Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи наступним. 23 жовтня 2004 року між нею і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виводівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 4. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. В грудні 2013 року відповідач припинив з нею шлюбні стосунки і вона переїхала проживати до іншого помешкання. Після припинення стосунків відповідач припинив надавати належну матеріальну допомогу на утримання їх дитини і не надає по теперішній час, хоча зобов'язаний надавати. Домовленості з відповідачкою про її участь в утриманні дитини між ними не досягнуто. Позивач [PERSON], який є відповідачем за первісним позовом, 21.07.2014 року подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання правочину з реєстрації народження дитини таким, що вчинено під впливом тяжких життєвих обставин, про визнання наслідків правочину недійсним, про призначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в разі незадоволення попередньо зазначених вимог. Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги тим, що дитина народжена задовго до його знайомства із [PERSON] ( дошлюбне прізвище - [PERSON]). Він вважає, що дитина була зареєстрована на його прізвище, щоб уникнути відповідальності за несвоєчасну реєстрацію дитини при народженні. Познайомились вони з позивачем [PERSON] в листопаді 2002 року, відразу ж почали жити спільно в його домоволодіння, при цьому він не знав, що дитина не має свідоцтва про народження. Під час підготовки дитини до вступу на навчання до школи відкрилась таємниця дружини. Він за вимогою та через шантаж позивачки за первісним позовом розірвати з ним стосунки, щиро її кохаючи, бажаючи її захистити, перебуваючи в шоковому стані, не усвідомлюючи всієї відповідальності через свою юридичну некомпетентність підтвердив слова позивачки спершу в райвідділі міліції, а потім в РАГСі. Він спершу зареєстрував 21.09.2006 року місце проживання цивільної дружини за адресою: [ADDRESS], потім зареєстрували свої шлюбні відносини 23.10.2004 р., а потім 26.01.2007 р. і факт народження дитини. Позивач обіцяла, що ніколи не звернеться за грошовим утриманням на дитину. 29 листопада 2013 року позивач за первісним позовом в односторонньому порядку припинила шлюбні відносини, переїхавши до м.Дніпропетровська. Спілкування по телефону не примирили родину. Він за станом здоров'я не працює уже майже два роки. Користується слуховим апаратом, через що лікарі не дають дозволу працювати за спеціальністю - тракторист, коштів на лікування в спеціальному медичному закладі не має. З цієї ж причини не може оформити групу інвалідності. Виплачує кредитні зобов'язання родини за власні кошти. Крім того зазначає, що впродовж 11 років спільного життя він утримував родину, дружина не працювала. Та коли він втратив можливість працювати, став сам потребувати матеріальної допомоги. Але він має надію, що дружина повернеться з донькою після закінчення навчального року додому. Потребував помиритися і тому зробити приємне доньці відповідачки переказавши кошти на подарунки до нового року та до останнього дзвінка, але відповідач не повідомила доньку про це, а використала кошти не за призначенням, а на власні потреби. Друзям в селі донька відповідачки за зустрічним позовом повідомила, що тата в неї немає, спілкуватись з ним не бажає. Нецензурно лається, перериває телефонні розмови. В зв'язку з чим він зробив висновок, що дитина знає про свого біологічного батька. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі та просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] вона не визнає, оскільки вважає, що між ними була добровільна домовленість. Відповідач проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечує, оскільки вважає їх безпідставними мотивуючи тим, що коли вони почали проживати разом з позивачкою, то її дитині вже було майже 4 роки. Зустрічні свої позовні вимоги за цим позовом він вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Свідок [PERSON], яка раніше працювала 20 років Виводівським сільським головою, а в теперішній час директором Виводівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, у судовому засіданні пояснила, що коли сторони у справі почали проживати разом у позивачки [PERSON] вже була дитина, яка як виявилося довгий час була не зареєстрована. У них була створена сім'я, вони вели спільне господарство, потім вони зареєстрували дитину у Томаківському РАЦС, при цьому їй також відомо, що дитина отримала прізвище батька [PERSON]. Сторони у справі зареєстрували шлюб, жили разом добре. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на той момент коли сторони у справі познайомились, позивачка за первісним позовом разом з дитиною проживала у неї. Вона допомагала [PERSON] здійснювати догляд за дитиною, а саме коли позивачка виходила на роботу. Вона засвідчила також, що відповідач за первісним позовом знав, що дитина не його, а також що дівчинка була не зареєстрованою. Він особисто позичав у неї кошти для реєстрації дитини та оформлення свідоцтва про народження дитини. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши сторони, свідчення свідків, суд приходить до висновку, що первісний позов є доведеним та підлягає задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 23.10.2004 р. Виводівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, вбачається, що сторони у справі зареєстрували шлюб 23.10.2004 року, про що зроблено запис за № 4. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, дитина [PERSON] народилася [INFO] року у м.Дніпропетровськ, про що в Книзі реєстрації народжень 26.01.2007 року складено поновлений актовий запис за № 1, при цьому батьками дитини записані: мати [PERSON], батько [PERSON]. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] складеного 21.07.2014 року за місцем проживання: [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] проживає у власному будинку сам, без членів сім'ї з грудня 2013 року, при цьому зазначено, що останній на даний час ніде не працює за станом здоров'я, проживає за рахунок отримання орендної плати за землю. Витяг з історії хвороби № 530 доданий до матеріалів справи позивачем за зустрічним позовом, є підтвердженням того факту, що [PERSON] дійсно знаходився на лікуванні у відділенні Томаківської ЦРЛ з 13.02.1013 р. в зв'язку зі скаргами на зниження слуху. Відповідач зобов?язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно цього не робить. Згідно до ст.ст.180-183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На утримання дитини стягуються аліменти в частині від доходів й/або у твердій грошовій сумі. Відповідачка записана матір'ю дитини і зобов'язана утримувати дитину до її повноліття. Стаття 183 СК України вказує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ст.182 при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обгрунтування відповідача за первісним позовом щодо заперечення проти позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З огляду на те, що відповідач ухиляється від обов'язків по утриманню дитини, то суд знаходить необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, виходячи з того, що обов'язки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними, а тому вони повинні приймати однакову участь у її забезпеченні. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Статтею 191 СК України передбачено стягнення аліментів від дня пред'явлення позову, а тому аліменти підлягають стягненню з 25.06. 2014 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 233 ЦПК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Але щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання правочину з реєстрації народження дитини таким, що вчинено під впливом тяжких життєвих обставин, про визнання наслідків правочину недійсним, про призначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в разі незадоволення попередньо зазначених вимог, враховуючи також вищевикладене, суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд не вбачає, що правочин було вчинено [PERSON] під впливом тяжкої для нього обставини, а реєстрація народження дитини [PERSON], [INFO], була вчинена за добровільною згодою позивача за зустрічним позовом [PERSON] За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сімейні відносини в частині визначення походження дитини регулюються Сімейним Кодексом України, зокрема 12 главою. Згідно частини 1 ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Частиною 5 ст. 136 СК України передбачено, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають і повністю відмовляє останньому у задоволенні позову, оскільки вимоги не ґрунтуються на нормах закону. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача по справі за первісним позовом, у розмірі передбаченому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved