Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.06.2008 року між нею та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000013277. Відповідно до умов вказаного договору відповідач надав їй кредит в іноземній валюті в розмірі 224 000,00 доларів США, а вона зобов'язалась повернути кредит в повному обсязі не пізніше 09.06.2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти в розмірі 9,0 % річних. Однак, з лютого 2014 року після значного підвищення курсу валют вона допустила заборгованість за кредитом. В зв'язку з цим у травні 2015 року відповідач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до неї та поручителя про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути не лише суму простроченої заборгованості, а й достроково стягнути суму кредитної заборгованості, чим в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання. 01.10.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 752/8490/15-ц було постановлено заочне рішенням, яким стягнуто з неї (позивача) та [PERSON] солідарно суму заборгованості по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000013277 від 09.06.2008 року в розмірі 177 244,82 долари США, що складається з кредитної заборгованості в розмірі 160 539,96 долари США, заборгованості по процентам в розмірі 16 704,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 847 985,04 грн., а також витрати по сплаті судового збору в рівних частках в розмірі 3654,00 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням, вона (позивач) звернулась з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з [PERSON], в іншій частині рішення суду залишено без змін. На дане рішення Апеляційного суду м.Києва нею було подано касаційну скаргу. Вищенаведені обставини, на думку позивача, свідчать про те, що на момент вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості. Як зазначає позивач, 24.06.2017 року вона отримала постанову старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № 54119201, підставою для відкриття якого була заява про примусове виконання виконавчого напису № 10248 від 06.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що загальна сума заборгованості становить 210 214,76 доларів США, в той час, як рішенням суду встановлена сума заборгованості в розмірі 177 244,82 долари США. Відтак, на думку позивача, зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням вимог ЗУ «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Позивач стверджує, що виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунків та документів, підготовлених відповідачем, які є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не можуть бути доказом безспірності вимог відповідача до неї. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису між нею та відповідачем існував спір щодо розміру заборгованості, а відповідач не повідомив нотаріуса про існування рішень судів з цього приводу. Також, в матеріалах нотаріальної справи міститься досудова вимога відповідача до неї, однак, відсутні будь-які докази отримання цієї вимоги, в зв'язку з чим вона не могла подати нотаріусу свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису. Таким чином, позивач вважає, що на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, неможливо встановити безспірність вимог відповідача, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки нотаріус мав відмовити відповідачу в його вчиненні. Позивач також зазначила, що дійсно зверталась до відповідача з заявою про готовність сплатити частину боргу та подальшого продажу залишку заборгованості факторинговій компанії, маючи на увазі заборгованість саме за рішенням суду. Крім того, спірний виконавчий напис може призвести до подвійного стягнення заборгованості, оскільки державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві також відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м.Києва, що суперечить Конституції України. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №10248 від 06.06.2017 року, щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором про іпотечний кредит №MRTG-000000013277 від 09.06.2008 року, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Журавської О.В. від 05.07.2017 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2017 року витребувано у приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/8621/17, номер провадження 2/754/1077/18, передана судді Скрипці О.І. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 13.02.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. 13.02.2018 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача Подольської О.В. на позовну заяву. У даних поясненнях представник відповідача вказує на те, що станом на сьогодні спір щодо стягнення з позивача заборгованості вирішено на користь банку згідно рішень Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2015 року, рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року, залишеного без змін ухвалою ВССУ від 18.10.2017 року. Представник відповідача зауважила і на те, що 11.08.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою, згідно якої вона визнала існуючу заборгованість, висловила готовність сплатити її частину, а також звернулась з проханням продажу залишку заборгованості факторинговій компанії. Відтак, на думку представника відповідача, позивач заявила про відсутність предмету спору, а тому оскарження виконавчого напису є необґрунтованим. Крім того, в ході фінансової перевірки стану заборгованості позивача перед відповідачем станом на сьогодні встановлено, що заборгованість позивача перед відповідачем відсутня. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.07.2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] 31.07.2018 року представником відповідача Подольською О.В. подано клопотання про закриття провадження у справі. 07.11.2018 року до суду надійшли письмові заперечення представника позивача [PERSON] на вказане клопотання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.11.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Подольської О.В. про закриття провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві, та просив про їх задоволення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи - Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, третьої особи та представника третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.06.2008 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000013277, за умовами якого банк надав позивачу кошти у порядку та на умовах, визначених договором (а.с.60-66). 06 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 10248, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми заборгованості в загальному розмірі 210 214,76 долари США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 160 540,80 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 49 673,96 доларів США. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.07.2014 року по 14.04.2017 року (а.с.58). Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ в м.Києві Черухи О.М. від 12.06.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а.с.13). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Так, судом встановлено, що 01.10.2015 року Голосіївським районним судом м.Києва у справі № 752/8490/15-ц було постановлено заочне рішенням, яким стягнуто з позивача [PERSON] та [PERSON] солідарно суму заборгованості по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000013277 від 09.06.2008 року в розмірі 177 244,82 долари США, що складається з кредитної заборгованості в розмірі 160 539,96 долари США, заборгованості по процентам в розмірі 16 704,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 847 985,04 грн., а також витрати по сплаті судового збору в рівних частках в розмірі 3654,00 грн. (а.с.122-126). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року вищевказане рішення суду скасовано в частині задоволення позову до [PERSON] та відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Лише 18.10.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2015 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року залишено без змін. Наведене свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису 06.06.2017 року спір між сторонами щодо заборгованості за договором про іпотечний кредит не було остаточно вирішено. Дійсно, рішення Апеляційного суду м.Києва набрало законної сили 23.05.2017 року і підлягало виконанню, однак, позивачем було використано її право на його оскарження в передбаченому ЦПК України касаційному порядку. Відтак, на час вчинення виконавчого напису сума боргу не була безспірною, оскільки спір продовжував вирішуватись в судовому порядку, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Крім того, відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення, що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Як вбачається з копій матеріалів, наданих приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., для вчинення виконавчого напису відповідачем було надано копію вимоги про усунення порушень № 4022-18 від 28.04.2017 року. На підтвердження направлення цієї вимоги відповідачем було надано копію фіскального чеку про відправку поштового відправлення на ім'я [PERSON] від 04.05.2017 року (а.с.95, 96). Зазначений чек суд не може прийняти як доказ належного направлення вищевказаної вимоги, оскільки він датований через 6 днів від дати складання листа, що не дозволяє однозначно встановити, що 04.05.2017 року позивачу була направлена саме ця вимога. Вказаний чек не містить жодних інших даних, які б дозволили однозначно ідентифікувати та ототожнити ці два документи. Крім того, відповідачем не надано і доказів отримання позивачем вказаного листа-вимоги. Наведене свідчить про те, що нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, оскільки було порушено права [PERSON] на спростування розміру заборгованості. Зазначена обставина також дає підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується посилань позивача у позові на подвійне стягнення з урахуванням рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2015 року та рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.05.2017 року, то суд їх до уваги не приймає, так як у вказаних рішеннях та у виконавчому написі заборгованість стягується за різні періоди. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що на даний час є відкрите виконавче провадження з виконання вищевказаних рішень судів. Суд також не приймає до уваги і твердження представника відповідача про те, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки сторонами в позасудовому порядку вирішено питання щодо заборгованості, позивач суму боргу визнала і на даний час заборгованості перед відповідачем не має (а.с.138, 139). Вказані твердження не дають підстав для відмови у позові, оскільки предметом розгляду справи є дотримання нотаріусом вимог чинного законодавства в момент вчинення виконавчого напису. Досягнення ж між сторонами будь-якої домовленості щодо погашення заборгованості в добровільному порядку на перевірку даного предмету розгляду не впливає. Крім того, домовленість сторін щодо мирного вирішення спору мала місце значено пізніше після вчинення виконавчого напису. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved