Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на реєстрацію. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.03.2019 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадженняі з викликом сторін. 09.08.2019 позивач подала до суду уточнення позовних вимог, які прийняти судом. З уточнених позовних вимог убачається, що [PERSON] звернулась із заявою до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо реєстрації місця проживання її неповнолітньої доньки [PERSON] за місцем реєстрації та проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] . Листом відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації було повідомлено про відмову, посилаючись на Правила реєстрації місця проживання, затвердженні постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016р. № 207 та норми Сімейного кодексу, якими передбачено порядок реєстрації та проживання дитини, яка не досягла 14 років. Дозвіл від батька дитини [PERSON] отримати немає можливості, оскільки батько разом з сім`єю не проживає з 03 травня 2018, наразі сімейні стосунки припинені, долею своєї доньки [PERSON] не цікавиться, що унеможливлює реєстрацію місця проживання дитини. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суду надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] . 03.05.2019 в судовому засіданні за клопотанням позивача [PERSON] залучено в якості третьої особи [PERSON] та [PERSON] 03.07.2019 до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив відповідно до якого зазначила, що відмовляючи позивачу у реєстрації місця проживання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , саме через відсутність письмової згоди на вчинення таких дій, батька малолітньої дитини [PERSON] Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, спираючись на докази, які викладені відзиві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Третя особа [PERSON] 18.07.2019 в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог, просила суд надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] 18.07.2019 в судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог, просила суд надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в графі мати записана: [PERSON] , в графі батько записаний: [PERSON] . [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. 15 лютого 2019 року [PERSON] звернулась із заявою до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо реєстрації місця проживання її неповнолітньої доньки [PERSON] за місцем реєстрації та проживання позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] . Листом відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було відмовлено в реєстрації [PERSON] у зв`язку з тим, що відсутня письмова згода батька дитини [PERSON] . 18 лютого 2019 року позивач направила лист [PERSON] з проханням з`явитися 25.02.2019 до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] для реєстрації місця проживання [PERSON] . Відповідно до акта від 18.08.2019 складеного головою правління ЖБК «Харчовик-3» [PERSON] встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , батько дитини [PERSON] в вище вказаній квартирі не проживає з 03.05.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 (далі Правил) передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] з проханням надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , однак відповідач проігнорував прохання позивача. Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов`язком держави. Відповідно до ч. 3 ст. 5 СК України, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Оскільки невизначеність реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved