Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і просить скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3689094, зареєстрований 05.09.2006 року, вчинений реєстратором Біляївської районної державної нотаріальної контори на підставі постанови серії АА №186579 від 31.08.2006 року, виданої відділом Державної виконавчої служби у Біляївському районі та м. Теплодар, об`єкт обтяження-інше, 1/3 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належало [PERSON] , померлому [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] - син позивача. Згідно договору міни померлому [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Постановою держаного виконавця Біляївської державної виконавчої служби Лебедєва Є.С. від 31.08.2006 року серії АА № 186579 був накладений арешт на вищевказане майно та оголошено заборону на його відчуження, на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.02.2003 року за виконавчим листом № 2-206, виданого 22.04.2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 4937 грн. Згодом її син [PERSON] сплатив борг і виконавче провадження було завершено. На даний час вона не може оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті сина [PERSON] , оскільки не знято арешт, накладений державним виконавцем, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду. Представник позивача [PERSON] . в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав. При цьому пояснив, що у зв`язку з погашенням заборгованості виконавче провадження було закрито, але не знято арешт з 1/3 частини житлового будинку, належного [PERSON] . Після смерті сина позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину, оскільки при закритті виконавчого провадження не знято арешт. Представник відповідача - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областів судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] - син позивача, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). Крім того, [INFO] помер [PERSON] - чоловік позивача, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Зі свідоцтва про народження [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що останній народився [INFO] , його батьки: мати [PERSON] та батько [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 14 січня 1978 року був зареєстрований шлюб, актовий запис 42 (а.с. 11). Згідно договору міни від 07 квітня 1999 року, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] належить по 1/3 частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який посвідчено державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Фещенко А.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-750 (а.с. 14). З постанови серії АА № 186579 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що 31 серпня 2006 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Біляївському районі та м. Теплодар управління юстиції Лебедєвим Є.Є. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-206, виданого 22 квітня 2005 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 4937,49 грн. був накладений арешт на все майно, що належить [PERSON] , в тому числі на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] , в тому числі і зазначеного житлового будинку (а.с. 16). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 19.04.2019 року постановою відділу ДВС у Біляївському районі та місті Теплодар від 31.08.2006 року АА 186579 накладено арешт на майно боржника [PERSON] , а саме: 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Листом Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 26.04.2019 року № 7622/25 [PERSON] було повідомлено про відсутність у державного виконавця правових підстав для зняття арешту з 1/3 частини вищевказаного житлового будинку, оскільки виконавче провадження завершено, термін зберігання завершеного виконавчого провадження становить 3 роки, у зв`язку з чим зняття арешту в межах закритого виконавчого провадження не можливо, та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 19). На стадії розгляду справи до суду надійшла заява [PERSON] про те, що у 2008 році [PERSON] погасив заборгованість у сумі 4937,00 грн., будь-яких претензій з цього приводу він не має (а.с.34). Положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови) передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч. 2 ст. 38 Закону «Про виконавче провадження»якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. При цьому, в порушення вказаних норм державним виконавцем при закритті виконавчого провадження не було винесено постанову про скасування арешту. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом та обираючи спосіб захисту, посилається на те, що існування арешту та заборони відчуження майна порушує його конституційні права власника майна. Так, згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 вказаної ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник не з приводу права власності на майно, яке на думку позивача, має належати йому, а з приводу неналежного виконання відповідачем своїх посадових обов`язків під час вчинення виконавчих дій та закінчення виконавчого провадження. При цьому, знищення виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання не свідчить про наявність підстав для скасування запису про арешт нерухомого майна. Аналіз норм права дають підстави суду прийти до висновку, що позивач невірно визначила спосіб захисту порушених прав, оскільки позовні вимоги про скасування запису про арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний запис № 3689094, зареєстрованого 05.09.2006 року, здійснюється посадовою особою відповідного органу під час виконання рішення суду про зняття арешту з майна, тобто є наслідком звільнення майна з-під арешту, але ці вимоги позивачем не були заявлені. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed