Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 08.02.2013 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Козятинського управління юстиції Вінницької області , за актовим записом № 13. Дошлюбне її прізвище - [PERSON] . Від шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними поступово погіршилися, подальше спільне проживання та збереження сім`ї стали неможливі. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2017 шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею. Після розірвання шлюбу та на час розгляду справи в них з відповідачем склалися важкі психологічні стосунки, які призвели до повної несумісності сторін, виникають постійні суперечки при вирішенні різних питань, в тому числі, щодо участі батька у вихованні дитини, які стосуються їхніх неповнолітніх дітей, при цьому згоди найти вони не можуть, тому вона змушена звернутися в суд із позовом про місце визначення проживання дітей. Вважає, що діти мають проживати саме з нею, вона має власне постійне житло, має постійне місце роботи, отримує стабільну заробітну плату, займається вихованням, лікуванням, наглядом за психологічним та фізичним станом дітей, створює належні умови для їх проживання та виховання. Відповідач в свою чергу ніде не працює, немає власного житла, проживає разом зі своїми батьками. Крім того, відповідач неодноразово притягувався до відповідальності, відкрите кримінальне провадження відносно нього за нанесення тілесних ушкоджень їй та її старшим дітям. Крім того, за час спільного проживання відповідач постійно влаштовував скандали, ображав та принижував її в присутності дітей, своєю негативною поведінкою створював нестерпні умови для виховання дітей, що і продовжує по даний час робити. Також просить стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день і час слухання справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, до суду не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності. Відзиву до суду не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розглід справи без участі представника. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст..264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.02.2017 розірваний, що вбачається з копії рішення (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6), та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю, що підтверджується довідкою № 85 від 13.05.2019, виданою головою ОСББ Молодіжний (а.с. 8). [PERSON] офіційно працевлаштована та на даний момент займає посаду мийника - прибиральника рухомого складу в ВП Локомотивне депо Козятин регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», має стабільний заробіток, що підтверджується довідкою № 527 від 13.05.2019 (а.с. 9). Відповідно до довідки Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області № 9887 від 11.05.2019 [PERSON] не отримує аліментів від [PERSON] , оскільки виконавчий лист на виконанні відсутній (а.с. 11). З постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03.06.2019 вбачається, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень (а.с. 12). Згідно довідки № 21 від 11.05.2019 з ДНЗ № 2 підписаної завідуючою вбачається, що діти відвідують дитячий садок, доглянуті, мати сумлінно виконує свої батьківські обов`язки (а.с. 10). Згідно рішення від 26.07.2019 виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради Вінницької області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Згідно ч. 1, 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідач ніякої участі у вихованні дочки не приймає, не надає матеріальної допомоги. Відповідач працездатний, інших утриманців не має, тому зобов`язаний і в змозі утримувати дітей. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 ЦПК України : 1.При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 01.01.2019 року 1626 грн., з 01.07.2019 року 1699 грн., з 01.12.2019 року 1779 грн. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, враховуючи матеріальне становище сторін, те, що відповідач працездатний, інших дітей та утриманців не має, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити та з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.06.2019 і до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дітей буде необхідним та достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати, понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., при подачі позову. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення аліментів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved