Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2016 році її батько [PERSON] за договором дарування подарував їй 1/2 частину будинку по [ADDRESS] . З спільної часткової власності частка Ѕ винесена в натуру та даному житловому об`єкту надана окрема адреса. До об`єкту нерухомого майна входить: житловий будинок з надвірними спорудами: вбиральня, сараї, літня кухня та огорожа. Частина житлового будинку з надвірними спорудами розміщена на земельній ділянці площею 402 кв.м. Проте, на момент дарування їй частини будинку, питання щодо передачі у власність земельної ділянки не було вирішено. Відповідач не повідомив, що земельна ділянка, на якій розміщується об`єкт дарування, належить йому на праві власності. В момент укладення договору дарування їхні стосунки з відповідачем погіршились, а на даний час взагалі май же не спілкуються. Вказана земельна ділянка належить її батькові на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ 124715 від 21.03.2007 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010777500419. Земельна ділянка площею 402 кв.м. має кадастровий номер 7110136700:01:019:0044. Дізнавшись, що земельна ділянка на якій розташований будинок, надана відповідачу у власність, вона неодноразово зверталась до нього з проханням передати їй у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, однак, відповідач відмовляє. Без належного оформлення земельної ділянки, вона позбавлена права вільно володіти та розпоряджатись належним мені нерухомим майном. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 402 кв.м., що розташована по [ADDRESS] , під кадастровим номером 7110136700:01:019:0044. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 04 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., відповідач [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] . Факт належності [PERSON] вказаної частини будинку підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56974776 від 08.04.2016 року. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №124715 від 21.03.2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 402 кв.м, яка розташована вул [ADDRESS] , 7-9 на території Черкаської міської ради, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер вказаної земельної ділянки 7110136700:01:019:0044. Позивач в своєму позові зазначає, що дізнавшись, що земельна ділянка на якій розташований будинок, надана відповідачу у власність, вона неодноразово зверталась до нього з проханням передати їй у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, однак, відповідач відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 2 ст. 377 ЦК України встановлено, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15, 13 квітня 2016 року в справі № 6-253цс16 та 12 жовтня 2016 року в справі № 6-2225цс16, постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справа № 303/1734/15-ц, 25 лютого 2019 року, справа № 199/2099/17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже,\~з набуттям\~ [PERSON] права власності\~на 1/2\~частинубудинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] ,\~до неї,\~як до\~особи,\~яка не\~мала права\~власності чи\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~знаходиться будинок,\~переходить це\~право,\~а саме\~за [PERSON] підлягає визнанню право власності на земельну ділянку площею 402 кв.м, розташованої по [ADDRESS] , кадастровий номер 7110136700:01:019:0044.

Outcome: approved