Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач- [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 червня 2015, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбно-сімейні відносини припинені на початку 2019. Вказує, що відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство, у тому числі фізичне, психологічне, проявляв безпричинну агресію,знущався над нею ,матеріально не допомагав, жив за її рахунок, хоча працював, що створило умови, за яких подальше спільне проживання неможливо. В судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити, пояснивши, що відповідач сильно побив її, коли вона знаходилась на 8-му місяці вагітності, повторно вчинив такі незаконні дії через тиждень після народження дитини. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та під впливом інших препаратів, які йому нібито, з його слів, надав його друг, вночі 06.06.2020, він прийшов після полуночі додому, розбудив її, попередньо сховавши її ключі та мобільний телефон і утримуючи в квартирі, душив, тягав за волосся, бив , поводив себе неадекватно, виделкою намагався виколоти око, погрожував ножем та водив ним по тілу позивача, викруткою тикав в ноги, зламав шафу, плазму, комп`ютер, намагався насильно влити їй в рот спиртне, щоб у випадку звернення до поліції, послатись навпаки на неправомірну її поведінку. Коли вранці відповідач заснув, вона ключами відкрила двері та негайно звернулась за допомогою до поліції. Проте направлення на медичний огляд для фіксації тілесних ушкоджень, їй не видали, через два тижні викликали відповідача, він прийшов з адвокатом, все заперечував, тому розгляд матеріалу по її заяві було припинено. Як стверджує позивач, свої незаконні дії відповідач продовжує, зняв квартиру поверхом вище, цілодобово до 150 разів на добу телефонує, у тому числі її матері, стежить за нею на автомобілі, вранці чекає біля під`їзду, приходить до неї на роботу. Зазначає, що побоючись на своє життя та здоров`є дитини вимушена змінити місце проживання та звернулась за правовою допомогою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Згідно з частиною 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2015, мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини , спільного господарства не ведуть, разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважають, що їх сім`я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім`ї неможливі, збереження шлюбу суперечило б її інтересам. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Вимогами частини 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно вимог ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов, суд виходить з того, щовідносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки позивач намірів не має, категорично заперечує проти подальшого збереження сім`ї, яке можливе лише на паритетних засадах-на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. При цьому, суд роз`яснює сторонам положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» щодо надання допомоги, підтримки та захисту постраждалим особам , можливості застосування спеціальних заходів протидії домашньому насильству та відповідальності за вчинення домашнього насильства. Як пояснила позивач в судовому засіданні, [PERSON] , незважаючи на наявність роботи та заробіток 20000 грн. на місяць, матеріальну допомогу сім`ї не надавав, посилаючись на те, що він нібито погашає кредити, про наявність яких позивачу невідомо. У липні 2020 він перерахував 1280 грн., а потім 400 грн. Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів. Відповідно до статті 3 конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи. Таке положення відображене в статті 180 Сімейного кодексу, згідно з якою батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача суд визнає розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ст. 182 СК України). Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Виходячи з пояснень позивача, [PERSON] працює менеджером Компанії «Юнілевер», отримує заробітну плату, але з урахуванням того, що [PERSON] може лишитися роботи, вона визначає аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у відповідача зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved