Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи Кременчуцька міська рада, ТОВ «Житлорембудсервіс» про виділ часток із спільної сумісної власності, встановлення порядку користування спільною власністю з укладенням окремого договору надання послуг на приміщення. В обґрунтування позову зазначає, що їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У добровільному порядку виділити частки у спільній власності відповідач відмовляється. Крім того, [PERSON] не надає коштів на сплату комунальних послуг. Добровільно встановити порядок користування квартирою відмовляється Після уточнення позовних вимог просить виділити частки із спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , по Ѕ частині квартири кожному співвласнику. Встановити порядок користування кватирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 16,5 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті цифрою «4», у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 11,8 кв.м., позначену на плані квартири в технічному паспорті цифрою «3», залишивши у спільному користуванні співвласників: кухню площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., передпокій площею 6,4 кв.м., вбудовану шафу площею 0,6 кв.м., лоджію площею 1,4 кв.м. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Зазначає, що на даний час не проживає у спірній квартирі, оскільки мати заперечує щодо проживання його сім`ї: жінки та двох дітей. Щодо користування спільним житлом відсутні домовленості. Просить при встановлені порядку користування виділити йому для проживання разом з родиною кімнату площею 16,5 кв.м., врахувавши, що до складу його сім`ї входять дружина та двоє, які мають право проживати у належній йому квартирі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги про виділ часток в спільній сумісній власності та встановлення порядку користування спільною власністю підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову з підстав, що зазначені у відзиві. У разі задоволення позову в частині визначення порядку користування квартирою, просять виділити у користування відповідача кімнату площею 16,5 кв.м. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області просить розглянути справу без їх участі, про що надав письмову заяву. Представник третьої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» у судове засідання не з`явився, керівництво про час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 вересня 1995 року виданого Житлово-комунальним відділом АТ «Кременчукнафтооргсинтез» на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, виготовленого Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] складається із двох кімнат житловою площею 28,3 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 11,8 кв.м., 2-а кімната площею 16,5 кв.м, кухні площею 7,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., передпокою площею 6,4 кв.м., вбудованої шафи площею 0,6 кв.м., лоджією площею 1,4 кв.м. Загальна площа квартири 47,8 кв.м. Як убачається із матеріалів справи, 18 листопада 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1140. Від зареєстрованого шлюбу мають синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із частиною першої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Звертаючись до суду з позовом про виділ у натурі частки із майна позивач повинен довести (обґрунтувати) технічну можливість виділити частку, що зазвичай підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, який за своєю змістовною сутністю може замінювати висновок компетентних органів, на які покладено функції у сфері контролю за порядком і безпекою здійснення будівництва. Разом з тим, жодних доказів технічної можливості такого виділу кожному із співвласників належної йому частки квартири без зміни її цільового призначення та можливості облаштування окремого входу (виходу), позивачем [PERSON] суду не надано, як і не зазначено суду відомостей щодо порушеного права. Натомість з технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що поділ квартири в натурі, в даному випадку, є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Враховуючи викладене, позовні вимоги про виділення часток із спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку користування квартирою суд зазначає наступне. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Позивач [PERSON] просить суд виділити їй у користування ізольовану кімнату площею 16,3 кв.м., при цьому відповідачу [PERSON] , позивач просить виділити житлову кімнату площею 11,3 кв.м. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Визначаючи обґрунтованість вимог позивача, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] має дружину та двох малолітніх дітей, які мають право проживати у належній йому квартирі. Разом з тим, позивач членів сім`ї, які б бажали проживати з нею не має. Враховуючи обставини спірних правовідносин, інтереси малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , які проживають з батьками, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягають до часткового задоволенню. Необхідно виділити у користування позивача житлову кімнату площею 11,8 кв.м., у користування відповідача житлову кімнату площею 16,5 кв.м., а інші приміщення залишити в їх спільному користуванні. У впорядкування оплати комунальних послуг, що слугувало підставою звернення до суду, необхідно зазначити, що позивач набуває права на розподіл особистого рахунку після отримання рішення суду про визначення порядку користування квартирою з закріпленням у користування співвласників відповідних площ кімнат та приміщень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial