Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.10.2012 року є власником житлового приміщення - будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована її (позивача) донька - відповідач [PERSON] , яка 27.10.2006 року вийшла заміж та у 2008 році зібрала всі свої речі та переїхали жити до Луганської області, а саме: [ADDRESS] . Таким чином, починаючи з 2008 року відповідач [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] більше ніколи не проживала та не з`являлась, матеріальної допомоги на утримання будинку не надає, в т.ч. і на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, дана обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою), порушує її (позивача) права власника, так як вона (позивач) не може оформити субсидію, з тих підстав, що в будинку зареєстрована відповідач, яка є працездатною особою, однак отримати довідку про її доходи вона (позивач) не має можливості, так як за вказаною адресою відповідач не проживає, в позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем не має можливості. З огляду на зазначене, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, зареєстровану судом 24.02.2021 року за вх. № 4763, в якій просила розглянути дану справу без її участі позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки про виклик за відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов відповідач не подавала, як не подавала і будь-яких заяв, клопотань чи заперечень. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 25 вересня 2012 року № 792 «Про оформлення права власності на квартири, житлові та садові будинки з господарськими будівлями та спорудами» [PERSON] оформлено право власності з видачею свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 357344333 від 04.10.2012 року, зазначене право приватної власності (1/1 частки) на будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності / - / 02.10.2012 / виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, зареєстровано за [PERSON] , номер запису: 32837, в книзі: 155. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 09 жовтня 2020 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 19.04.2004 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки квартального комітету № 1 Подільського району м. Кропивницького від 21 вересня 2020 року б/н, виданій [PERSON] про те, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрована, але не проживає за свідченнями сусідів з 2008 року [PERSON] . Крім того, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в будинку, який належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] підтверджується актом про не проживання особи від 21.09.2020 року, посвідченого головою квартального комітету № 1 Н.Кириченко, складеного за участю сусідів [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] , за яким встановлено, що донька [PERSON] [PERSON] не проживає у будинку по [ADDRESS] , з 2008 року, її (відповідача) речі в будинку відсутні. В свою чергу, відповідно до довідки відділу по забезпеченню життєдіяльності селища Володарськ від 19 вересня 2017 року № 1259, виданій [PERSON] про те, що вона фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 2008 року. Відповідно до ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб`єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст.\~405\~ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім`ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім`ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім`ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , не проживає без поважних причин в зазначеному вище домоволодінні з 2008 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 840,80 грн., за клопотанням позивача, залишити по фактично понесеним останньою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved