Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], ([INFO]., ІПН [NUMBER]) таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є одноосібним власником і проживає в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім неї, її матері - [PERSON], брата- [PERSON], в будинку також зареєстрований відповідач - її батько [PERSON], який в будинку не проживає з часу розірвання шлюбу з її матір'ю, з 2010 року. При цьому, останній, не сплачує за житлово-комунальні послуги, ремонту не проводив, будинком не цікавиться, його особисті речі в житлі відсутні. Натомість, вона змушена сплачувати комунальні послуги, що нараховуються в тому числі і на відповідача, а також має інші незручності, пов'язані з реєстрацію в будинку відповідача. Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується актами ЛКП «Дністер» від 21.04.2015, 20.04.2016, 12.09.2016, 07.05.2018. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його відсутності не існує, а тому вважає, що такий втратив право користування житлом приміщенням, квартирою [ADDRESS], на підставі чого просить прийняти відповідне судове рішення. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 18.06.2018 відкрито спрощене провадження у справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву за змістом якої позов підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого представником позивача клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту положень ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 04.03.2014, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. (реєстраційний номер 195), що підтверджується витягом індекс.№ 18565688 від 04.03.2014. Згідно виданої ЛКП «Дністер» довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки № 1154 від 07.05.2018, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані четверо осіб: [PERSON] (позивач), [PERSON] (брат), [PERSON] (відповідач), [PERSON] (мати). Згідно вказаних позивачем обставин, відповідач [PERSON] являється її батьком та з часу розірвання шлюбу з її матір'ю, з 26.11.2010, у спірному житлі (квартирі) жодного дня не проживав, своїх особистих речей в ній не тримає, а будь-якої домовленості про збереження за ним житлової площі за період його відсутності не існує. Як стверджується актами від 21.04.2015, 20.04.2016, 12.09.2016, 07.05.2018, складеними комісією ЛКП «Дністер», відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] зареєстрований, але з 2010 року не проживає. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідач був би наділений правом на користування спірним житлом (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись. Інших передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачем спірного жилого приміщення судом не встановлено. Таким чином, суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірному будинку понад один рік без поважних причин, втратив право на користування ним з підстав визначених ч.2 ст.405 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням (квитанцією). На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та

Outcome: approved