Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Генічеської міської ради, [PERSON] в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склала заповіт від 23.06.2017р., відповідно до якого належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла їй [PERSON] 13.12.2017р. вона подала заяву про прийняття спадщини за заповітом до Генічеської державної нотаріальної контори, а 29.01.2018р. звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 31.01.2018р. державний нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори Бернацька Н.Г. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дій, відповідно до якої відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі того, що заповіт не відповідає вимогам законодавства. З прийнятим рішенням нотаріуса позивач не погодилася. З відповідним позовом вона зверталася до суду, а також з позовом про визнання заповіту дійсним. Суди першої інстанції задовольняли позови, а апеляційним судом було відмовлено та рекомендовано обрати інший спосіб захисту своїх прав. На теперішній час вона не може реалізувати своє спадкове право через нотаріальні органи, а тому вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Вважає свої вимоги обґрунтованими, заповіт складений у відповідності до вимог законодавства. Заповіт був складений в присутності двох свідків, підписаний від імені померлої іншою особою, оскільки остання внаслідок хвороби не могла власноруч підписати заповіт, помилка у заповіті, яка виявилася у тому, що заповіт спочатку підписала вона, була виправлена нотаріусом згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вважає помилку формальною, яка не може впливати на волевиявлення заповідача, яке було направлене саме на розпорядження своїм майном на користь позивача та відповідало її внутрішній волі. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Заякіна Д.О. до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Заповіт вже був предметом дослідження та розгляду у справах за позовом [PERSON] про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії і про визнання заповіту дійсним. Рішеннями судів вже була надана оцінка заповіту про його нікчемність, а тому цей факт не підлягає доказуванню. Визнання недійсним заповіту через його нікчемність не вимагається. Вважає, що оскільки заповіт визнаний нікчемним, позивач втратила право спадкування за заповітом. 17 вересня 2020 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла в провадження судді Делалової О.М. Ухвалою суду від 24 вересня 2020 року позовна заяву була залишена без руху. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року в якості забезпечення позову було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] з забороною будь-якому нотаріусу вчиняти певні дії, а саме видавати будь-яким особам свідоцтво про право на спадщину та реєструвати право власності на спірну квартиру. 11.11.2020р. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 11.11.2020р. було закінчене підготовче провадження, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування спадкової справи та виклику свідків і справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що померла була одинокою жінкою, хворою, доглядати за нею було нікому, а тому вона погодилася за нею доглядати на прохання її подруги [PERSON] . Зазначила, що за час спільного проживання з померлою, жодного разу не чула про існування рідного брата, жодних родичів, які б допомагали померлій не було, поховала вона її сама, також на похоронах жодного родича не було. Також суду пояснила, що померла [PERSON] добре все розуміла, їй було лише важко пересуватися. В день складення заповіту 23.06.2017р. [PERSON] також складала на неї довіреність та вона через помилку підписалася за померлу у заповіті, думаючи, що розписується в довіреності. Про те, що померла склала на неї заповіт вона не знала, а тому вважає, що таємниця не була порушена. Представники позивача в судовому засіданні також підтримали вимоги позивача, просили їх задовольнити, виходячи з доводів, викладених в позові. Також зазначили, що важливим моментом є воля заповідача, яка була направлена саме на розпорядження своїм майном на користь позивача, тому формальні помилки у заповіті не можуть впливати на ігнорування волевиявлення заповідача. Представник відповідача Генічеської міської ради в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на думку суду, зазначивши, що оскільки є інший спадкоємець, то фактично вони не можуть претендувати на майно померлої в разі незадоволення позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав відзив, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у ньому та у разі відмови у задоволенні позову скасувати заходи забезпечення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, дослідивши подану заяву, відзив, цивільну справу №653/2638/18 в частині наявності спадкової справи після померлої [PERSON] , згідно якої вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] , який є рідним братом померлої, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина. 23.06.2017р. [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого остання належну їй квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] . З заявами про прийняття спадщини до Генічеської державної нотаріальної контори звернулися: 25.09.2017р. [PERSON] , рідний брат в порядку спадкування за законом та 19.12.2017р. [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. 29.01.2018р. [PERSON] звернулася до Генічеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 31.01.2018р. державний нотаріус Бернацька Н.Г. Генічеської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування відмови зазначила, що заповіт складений в порушення вимог щодо його форми та посвідчення, а тому відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним. Не погодившись з зазначеною постановою, [PERSON] подала до суду позов до Генічеської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2018р. рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13.04.2018р. було скасовано та ухвалено нове, в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Постановою суду, зокрема було встановлено, що державним нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки останній не відповідає формі, а саме у посвідчувальному написі заповіту зазначено, що заповіт прочитано уголос представником заповідача та представником підписаний, що є порушенням ст. 283, 1234 ЦК України, оскільки дані правовідносини не допускають представництва, та зважаючи, що внесені виправлення підпису особи на документі свідчать про присутність спадкоємця при складанні заповіту, що є порушенням встановленої законом таємниці заповіту. Постанова набрала законної сили 10.07.2018р. Після оскарження відмови нотаріуса, [PERSON] був поданий до суду позов до приватного нотаріуса Генічеського районного нотаріального округу Карпенка Олександра Георгійовича, яким був посвідчений заповіт, [PERSON] про визнання заповіту дійсним. Постановою Херсонського апеляційного суду від 23.07.2020р. рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 04.03.2020р. було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.09.2020 року [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі про визнання заповіту дійсним. В ухвалі зокрема зазначено, що колегія суддів погоджується з висновками Херсонського апеляційного суду від 06.11.2018р. про нікчемність заповіту, оскільки останній не відповідає вимогам законодавства. Також зазначив, що вимоги щодо форми та посвідчення заповіту не може розглядатися як наявність формальних помилок при складанні заповіту. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про встановлення факту нікчемності заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] від 23.06.2017р. Зазначений факт встановлений рішеннями судів. З зазначених підстав, суд не розглядає обґрунтування позову [PERSON] з точки зору правомірності складання заповіту, оскільки оцінка заповіту вже надана раніше. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч.1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин не породжує юридичних наслідків, а тому у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави визнавати право власності за заповітом, якого фактично не існує. Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Виходячи з цієї аналогії, суд вважає, що в даному випадку, [PERSON] є такою, що позбавлена права на спадкування за заповітом та може одержати право на спадкування за законом на загальних підставах. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю. Згідно ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Ухвалою суду від 02.10.2020р. були вжиті заходи забезпечення позову. Оскільки рішенням суду в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed