Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Ободівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 05.04.2002 року. На даний час її прізвище [PERSON], оскільки 06.02.2007 року уклала шлюб з [PERSON] та відповідно раніше 23.08.2005 року розірвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.08.2005 року. Позивач має доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується її свідоцтвом про народження. Вона 05.06.2006 року уклала шлюб з відповідачем, та який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.10.2014 року було розірвано. Таким чином відповідач є колишнім зятем [PERSON] та з 25 серпня 2008 не проживає за вищевказаною адресою та є таким що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки визначені ст.71 Житлового кодексу України, однак в порушення вимог чинного законодавства за власною ініціативою реєструватися за місцем фактичного проживання не бажає. У зв'язку з чим позивач звернулася до суду та просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування будинком по [ADDRESS] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася просила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечила. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовими повістками, надісланими за місцем його реєстрації та фактичного проживання. Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, проти позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку розташованого по [ADDRESS] Вінницької області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 05.04.2002 року (а.с.16 ). Факт зміни прізвища позивача із [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданного 06.04.2007 року Ободівською сільською радою (а.с.7). Позивач має доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб, виданного 05.06.2006 року Ободівською сільською радою Тростянецького району 05.06.2006 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 06.10.2014 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), зареєстрований 05.06.2006 року виконавчим комітетом Ободівської сільської ради, актовий запис №10 - розірвано (а.с.13). Згідно інформації №92 від 06.03.2017 року, наданої на адвокатсьий запит адвоката Дудіна Л.В., відповідно до погосподарської книги Ободівської сільської ради за 2016-2020 роки, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] За данною адресою також зареєстрований [PERSON], 1981 року народження, який там не проживає. Згідно даних побудинкової книги, [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою з 13.06.2006 року. Станом на день розгляду справи за власною ініціативою з місця реєстрації не знятий. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з 17.10.2014 року (з моменту набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу) не є членом сім'ї позивача, за вказаною вище адресою не проживає та з реєстраційного обліку не знявся. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного, можна зробити висновок, що реєстрація особи за місцем проживання надає особі можливість користування житлом. Враховуючи, що законодавством України не передбачено порядку втрати права користування житлом особою, яка не є членом сім'ї власника та у такої особи відсутній договір найму житла, суд відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦК України застосовує до спірних правовідносин закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогію закону), а саме положення, які містяться в ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Таким чином, оскільки відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця проживання після розірвання шлюбу, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членом сім'ї позивача, то ним порушено право власності (розпорядження власністю на свій розсуд) позивача і його право щодо вимоги захисту порушеного права є законним і підлягає захисту. У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 21.02.2017 року відстрочено сплату судового збору позивачу [PERSON] у цивільній справі за її позовом до [PERSON], третя особа Ободівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. На підставі ст. ст. 10, 60, 158, 212, 213, 215, 224 ЦПК України,

Outcome: approved