Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2003 року, на праві приватної власності належить домоволодіння по [ADDRESS]. У вказаному будинку крім [PERSON], зареєстровані: [PERSON] - колишня невістка позивача та [PERSON] - онука. З серпня 2014 року відповідачі забрали свої особисті речі та виїхали з будинку, і наразі проживають окремо. Оскільки відповідачі не проживають в будинку понад рік та не сплачують комунальні витрати, позивач звернулася до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, проте подала через канцелярію суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідачі не з'явилися не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час і місце його проведення повідомлялися в установленому законом порядку, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем в підтвердження позовних вимог письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено що домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2003 року. Згідно довідки Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 17.11.2016 р. №6079, крім [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - син позивача; [PERSON] - колишня невістка та [PERSON] - онука. Згідно акта опитування сусідів від 20.11.2016 року, [PERSON] та її дочка - [PERSON], фактично не проживають більше року в домоволодінні по [ADDRESS]. Речі останніх в домоволодінні відсутні. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім'ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст.29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають з 2014 року в домоволодінні по [ADDRESS], а тому втратили право користування житловим приміщенням в даному будинку. Будь-яких цивільно-правових угод з власником будинку, які давали б право відповідачам користуватися жилим приміщення у ньому, [PERSON] не укладала. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що відповідачі мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщення в будинку [ADDRESS].

Outcome: approved