Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обгрутовані позовних вимог позивач пояснила, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках. З січня 2007 року [PERSON] за адресою реєстрації не мешкає. 12 червня 2009 року шлюб між сином позивачки [PERSON] та невісткою [PERSON] було розірвано. З січня 2007 року місце знаходження відповідача [PERSON] ані позивачу, а ні ані членам її родини невідомо. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири [ADDRESS], в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців - 4 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які позивач має сплатити за надані послуги. Позивач не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки вона не мешкає у квартирі та не є членом її родини. Згідно з ст. 71 ч. 1, ст. 72 Житлового кодексу УРСР позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням оскільки вона не проживає у спірній квартирі більш шести місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги. Крім того позивач в своєму позові посилається на ст. 405 ч.2 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 30 квітня 1999 року, виданого органом приватизації житлового фонду Харківського поштамту, видане згідно з розпорядженням від 29 квітня 1999 року №5, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках. При вирішенні спорів з приводу захисту права користування житлом, припинення або усунення перешкод у праві користування житлом, необхідно визначити характер правовідносин, правовий статус осіб та підстави виникнення права користування житлом. Якщо буде встановлено речовий характер правовідносин, то необхідно застосовувати норми цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], Статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316- 319, 321 Цивільного Кодексу України, визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд здійснювати щодо свого майна будь-які дії, вчиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право на житло реалізується шляхом як придбання його у власність, так і отримання житла в користування. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] заявлені необґрунтовано і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed