Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 6 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 706. У обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у 2009 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні та після розірвання шлюбу проживатиме з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося. За час спільного проживання вона втратила почуття та довіру до свого чоловіка, що є основою сімейного життя, без якої не можливе їх спільне проживання. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Спору про спільне майно вони не мають. Тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала повністю, просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу присвоїти їй дівоче прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 6 червня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 706, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу присвоїти прізвище позивачу «[PERSON]», прізвище відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved