Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, в обґрунтування якого вказала, що нею на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04.04.2019 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 925, було придбано у відповідача Ѕ частину двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Інша Ѕ частина вказаної квартири належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.10.2013 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим № 2158. У зазначеній квартирі до теперішнього часу є зареєстрований відповідач, який не є членом її сім`ї, з ним не укладався договір найму (оренди) житлового приміщення. Оскільки відповідач не вчинив будь-якої дії щодо добровільного зняття з реєстрації, що створює для неї перешкоди у реалізації нею свого права власності, позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, із зняттям його з реєстрації. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи двічі належним чином сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою судді від 22.04.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 16.05.2019 справу призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 2158, житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , у рівних частинах на праві приватної спільної часткової власності належала позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , що підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за станом на 17.10.2013, технічним паспортом на квартиру, виготовленим за станом на 16.10.2013 (а.с.8, 10, 12-13). Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області за реєстровим номером 925, 1/2 частина вказаної квартири придбана позивачем [PERSON] у відповідача [PERSON] , що також підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за станом на 04.04.2019 (а.с.9, 11). У даній квартирі з 09.04.2014 зареєстрована в якості власника позивач [PERSON] , з 16.04.2014 - відповідач [PERSON] , який не має з власником родинних стосунків, та з 26.09.2017 - донька власника [PERSON] , 2017 року народження, про що свідчить довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 10.04.2019 (а.с.14). Відповідно до акту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Восток» від 10.04.2019 відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року по день складання акту (а.с.15). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру). Відповідно до ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов`язків до нового власника від попереднього власника квартири, у зв`язку з чим збереження права користування житлом колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини його непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Вимога позивачів про зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Тобто для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 334, 346, 386, 391 ЦК України,

Outcome: partial