Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей з тих підстав, що сторони перебували у шлюбі з 12.10.2007 року, якій було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем. З початку серпня 2018 року сторони проживають окремо та діти знаходяться на утриманні позивача. Відповідач кошти на утримання дітей не надає. Домовленості щодо добровільної сплати аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. Позивач працює та отримує мінімальну заробітну плату. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований в ПАТ «Укрзалізниця», а тому, позивач вважає, що він має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася. Про дату, час і місце судового засідання позивач була повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого вона просить розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.39). Відповідач [PERSON] в судове засідання на неодноразові виклики не з?явився. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшлазаява відповідача, відповідно до якої він просить розглянути справу у його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнає частково та погоджується із розміром аліментів у розмірі 1/3 частини його доходів(а.с.47). Суд, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ч.7,8,9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім?ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.3 вище вказаної Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER](а.с.5). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно свідоцтв про народження сері[NUMBER]встановлено, що сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Батьком в свідоцтвах про народження дітей зазначений відповідач [PERSON], матір?ю зазначена позивач [PERSON](а.с.6,7). У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок батьків щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття також закріплений у статті 180 Сімейного кодексу України. Отже, діючим законодавством передбачений саме обов'язок, а не право батьків утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення повноліття і цей обов'язок стосується обох батьків. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час сторони разом не проживають та їх малолітні діти проживають разом із матір'ю - позивачем [PERSON], що відповідачем не оспорюється.Відповідно до довідки № 945 від 31.10.2018 року позивач [PERSON] працює в структурному підрозділі «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та її середньомісячна заробітна плата(з нарахованих сум) складає 4299,96грн.(а.с.38). Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом(ч.1 ст.183 СК України).Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку(доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття(ч.2 ст. 183 СК України).Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача 1/2 частку усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Право обрання способу стягнення аліментів належить позивачу, як майбутньому одержувачу аліментів без визначення будь-яких додаткових умов або обмежень. Положеннями ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме - дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений законом у розмірі 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, на час розгляду справи становить 1013,50грн.. При визначені розміру аліментів у частці від доходу, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує всі обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, та виходить з встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому суд також враховує, що відповідач є особою працездатного віку, та як зазначає позивач, він працює та має стабільний дохід, матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у відповідача інших утриманців. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 180 СК України передбачено саме обов'язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття і цей обов'язок стосується обох батьків. Отже, суд вважає, що визначення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 ст. 7 СК України. Суд також приходить до переконання, що визначення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу відповідача щомісяця суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача, так як він у своїй заяві погодився саме з такою сумою аліментних платежів. Разом з тим, суд вважає, що такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити дітям належний рівень утримання та забезпечення їх розвитку та виховання. Крім того, суд, при вирішенні спору по суті, враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні не доведена необхідність стягнення з відповідача та його можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходів), а тому суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: partial