Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2015 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] та, зареєстрованого в реєстрі за № 866. В квартирі зареєстровані її син [PERSON] та невістка [PERSON] 12.02.2016 відносини її сина з відповідачкою фактично припилися, вона забрала свої речі та пішла з дому. Офіційно шлюб розірвано 12.07.2016. З того часу, як вона виїхала і по сьогоднішній день відповідач не мешкає у вищевказаній квартирі, її речі відсутні, фактичне місце мешкання не відоме. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідача та якими вона не користується і не сплачує. Відповідач є зареєстрованою в цій квартирі, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого законного права, як власника квартири, на вільне користування, володіння та розпорядження. В судове засідання позивач та її представник подали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтриманням позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про виклик. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Про причину неявки суд не повідомила. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та прийняттям рішення на розсуд суду. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідачів за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог з таких підстав. Позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.09.2015 посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 866 (а.с. 8-9) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 10). Згідно довідки голови правління ЖБК «Рассвет-25» № 127 від 12.03.2017 у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 12.07.2016, про що вчинено актовий запис № 85, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7). Однак, на сьогоднішній день відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, її речей в квартирі немає. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом про не проживання мешканців будинку № 16 по вул. І. Авраменка, в м. Кривому Розі від 06.03.2017, засвідченого печаткою ЖБК «Рассвет-25», відповідно до якого відповідач з 12.02.2017 в квартирі не мешкає (а.с. 14). Відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], дійсно зареєстрована, але фактично не проживає з 12.02.2016 по теперішній час, її особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом з місця проживання від 06.03.2017, посвідченим головою ЖБК «Рассвет-25» (а.с.14). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №75 в буд. №16 по вул.. Івана Авраменка в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved