оскільки останній не допускає її до будинку, замінив всі замки на вхідних дверях. Відповідач [PERSON] предявив зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності на 43/100 частини будинку, що належить [PERSON] за набувальною давністю. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 29 квітня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] були залишені без задоволення. 04.06.2015 року рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 40.9 « Про впорядкування адреси житлового будинку громадян [PERSON] і [PERSON] та впорядкування нумерації земельної ділянки» ( а.с.120 ) було змінено цільове призначення житлового будинку з одноквартирного в двохквартирний та присвоєно квартирі, яка належить [PERSON] адресу [ADDRESS], а квартирі, яка належить [PERSON] Набережна,41 кв.2. Також даним рішенням були присвоєні адреси відповідним земельним ділянкам, розташованим по вул. Набережна,41: -під квартирою № 1, що належить [PERSON] вул.Набережна,41 діл.1; -під квартирою № 2, що належить [PERSON] вул.Набережна,41 діл.2; У вересні місяці 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності відповідачки на 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай, погріб, літню кухню, що розташовані по вул. Набережна,41 в селищі Баришівка Київської області. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Вказаним рішенням було припинено право власності відповідачки [PERSON] на 43/100 частини житлового будинку № 41 з господарськими будівлями та спорудами, а саме : сарай, погріб та літня кухня, що розташовані по вул. Набережна, 41 селища Баришівка Київської області та визнано право власності на вказане майно за [PERSON]М.( а.с. 63-65) Як було встановлено в ході судового розгляду, дане рішення суду відповідачці [PERSON] не направлялося ( довідка судді Литвиненко О.Л. а.с. 170 ) . Проте, отримавши копію судового рішення, позивач [PERSON] звернувся до Баришівської селищної ради із заявою про надання згоди на розробку техдокументації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Рішенням Баришівської селищної ради № 83-04-07 від 04.02.2016 року ( а.с.19 ) [PERSON] було надано згоду на розробку техдокументації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства. Рішенням Баришівської селищної ради № 116-06-07 від 25.03.2016 року за заявою [PERSON] була затверджена технічна документація із землеустрою та цим же рішенням, земельні ділянки для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, площею 0. 15 га. та земельна ділянка розміром 0.0134 га. для ведення особистого селянського господарства в селищі Баришівка по вул. Набережна, 41 були передані у власність [PERSON] Отримавши 01 березня 2016 року рішення Баришівського районного суду від 04 грудня 2015 року [PERSON] посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала на вказане рішення апеляційну скаргу. 04 квітня 2016 року Апеляційний суд Київської області повідомив сторони про те, що 19 квітня 2016 року о 10 год.30 хв. в приміщенні Апеляційного суду Київської області буде розглядатися апеляційна скарга [PERSON] на рішення Баришівського районного суду Київської області від 04.12.2016 року ( а.с.142 ). Однак, не дочекавшись розгляду апеляційної скарги, 16 квітня 2016 року [PERSON], на підставі рішення суду від 04.12.2015 року, яке зареєстроване Реєстраційною службою Березанського МУЮ Київської області 02.03.2016 року за № 13622699, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 871083132202 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого державним нотаріусом Баришівської нотаріальної контори 02.04.1999 року за реєстровим № 2-779 подарував житловий будинок ( загальна площа 105,4 кв.м., житлова площа 59.1 кв.м. До житлового будинку належні сарай, гараж, літня кухня, хвіртка, ворота з хвірткою, огорожа (3), огорожа (4 ), огорожа ( 5 ), огорожа ( 6 ), який знаходиться за адресою: селище Баришівка вул. Набережна,41 своїй дочці [PERSON] ( а.с. 111). В цей же день, [PERSON] здійснює відчуження на користь [PERSON] і земельні ділянки розміром 0.0134 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ( а.с.109 ) та розміром 0.1500 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Склад угідь: капітальна 0.0163 га., прибудинкова територія 0.1337 га. за адресою: селище Баришівка, вул. Набережна, 41.( а.с. 110 ). Дані договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зереєстровані в реєстрі за №№ 335, 337, 339. На підставі договорів дарування, приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] були внесені відомості про державну реєстрацію права власності на вищевказане майно ( а.с. 15-18 ). 19 квітня 2016 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області було постановлено рішення, відповідно до якого, рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 грудня 2016 року було скасоване та ухвалене нове рішення, яким було відмовлено [PERSON] в задоволенні його позовних вимог до [PERSON] про припинення та визнання права власності на майно. Захист судом прав на землю здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання права; б) відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування; г) відшкодування збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно\~ст. 393 ЦК України\~акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника/користувача за його позовом визнається незаконним та скасовується. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Таким чином, оскільки надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі була надана Баришівською селищною радою 04.02.2016 року ( а.с.19 ), в тому і числі і на підставі рішення суду від 04.12.2015 року ( яке визнане незаконним ), то вказане рішення Баришівської селищної ради, на думку суду, не відповідає вимогам Закону. За таких обставин не можна вважати законним і рішення Баришівської селищної ради від 25.03.2016 року № 116-06-07, яким була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та цим же рішенням, земельні ділянки для обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, площею 0. 15 га. та земельна ділянка розміром 0.0134 га. для ведення особистого селянського господарства в селищі Баришівка по вул. Набережна, 41 були передані у власність [PERSON] Окрім того, приймаючи рішення про визнання вищевказаного рішення селищної ради незаконним, суд звертає свою увагу на ту обставину, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.15 га., що знаходиться за адресою : селище Баришівка вул. Набережна,41, селищною радою не прийнято жодного рішення щодо вилучення частини земельної ділянки розміром 0.08 га, яка входить до складу даної земельної ділянки та була наділена в звязку з отриманням спадщини [PERSON] для постійного користування на підставі рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 10 від 20.03.1991 року ( а.с.61). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави\~\~і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що\~\~порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Із уточненої позовної заяви [PERSON] вбачається, що вона просить задовольнити її позов про визнання договорів дарування недійсними , посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216, 234 ЦК України. При цьому зазначала про те, що оспорювані правочини вчинені на підставі незаконного рішення суду, яким її безпідставно було позбавлено права власності на належну їй частку спадкового майна. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Судом встановлено, що 16 квітня 2016 року [PERSON] подарував, а його дочка [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, а також земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0.1500 га. та земельна ділянка розміром 0.0134 га. для ведення особистого селянського господарства. Як було встановлено в ході судового розгляду, жодних юридичних наслідків після здійснення договору дарування, не наступило. Окрім того, з матеріалів справи та наданих позивачкою доказів вбачається, що\~\~\~[PERSON] , знаючи про наявність апеляційної скарги на рішення суду, яким [PERSON] було позбавлено її права власності на спадкове майно, не дочекавшись рішення апеляційної інстанції, у короткі строки відчужив спірне майно своїй дочці [PERSON] За таких обставин суд вважає за необхідне визнати договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область Баришівський район селише Баришівка, вул. Набережна, 41 частково недійсним, в частині дарування 43/100 житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в звязку з чим, вважає за необхідне визнати недійсною і державну реєстрацію 43/100 частини будинку з господарськими будівлями і спорудами за [PERSON] Також суд вважає за необхідне визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0.1500 га, кадастровий номер 3220255101:01:129:0118 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: Київська область, селище Баришівка, вул. Набережна,41. Стосовно земельної ділянки розміром 0.0134 га. яка була передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в селищі Баришівка по вул. Набережна, 41 , то суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволені її позовних вимог в цій частині, оскільки право позивачки при передачі даної земельної ділянки в приватну власність жодним чином не було порушено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial