Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 лютого 2019 року вона є власником будинку [ADDRESS] . Окрім позивача у вказаному будинку зареєстрований син колишнього власника будинку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2006 року. Фактичне місце проживання відповідача невідоме. Реєстрація [PERSON] у належному позивачу будинку порушує її право на володіння та користування належною їй власністю, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Суд, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі - продажу від 12 лютого 2019 року (а.с. 6). У вказаному будинку, окрім позивача, на даний час зареєстрований [PERSON] (а.с. 5), який з 15 грудня 2006 року в ньому не проживає (а.с. 8). Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача та був зареєстрований в будинку його попереднім власником - [PERSON] . Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника. Виникнення права члена сім`ї власника будинку (інших осіб) на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право члена його сім`ї на користування цим будинком. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Право власності [PERSON] на будинок по [ADDRESS] припинилося унаслідок укладення вищевказаного договору купівлі-продажу. Оскільки позивач набув право власності на вищевказаний будинок у порядку купівлі-продажу, то припинено також право користування відповідачем спірним житлом, який отримав таке право за волею попереднього власника будинку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належному [PERSON] будинку, порушує її право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved