Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06 червня 2019 року, за реєстровим номером 594, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які фактично не проживають за вказаною адресою з 2014 року, виїхавши до Російської Федерації. Їх речей у належному позивачу будинку немає, станом будинку відповідачі не цікавляться, не сплачують комунальні платежі та не приймають участі у ремонті вказаного житла та його утриманні. Точне місце їх перебування позивачу не відоме. Відповідачі не є членами сім`ї позивача та не є наймачами. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності\~ЦПК України\~випадках. Згідно\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Бутаковою І.Г., за реєстровим номером 594, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що також знаходить своє підтвердження в копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 червня 2019 року № 169452059. Згідно довідки б/н, виданої позивачу [PERSON] . Військово-цивільною адміністрацією сіл Нижня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області 05 серпня 2020 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Актом обстеження матеріально-побутових умов від 06 серпня 2020 року, складеним членом комісії з обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] , підписи яких посвідчено керівником Військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] , підтверджується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживають з 2014 року, їх речі в житловому будинку відсутні. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами її сім`ї, та з 2014 року не проживають у належному їй будинку, тому втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в даному будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житлом. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. У відповідності до положень\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами\~ст. 383 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є членами родини позивача, в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не проживають з 2014 року, особистих речей там не мають, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, а отже, своєю реєстрацією в цьому житловому будинку чинять перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень\~ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved