Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. У поданій заяві посилалася на те, що 20.07.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.12.2014 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль [NUMBER], кузов [NUMBER], 2005 року випуску, який було зареєстровано на її ім'я. Однак з вересня 2014 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини та почали проживати окремо. З цього ж часу відповідач забрав із собою зазначений вище автомобіль із свідоцтвом про його реєстрацію. 13.10.2014 року їй зателефонував відповідач та повідомив, що потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої транспортний засіб «Volkswagen Polo» р.н. [NUMBER] зазнав пошкоджень. Також [PERSON] попросив її надати на його ім'я довіреність для представництва її інтересів у страховій компанії з метою отримання страхового відшкодування, на що вона погодилась. При цьому позивач зазначила, що вважала, що надає довіреність лише для її використання у страховій компанії, зміст довіреності вона не перечитувала. Згодом, 12.11.2014 року у зв'язку з тим, що відповідач чинив їй перешкоди у користуванні автомобілем нею було скасовано надану довіреність. Однак, у грудні 2014 року їй стало відомо, що автомобіль [NUMBER] на підставі довідки-рахунку від 03.11.2014 року за кошти у розмірі 111170 грн. 00 коп. було перереєстровано на іншого власника, зокрема на рідну сестру [PERSON] Будь-яких коштів отриманих від реалізації автомобіля відповідач їй не передавав. Вважає, що у даному випадку до спільного майна подружжя належав автомобіль, а тому вона має право на отримання компенсації у розмірі ? його вартості. Просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя в сумі 55585 грн. 00 коп. та понесені судові витрати. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та підтвердили, викладені в позовній заяві обставини. Пояснили, що продаж автомобілю було здійснено в період шлюбу та без згоди позивача, а тому вона має на компенсацію своєї частки. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що продаж автомобіля було вчинено зі згоди позивача, кошти отримані від його реалізації вони розподілили між собою. Просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача також позов не визнала. Пояснила, що продаж автомобіля була вчинено на підставі договору комісії, який було укладено на підставі довіреності, наданої позивачем, що свідчить про її волевиявлення на відчуження транспортного засобу. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що сторони з 20.07.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.12.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.6). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з відповіді Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів для обслуговування м. Чернівці Управління державної автомобільної інспекції від 11.11.2014 року та копії реєстраційної картки, автомобіль [NUMBER], кузов [NUMBER], 2005 року випуску 15.01.2014 року було зареєстровано на ім'я [PERSON] (а.с.7-8). 14.10.2014 року [PERSON] було надано довіреність [PERSON], якою позивач уповноважила відповідача бути її представником в органах ДАІ та всіх інших установах з питань, пов'язаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації, продажу (за ціною та на умовах за його розсудом), обміну, здачі в оренду, передачі у безкоштовне користування належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], легковим автомобілем [NUMBER], кузов [NUMBER], 2005 року випуску. Для цього представнику надано право одержувати належні їй гроші. Зазначену довіреність було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №1321. В подальшому, на підставі вказаної довіреності, відповідачем від імені [PERSON] 03.11.2014 року було укладено договір комісії №331/к із [PERSON], згідно якого остання набула у власність транспортний засіб марки «Volkswagen Polo» р.н. [NUMBER] та сплатила за нього 111170 грн. 00 коп. Зазначена обставина підтверджується довідкою-рахунком №807058, копія якої наявна у матеріалах справи (а.с.12). 12.11.2014 року позивач скасувала надану нею довіреність (а.с.9). З роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 видно, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач виходила саме з цих положень та положень ч.4 ст.71 СК України. Разом із тим, суд вважає зазначені доводи необґрунтованими, при цьому виходить з наступних підстав: Так, за змістом ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (стаття 244 Кодексу). Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Як було встановлено судом, [PERSON] у спірних правовідносинах виступав як представник [PERSON] та діяв від її імені, а не за її згодою, а тому усі дії вчинені ним створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки саме для позивача. Щодо доводів позивача з приводу надання нею довіреності [PERSON] виключно для представництва її інтересів у страховій компанії з метою отримання страхового відшкодування, суд відхиляє їх, оскільки обсяг та повноваження представника визначені у тексті самої довіреності та є необмеженими. Крім того, суд зауважує, що [PERSON] жодними доказами не підтвердила факту настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Polo» р.н. [NUMBER]. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, а також враховуючи те, що автомобіль було відчужено відповідачем на підставі нотаріально-посвідченої довіреності, наданої позивачем, якою остання уповноважила [PERSON] розпоряджатися належним їй автомобілем, а тому суд вважає, що відсутні передбачені Законом підстави для стягнення на її користь грошової компенсації в сумі 55585 грн. 00 коп.

Outcome: dismissed