Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.12.2014 і до досягнення кожною дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначає, що від фактичних шлюбних відносин, сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. З 2013 року сторони проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та отримує доходи. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимог визнав частково, не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, проте заперечував проти їх стягнення за останні три роки до дня звернення до суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою позивача [PERSON] Діти позивача проживають разом з нею. Взагалі позивач з відповідачем проживала разом близько девяти років, але з весни-літа 2017 року проживають окремо. Зі слів позивача [PERSON], свідку відомо, що відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.1 п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцію Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, заслухав думку сторін, допитавши свідка, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2005 по 2013 рік [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, що підтверджується довідкою №211 від 30.11.2017, виданою квартальним комітетом №29. Сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №037141, виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 15 серпня 2006 року, актовий запис №216, в якому батьком зазначено [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №092377, виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 09.09.2008, актовий запис № 259, в якому батьком зазначено [PERSON]. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], фактично проживає за адресою [INFO], що підтверджується довідкою №210 від 30.11.2017, виданою квартальним комітетом №29. Діти зареєстровані разом з матірю за адресою: Запорізька область, м.Токмак, вул.Таврійська, 138, що підтверджується довідкою №209 від 30.11.2017, виданою квартальним комітетом №29. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами\~ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183\~СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191\~СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Згідно п.17\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати наступне: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня предявлення позову, а саме з 04.12.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присудженні, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Аліменти за минулий час присуджуються не більше, ніж за три роки. Разом з тим, позивач, у порушення вимог ст.ст.12, 77 ЦПК України, не надала належні та допустимі докази, які свідчать про вжиття нею заходів щодо отримання з відповідача аліментів та ухилення від їх сплати, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Подані представником позивача постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності як докази не проживання відповідача з позивачем з 2013 року, спростовуються іншими матеріалами справи. Відповідно до Постанови Токмацького районного суду Запорізької області від 03.08.2016, місце проживання відповідача [PERSON] зазначено Запорізька обл., м.Токмак, вул. Володимирська, 158. А відповідно до довідки №210 від 30.11.2017, виданої квартальним комітетом №29, фактичне місце проживання позивача [PERSON] зазначено за адресою Запорізька обл., м.Токмак, вул.Володимирська, 158. В Постанові Токмацького районного суду Запорізької області від 17.05.2016 зазначено зареєстроване місце проживання відповідача Запорізька обл., м.Токмак, вул.Східна, буд.15. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.12.2017, відповідач [PERSON] за цією адресою зареєстрований з 12.01.2012, тобто з часу, коли він з позивачем проживали однією сімєю. В Постанові Токмацького районного суду Запорізької області від 25.04.2017 зазначено місце проживання матері відповідача. Виходячи з вищевикладеного, відсутності будь-яких доказів з боку позивача про вжиття нею заходів до стягнення аліментів та ухилення відповідача від їх сплати, суд приходить до висновку по відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення аліментів за останні три роки. У відповідності до\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial