Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ленінської районної у місті Луганську ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якої зазначила, що 09 жовтня 2015 року померла її мати [PERSON], яка проживала за адресою: м. Луганськ, кв. Пролєтаріата Донбаса[ADDRESS]. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: квартира № 51 в житловому будинку 12 на кварталі Пролєтаріата Донбаса в м. Луганськ. Позивач є рідною донькою спадкодавця та єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Інших спадкоємців не має. 18.12.2015 р. після смерті [PERSON], позивач звернулася з заявою № 758 про прийняття спадщини до Старобільської державної нотаріальної контори Луганської області, де була заведена спадкова справа № 352/2015. Але нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що позивач не надала жодного документа, який підтверджує факт постійного місця проживання інших спадкоємців зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті за місцем реєстрації. Посилаючись на вищезазначені обставини, просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру № 51 в житловому будинку № 12 на кварталі Пролєтаріата Донбаса у місті Луганськ після смерті матері [PERSON], яка померла 09.10.2015 р. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові обставинам, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Урядовий курєр» та на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло. (а.с. 49-51). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 477189, виданого 04.12.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції у Луганській області, 09.10.2015 року померла [PERSON] (а.с. 14). Померла [PERSON] була рідною матірю позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЖ № 727237, виданого 30.06.1953 р., копією свідоцтва про одруження серії VIIІ-УР № 676987, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД № 305838 від 26.04.1974 р. (а.с. 7, 8, 28). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із квартири № 51 в житловому будинку № 12 на кварталі Пролєтаріата Донбаса у місті Луганськ, що підтверджується копією договору дарування квартири від 19.06.2012 р., копією витягу про державну реєстрацію прав № 34709562 від 04.07.2012 р. (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Заведення спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 09.10.2015 р., підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47162475 від 22.03.2017 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 23). Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач є законним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] Як вбачається з постанови державного нотаріуса Старобільської державної нотаріальної контори Луганської області від 24.05.2016 р., у справах Старобільської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 352/2015 до майна померлої 09 жовтня 2015 року [PERSON], яка заведена 18.12.2015 р. за заявою № 758 про прийняття спадщини її доньки [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено, оскільки вона не надала жодного документа, який підтверджує факт постійного місця проживання інших спадкоємців зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті за місцем реєстрації. (а.с. 26). В судовому засіданні свідок [PERSON] дав суду пояснення, що він є чоловіком позивача [PERSON] Тривалий час та на день смерті [PERSON] проживала одна в квартирі, яка належить їй, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Інших дітей, окрім [PERSON] в неї не було, похованням [PERSON] займалась її донька [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду пояснення, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON], на день смерті [PERSON] проживала одна в однокімнатній квартирі, яка розташована в м. Луганськ на кварталі Пролєтаріата Донбаса, інших спадкоємців в неї не було, оскільки її менша донька померла. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року постановою № 210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] і визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved