Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування посилаючись на те, що відповідно до договору довічного утримання від 01.12.1998 року [PERSON] та [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру №13 що розташована за адресою: [ADDRESS]. 14.05.2002 року помер [PERSON], 06.01.2014 року померла [PERSON], 21.03.2003 року помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири, розташованої з адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору довічного утримання, посвідченого 01.12.1998 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 4288. Позивач [PERSON], як дружина померлого [PERSON] є спадкоємицею його майна, що зазначено у постанові Державного нотаріуса від 21.01.2015 року. У січні 2015 року вона звернулася до Державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], але отримала відмову в якій зазначено, що Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, так як відсутня державна реєстрація. Відповідно до вимог ст. 429 Кодексу Української РСР до позивача перейшли зобов'язання щодо утримання [PERSON] у відповідності з умовами договору довічного утримання, а саме зобов'язання надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Всі зобовязання по договору довічного утримання вона повністю виконала. Оскільки позивач отримала відмову нотаріуса у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вищезазначену квартиру по договору довічного утримання позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом і просить визнати за нею право власності на квартиру № 13, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Леніна, 30. Позивач в судове засідання не зявилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її представника адвоката [PERSON] Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, просив суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру №13, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул.Леніна, будинок, 30. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що йог процесуальна позиція щодо позовних вимог (предмета спору) на розсуд суду. Раніше, в судових засіданнях представник відповідача проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи в їх сукупності та взаємозвязку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо за це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до договору довічного утримання від 01.12.1998 року [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру №13 що розташована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, наявні правовідносини, щодо довічного утримання виникли 01.12.1998 року, тобто під час дії Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. А тому до дії договору, вимог реєстрації, перереєстрації необхідно застосовувати законодавство що діяло під час виникнення спірних правовідносин. З наданих суду документів вбачається, що 14.05.2002 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-ЕД № 362583), 06.01.2014 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 389852). 21.03.2003 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії 1-ЕД № 349967). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке, складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору довічного утримання, посвідченого 01.12.1998 року Першою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 4288. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 419384 позивач є дружиною померлого [PERSON]. [PERSON], як дружина померлого [PERSON] є спадкоємицею його майна, що зазначено у постанові Державного нотаріуса від 21.01.2015 року. Відповідно до ст.425 Кодексу Української РСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоровя (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. У відповідності ст.426 Кодексу Української РСР договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (стаття 47 цього Кодексу). В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін. Відповідно до ст.429 Кодексу Української РСР в разі смерті набувача майна обовязки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких переходить відчужений за договором довічного утримання будинок. При відсутності у набувача майна спадкоємців або при відмові їх від договору довічного утримання будинок, що був відчужений з умовою довічного утримання, повертається відчужувачеві. Обовязкова державна реєстрація договору довічного утримання від 01.12.1998 року нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року на момент укладення не передбачалася. Вищезазначені обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими в судовому засіданні копіями документів, а саме постановою нотаріуса про відмову здійснення нотаріальних дій, договором довічного утримання, свідоцтвами про смерть [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно наданої суду копії спадкової справи та відповіді після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, як дружина померлого зверталась [PERSON]. Крім того 08.02.2008 року на імя [PERSON] було посвідчено заповіт на все майно від [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved