Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON]В, зареєстрований 21.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 424. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільні погляди на життя, за час спільного життя між ними виникали конфлікти та сварки, в тому числі в присутності дитини, що негативно впливає на її розвиток. Шлюбно-сімейні відносини припинені з 2014 року, проживають окремо один від одного з 01.01.2016 року, спільне господарство не ведуть, відсутній спільний сімейний бюджет. Вважає, що поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сімї не можливе. Позивач [PERSON] у судове засідання надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Білик». Відповідач [PERSON] у судове засідання надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами загального позовного провадження. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 424 (свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 021449), а.с. 5. Від шлюбу мають малолітню дитину неповнолітню дитину [PERSON], 27.05.2004 року (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ № 266438, видане 25.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 47). Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з 2014 року, з 01.01.2016 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Між ними відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та довіри один до одного. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сімю. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини з відповідачем позивач категорично не бажає. Майнового спору не мають. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved