Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що 25.06.1990 року разом з сином [PERSON], та дочкою [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 25.06.1998 року за № 26-26. ДО теперішнього часу дана квартира належить державному житловому фонду. З 1991 року у даній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дочка) [PERSON]. З літа 2012 року відповідачі, за місцем реєстрації не проживають, що підтверджується актом ЦОП-11 МКП «Основаніє» від 21.11.2013 року. Крім того, за весь час відсутності за місцем реєстрації відповідачі комунальні платежі не сплачують, не отримують поштову кореспонденцію і взагалі не цікавляться квартирою. У червні 2012 року відповідачі зібрали свої особисті речі та залишили квартиру. На прохання позивача добровільно знятися з реєстрації відмовляються. На даний час у позивача з відповідачами існують непорозуміння та склались напружені стосунки, відомості про їх фактичне місце проживання позивачу невідомо. Відповідачі не проживають у квартирі більше шести місяців, не сплачують комунальні послуги, у зв'язку з чим позивач просила суд визнати [PERSON], [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Не маючи відомостей про причину неявки відповідачів, с|уд визнав можливим розгляд справи|речі| без їх участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце була повідомлена своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі наданих суду доказів встановлено, що відповідно до акту Центру обслуговування абонентів №11 від 21.11.2013 року у період з червня 2012 року відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS]. Згідно довідки міського комунального кооперативу «Основаніє» №1570 за зазначеною адресою на момент розгляду справи зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS], понад шість місяців, без поважних причин. Відповідно до ст. 107 ЖК України в разі вибуття наймача і членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення втому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України, статтею 150 ЖК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, на розсуд суду факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом відміни реєстрації відповідачів та усунення перешкод в користуванні квартирою. У зв'язку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved