Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат», третя особа: Черкаська міська рада про визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивує тим, 03.01.1985 на підставі рішення адміністрації Черкаського шовкового комбінату їй було видано розпорядження (ордер) на право зайняття кімнати [ADDRESS] .. Після отримання ордеру, з 1985 року вона заселилась та стала проживати у вказаній вище кімнаті. Ордер при поселенні нею надано на зберігання коменданту гуртожитку, бо так та вимагала. З часу заселення в дану квартиру вона вчасно та у повному обсязі сплачує комунальні послуги за користування нею, утримує її в належному вигляді, зробила капітальний ремонт кімнати. За технічними паспортом на квартиру розробленим КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» є ізольованою квартирою загальною площею 23,0 кв.м., має централізоване опалення, обладнана необхідним інженерним забезпеченням: електро-, водо-, газозабезпеченням та водовідведенням. З 2019 року, маючи намір приватизувати квартиру, після звернення до органу приватизації їй роз`яснили, що для приватизації необхідно мати ордер. В зв`язку з тим, що ордер було втрачено вона звернулась до Придніпровського районного суду міста Черкаси і за рішенням від 03 грудня 2019 року у цивільній справі № 711/3110/19 її було визнано наймачем квартири [ADDRESS] . На запит щодо можливості здійснення приватизації даної квартири через органи приватизації Черкаської міської ради, нею отримано відповідь від 14.07.2020 № 6623-2, згідно якої за даними управління власністю департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси. Згідно з архівними даними Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] знаходиться у повному господарському віданні недержавного підприємства ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат», згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому № 4 від 10.01.1971. Тож оформити право власності на житло, яке вона зараз займає, шляхом його приватизації за допомогою органу приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради не можливо. На її численні звернення до відповідача щодо можливості вирішення питання про передачу їй у власність займаної мною квартири вона отримала декілька відповідей від 14.11.2019 № 860, від 14.11.2019 № 861 та від 22.07.2020 № 500. В даних листах відповідач посилається на належність даного об`єкту нерухомості до власності підприємства, неможливість подальшої приватизації квартир, що розташовані в даному будинку. В ході приватизації, яка відбувалась в 1993-1996 роках, вищезазначений гуртожиток, був включений до складу цілісного майнового комплексу (в той період, коли відбувалась приватизація, це законодавчо не передбачалось) та перейшов за рішеннями регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області у власність новоствореного господарського товариства - ПАТ «Черкаський шовковий комбінат». Проте, частина 2 ст. З Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, яка діяла на момент масової приватизації гуртожитків, чітко було визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів. Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. З цих підстав, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22,02.1999року договір купівлі-продажу від 29.11.1993р., укладений між організацією орендарів «Черкаський шовковий комбінат» і Фондом державного майна України про набуття «Черкаського шовкового комбінату» і частини продажу житлового будинку [ADDRESS] визнано недійсним. Ухвалою судової колегії Черкаського обласного суду від 14.04.1999 вище вказане рішення було залишено без змін. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані, ПрАТ «ЧШК» не має свого органу приватизації, безпідставно відмовляє мені у приватизації квартири. У листі від 14.11.2019 № 860 відповідач заперечує обов`язок виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси посилаючись на відсутність інформації. Даний будинок був і залишається житловим, в ньому проживали і продовжують проживати мешканці, в тому числі сім`ї з дітьми. На підставі викладеного, вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам законодавства, порушують її права та просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 26.03.2021 відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» відзив на позов не подано. 09.04.2021 представником третьої особи Черкаської міської ради до суду надано письмові пояснення по суті спору, у яких у вирішенні спору вони покладаються на розсуд суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Кушнір Н.Д. просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи позову, проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, зазначила, що факт проживання та користування позивачем квартирою ніхто не оспорює. У судове засіданні представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов подано не було. У судовому засіданні представник третьої особи Черкаської міської ради Волкович Ю.О. у вирішенні спору поклалася на розсуд суду, підтримала доводи викладені у письмові поясненнях від 09.04.2021, про те, що будинок [ADDRESS] не перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси, а перебуває у власності ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» і оформити право власності на вказане житло шляхом його приватизації за допомогою органа приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради неможливо. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] [INFO] , з 15.05.1985 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у її паспорті серії [NUMBER] , що міститься у матеріалах справи (а. с. 35). Встановлено, що заселилась у вказане приміщення позивач на підставі рішення адміністрації Черкаського шовкового комбінату від 03.01.1985, їй було видано розпорядження (ордер) на право зайняття кімнати [ADDRESS] .. Після отримання ордеру, з 1985 року вона та стала проживати у вказаній вище кімнаті. Ордер при поселенні нею було надано на зберігання коменданту гуртожитку. У вказаній кімнаті вона проживає до цього часу. В ході приватизації, яка відбувалась в 1993-1996 роках, вищезазначений гуртожиток, був включений до складу цілісного майнового комплексу та перейшов за рішеннями регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області у власність новоствореного господарського товариства - ПАТ «Черкаський шовковий комбінат». Частина 2 ст. З Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, яка діяла на момент масової приватизації гуртожитків, чітко було визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів. Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української PCP, до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 договір купівлі-продажу від 29.11.1993, укладений між організацією орендарів «Черкаський шовковий комбінат» і Фондом державного майна України про набуття «Черкаського шовкового комбінату» і частини продажу житлового будинку [ADDRESS] визнано недійсним. Ухвалою судової колегії Черкаського обласного суду від 14.04.1999 вказане вище рішення було залишено без змін. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані. У листі від 14.11.2019 № 860 відповідач заперечує обов`язок виконати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси посилаючись на відсутність інформації про вищевказані судові рішення. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.12.2019 у цивільній справі № 711/3110/19 [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 03.01.2020. Відповідно до листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 14.07.2020 № 6623-2, за даними управління власністю департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси. Згідно з архівними даними Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, будинок [ADDRESS] знаходиться у повному господарському віданні недержавного підприємства ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат», згідно з рішенням Черкаського міськвиконкому № 4 від 10.01.1971. Згідно із ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як зазначалося вище, рішенням суду від 03.12.2019 [PERSON] визнано наймачем кв. [ADDRESS] . Фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (ч.1 ст. 345 ЦК). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації державного житлового фонду (приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Як вбачається зі ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, включених до плану реконструкції поточного року, здійснюється після її проведення власником (володільцем) будинку (гуртожитку). Наймачі, які проживали у квартирах (будинках), житлових приміщеннях у гуртожитках до початку реконструкції, після проведення реконструкції мають пріоритетне право на приватизацію цих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках. Судом встановлено, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, щодо передачі будинку [ADDRESS] у комунальну власність міста, відповідачем не виконані, відповідач не має свого органу приватизації, безпідставно відмовляє у приватизації квартири позивачу. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин,враховуючи, що відповідач не надав своїх заперечень по суті спору та не скористався правом на надання відзиву, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду за квитанцією № 57 від 19.03.2021 у сумі 1458,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved