Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивувала тим, що 31.07.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сімейне життя. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У звязку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб та не надавати час на примирення. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, то позивач просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх його доходів з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 06, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія 1-ФМ № 067916 від 31.07.2010 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. У шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Як встановлено судом, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися з січня 2017 року. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Оскільки, відповідач працездатний, має офіційний дохід, аліментів нікому не сплачує, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх його доходів з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Судом також встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи волевиявлення позивача, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище «Ковбашин». Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей то суд вважає, що така підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. З Свідоцтва про народження [PERSON] І-ФМ № 253599 від 19.03.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області встановлено, що [PERSON] народилася 13.03.2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 350. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З Свідоцтва про народження [PERSON] І-ФМ № 295459 від 28.05.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області встановлено, що [PERSON] народилася 24.05.2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 577. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З Довідки Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області за вих. № 11 від 08.02.2017 року, [PERSON] працює в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення на посаді начальника відділ. водій рем.техн. Заробітна плата за період січень 2016 січень 2017 рр. склала 32\~428,30 грн. Як встановлено судом, відповідач є працездатним, має офіційний дохід, аліментів нікому не сплачує. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч. 1 ст. 192 СК України, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (однієї\~ третьої) частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 28 лютого 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25 травня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29 травня 2017 року.

Outcome: approved