Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 2400 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 04.09.2020 сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 2400 грн., при цьому, між сторонами не було укладено жодного договору, отже кошти отримані останнім безпідставно. ФОП [PERSON] сплачені кошти позивачу не повернув. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуте майно, а саме грошові кошти у розмірі 2400 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив суд такий задовольнити. Окрім цього, 12.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою, замовлення холодильника здійснено [PERSON] , рахунок-фактура виписаний на ім`я останнього, при цьому позивач жодних договірних відносин з відповідачем не мала. Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що з позивачем [PERSON] не знайомий та жодного спілкування з не здійснював. Вказав, що здійснює діяльність з роздрібної торгівлі побутовою технікою, пов`язану з замовленнями через мережу Інтернет. До нього звернувся [PERSON] через месенджер «Viber» та виявив бажання придбати холодильник «LG side by side». На відповідному інтернет сайті висвітлені умови відправки та повернення вказаного холодильника клієнтам. Клієнта скерував на сайт Tehnobom.prom.ua, де чітко вказано що повернення здійснюється протягом 14 днів за рахунок покупця, про що було повідомлено [PERSON] а також те, що перша частина оплати за холодильник сплачується перед відправленням. Останній погодився, попросив надати рахунок для оплати через додаток «Viber», що і було зроблено. Також відправлено додаткові фотографії холодильника з різних ракурсів. Оплата першої частини за холодильник відповідно до рахунку-фактури №ВУТЦ21722 надійшла 04.09.2020, а 09.09.2020 замовлення було відправлене. Решта суми 22 100 грн. необхідно було сплатити при отриманні. Проте, 14.09.2020 клієнт відмовився від отримання товару та повідомив про необхідність повернення сплаченої першої частини коштів за холодильник в розмірі 2400 грн. Відповідачем надано відповідь про те, що такі кошти будуть витрачені на погашення логістичних послуг щодо повернення товару згідно з умовами публічної оферти на сайті інтернет-магазину Tehnobom.prom.ua. Додатково зазначив, що за логістичні послуги щодо пересилання товару та його повернення сплатив 2 377 грн. Спілкування з покупцем щодо придбання товару здійснював через «Viber» та в ході цього спілкування отримав копію платіжного доручення на ім`я [PERSON] на суму 2 400 грн., що свідчить про те, що саме остання перерахувала кошти за придбаний товар в інтересах [PERSON] . Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Загальні підстави виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Статтями 1212 - 1215 ЦК України врегульовано питання набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Встановлено, що 04.09.2020 позивач [PERSON] здійснила перерахунок коштів відповідачу ФОП [PERSON] у розмірі 2400 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.1824835403.1 від 04.09.2020. У графі квитанції «Призначення платежу» вказано - «холодильник». (а.с. 12). Звертаючись із вказаним позовом позивач [PERSON] зазначає про те, що сплатила кошти на рахунок ФОП [PERSON] у розмірі 2400 грн. та вважає, що такі кошти отримані останнім безпідставно, оскільки жодного договору між сторонами не укладалося. Разом з тим, встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] займається роздрібною торгівлею, яка здійснюється серед іншого через мережу Інтернет. Відповідно до листування за допомогою додатка «Viber» між ФОП [PERSON] та [PERSON] (номер абонента [NUMBER] ) мало місце спілкування щодо придбання товару, а саме холодильника «LG side by side», вартістю 24500 грн., в тому числі з приводу умов відправлення та повернення такого. У вказаному листуванні наявне посилання на інтернет сайт Tehnobom.prom.ua, на відповідній сторінці якого містився опис товару та умови повернення такого саме за рахунок покупця (а.с. 41-59). Як видно з рахунку-фактури №ВУТЦ21722 від 04.09.2020 [PERSON] за вищевказаний товар для його відправлення необхідно було сплатити 2400 грн. (а.с. 40). Вищевказаний рахунок-фактура на ім`я [PERSON] та квитанція про переказ на підставі такого рахунку коштів у розмірі 2400 грн. відображені у спілкуванні ФОП [PERSON] та абонента з номером [NUMBER] у «Viber». При цьому, оплата за вищевказаним рахунком здійснена позивачем [PERSON] у день надання відповідачем рахунку - 04.09.2020 та як призначення платежу зазначено «холодильник». За таких обставин, суд оцінює критично доводи щодо безпідставного отримання ФОП [PERSON] коштів від позивача [PERSON] , оскільки, крім вищезазначеного, судом встановлено, що [PERSON] при здійсненні вищезазначеної банківської операції зазначила своє прізвище ім`я та по батькові, ідентифікаційний код, номер банківського рахунку саме ФОП [PERSON] та призначення платежу, що свідчить про наявність волі та відображеного у грошовому переказі волевиявлення на вчинення вищезазначеної дії. При цьому, спілкування щодо придбання товару здійснювалось лише одним способом - у додатку «Viber» за єдиним зі сторони покупця номером абонента [NUMBER] . Разом з тим, як випливає з актів №Н-0414199900914375-2020, №НС-0414199900914375-2020 від 19.09.2020 та розрахункової квитанції №9990514199900076573 [PERSON] здійснив оплату за організацію транспортного-експедиційних послуг у розмірі 2279 грн. та 98 грн. за послуги страхування вантажу, а всього на суму 2377 грн. (а.с. 70-71). Таким чином, доводи позивача та представника позивача щодо безпідставності отримання відповідачем коштів у розмірі 2377 грн. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути різницю між здійсненою позивачем оплатою та фактично понесеними відповідачем витратами, що становить 23 грн. У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 8,41 грн.що пропорційно відповідатиме розміру задоволених обох позовних вимог.

Outcome: partial