Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON],звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить будинок по вул.. Свердлова,14, в с. Худяки Черкаського району Черкаської області. В даному будинку зареєстровано четверо осіб, проте відповідач [PERSON] фактично три роки не проживає в помешканні, тобто відсутній за місцем зареєстрованого місця проживання без поважних причин понад 1 рік. Через те, що відповідач не проживає в будинку, у позивача виникають труднощі з надмірною сплатою комунальних послуг, у звязку з чим остання звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема: будинком №14 по вул.. Свердлова в с. Худяки Черкаського району Черкаської області та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Сторони в судове засідання не зявились, проте від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся в установленому законом порядку відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У судовому засіданні встановлено що [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння по вул.. Свердлова,14, в с. Худяки Черкаського району Черкаської області на підставі договору дарування житлового будинку від 16.12.2011 року. Згідно актів обстеження соціально-побутових умов проживання від 25.08.2017 року, 30.12.2015 року, 11.05.2016 року та 07.10.2016 року, [PERSON] (співмешканець [PERSON]), який прописаний по вул.. Медова, 14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області фактично не проживає у даному домоволодінні з 02.10.2015 року. Відповідно до довідки Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 07.09.2017 року в домоволодінні по вул.. Медова,14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З довідки Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 17.01.2018 року № 83 про склад сімї вбачається, що в домоволодінні по вул.. Медова,14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області зареєстровані: [PERSON] заявник, [PERSON] син, [PERSON] дочка, [PERSON] співмешканець. Згідно довідки Худяківської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 27.03.2018 року № 153/02-17, [PERSON], [INFO] зареєстрований по вул.. Медова (колишня Свердлова) 14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області. Отже з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з 02.10.2015 року в будинку по вул.. Свердлова,14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області. В матеріалах справи відсутні дані, щодо укладання будь-яких цивільно-правових угод між відповідачем та власником будинку, які давали б право відповідачу користуватися жилим приміщення у ньому, а також дані про наявність особистих речей відповідача в будинку. Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950). Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.. 379 ЦК України). Згідно Правової позиці, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є: судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги положення вказаного закону, суд, відмовляє у вимозі щодо зняття з реєстрації відповідача, так як набрання законної сили рішенням суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, є підставою для проведення процедури зняття з реєстрації. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщення в будинку по вул. Свердлова,14 в с. Худяки Черкаського району Черкаської області. Вимогу щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає необґрунтованою та передчасною, а тому такою, що не підлягає до задоволення. Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач є інвалідом другої групи загального захворювання і відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial