Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та в якому просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем, а також стягнути з відповідача [PERSON] суму сплаченого судового збору 908, 00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що позивач [PERSON] з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2011 року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1254. Від шлюбу з відповідачем мають спільну малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] . 18 січня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до рішення суду з відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивача на утримання спільної доньки [PERSON] щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 677, 50 грн. Відповідач по справі добровільно виконує це рішення. Але участі у додаткових витратах на розвиток та лікування доньки [PERSON] жодним чином не приймає. З моменту розлучення з відповідачем і по теперішній день донька [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] , у якій позивач з донькою зареєстровані та проживають, належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 16 травня 2019 року. Донька, [PERSON] , навчається в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №117 Харківської міської ради. Відповідач як батько жодним чином не цікавиться навчанням доньки у школі, не відвідує батьківські збори, шкільні свята, не спілкується з вчителькою доньки, не забирає її з занять, щоб відвести додому, оскільки їй ще тільки 8 років. Донька, [PERSON] , займається танцями у Школі бального танцю «Столиця». Відповідач не цікавиться успіхами та досягненнями доньки, які вона має у танцювальному колективі. Він не спілкується з тренером доньки, не відвідує тренування, жодного разу не приводив та не забирав дитину з тренувань, не бачив її жодного виступу. Позивач має постійну роботу в Харківському національному університеті радіоелектроніки з 17 січня 2017 року та офіційний стабільний заробіток. Останнім часом відповідач ставить під сумнів доцільність проживання доньки з позивачем. Між сторонами виникли гострі непорозуміння щодо багатьох питань стосовно доньки - її навчання, розвитку, гуртків, оздоровлення та відпочинку. З незрозумілих причин відповідач [PERSON] перешкоджає вирішувати ті питання, які не можуть бути вирішені без його участі. Наразі між позивачем та відповідачем виник спір стосовно того, з ким із них буде надалі проживати наша дитина. Відповідач протягом останніх років майже не спілкувався з дитиною, між ними відсутнє взаєморозуміння та емоційний зв`язок. [PERSON] майже не спілкується з донькою, не проводить з нею час, не гуляє, не їздить на відпочинок, не бере до себе додому. Враховуючи вищевикладене, визначення судом місця проживання малолітньої [PERSON] з її матір`ю, буде якнайкраще відповідати законним інтересам дитини. Як вбачається із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021 справа надійшла у провадження судді Шелест І.М. 10.06.2021 ухвалою судді було відкрито за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав 23.06.2021 письмову заяву, в який просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області 28 травня 2012 року, та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] , виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 05 липня 2006 року, 13 серпня 2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис № 1254. Це підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2015 року у справі № 638/17439/15-ц (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06 серпня 2013 року Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 14). 18 січня 2015 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами було розірвано. 20 березня 2017 рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №646/233/17 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 677, 50 грн., (а.с. 17). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19 лютого 2019 року та 14 травня 2021 року, наданих Центром надання адміністративних послуг вбачається, що з 14.05.2014 і по теперішній час [PERSON] , 2013 року народження проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Відповідно до договору дарування від 16 травня 2019 року серія та номер: 3-450, укладеного між [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 травня 2019 року (а.с. 20-22). Донька позивача, [PERSON] , навчається в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №117 Харківської міської ради, що підтверджується характеристикою [PERSON] , наданою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №117 Харківської міської ради (а.с. 23). Позивач [PERSON] має постійну роботу в Харківському національному університеті радіоелектроніки з 17 січня 2017 року та офіційний стабільний заробіток, що підтверджується довідкою №02.03 від 31 травня 2021 року, надану Начальником відділу кадрів Харківського національного університету радіоелектроніки, та довідкою про доходи від 11 травня 2021 року №13, наданою Харківського національного університету радіоелектроніки (а.с. 25-26). Позивачем були створені для дитини належні умови для розвитку та проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 12.11.2021. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Таким чином, суд встановив, що у матері наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, а також враховуючи інтереси самої дитини, сталі соціальні зв`язки дитини, оскільки дитина з народження проживає з матір`ю, її психологічний стан, та згоду на це батька дитини, тому суд приходить до висновку про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю, що сприятиме якнайкращому забезпеченню її інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету на користь [PERSON] підлягає повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, крім цього у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved