Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача [PERSON] в її користь: матеріальну шкоду в сумі 19300 гривень; моральну шкоду в сумі 5000 гривень; витрати на експертне дослідження і поштове повідомлення сторони в сумі 3650 гривень; витрати на юридичну допомогу в сумі 3000 гривень. Посилається на те, що вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.12.2017 року [PERSON] визнано винним за ч.1 ст 286 КК України. Цивільний позов в частині матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням зернової сівалки судом не вирішувався, оскільки в ході розгляду кримінального провадження призначена товарознавча експертиза по сівалці, НДЕКЦ МВС України в Тернопільської області не була виконана із-за відсутності спеціаліста. Внаслідок технічного пошкодження зернової сівалки «С3-3.6А», 1989 року випуску, що придбана нею у 2005 році, на момент ДТП спричинено майнову шкоду, яка згідно висновку експерта 1336/18 судової автотоварознавчої експертизи становить 19300,00 грн. Окрім того, внаслідок пошкодження її майна, що тривалий час зберігається в домогосподарстві та не використовує власну сівалку при виконанні посівних робіт по обробці власного паю та городу. Переживає з приводу відновлення сівалки, внаслідок чого змінився її ритм життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 гривень. За проведення експертного дослідження нею оплачено 3500 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера та фіскальним чеком та за поштове повідомлення 150 грн. За надання правової правової допомоги по даній цивільній справі нею здійснено оплату в сумі 3000 гривень. Просить стягувати кошти в порядку статтей 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. В судовому засіданні 22.11.2018 року позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Позивач пояснила, що моральна шкода полягає в тому, що її чоловік внаслідок ДТП не має здоров'я, змінився ритм їх життя, оскільки вона само коли хотіла то і використовувала сівалку. Сівалка була в неї біля 5 років, користувалась нею з 2008 року. Представник позивача згідно договору про надання послуг представника у цивільному провадженні від 26.07.2018 року - адвокат [PERSON] в судове засідання 12.12.2018 року не з'явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та у відсутності позивача, просить прийняти судове рішення за наявності письмових доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, за місцем реєстрації. Згідно довідки Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 223 від 13.08.2018 року [PERSON] зареєстрований в селі Пістинь, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також не подано відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, щодо ухвалення заочного рішення вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд встановив обставини та визначив відповідно до них наступні правовідносини. За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст.81 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.12.2017 року (справа № 596/2517/14-к) [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що 07.10.2013 року біля 19 год. 30 хв. в умовах достатньої видимості, на 197 км. + 585 м. автодороги Гусятин - Копичинці, у с.Крогульці, Гусятинського району водій [PERSON], керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser 100» д/н [NUMBER], 2000 року випуску, рухаючись у напрямку смт. Гусятин з увімкненим ближнім світлом фар, проявив необережність, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, а саме: наявності перешкоди для руху - зупиненого на смузі зустрічного руху трактора «Т-40» д/н [NUMBER] із причіпленою сівалкою «КС-6» під керуванням водія [PERSON], який у той час налаштовував наявний там вантаж, мішок, не впевнившись в безпечності подальшого руху та допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля із передньою лівою частиною сівалки «КС-6», чим порушив вимоги п.п.1.10,12.2,12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, порушення правил безпеки руху і експлуатації транспорту зі сторони водія автомобіля «Toyota Land Cruiser» д/н [NUMBER], [PERSON], вина якого встановлена судовим рішенням, знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25.02.2014 року у кримінальному провадженні № 12013210070000450 від 08.10.2013 року щодо обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 286 КК України призначено авто товарознавчу експертизу та 13.13.2015 року судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру складено повідомлення про неможливість надання висновку експерта за № 4-47/15. Відповідно до ст. 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із матеріалів справи видно, що позивач являється власником сівалки «СЗ-3,6А» та згідно висновку судового експерта [PERSON] № 1336/188 судової авто- товарознавчої експертизи, складеного 03.07.2018 року, вартість матеріального збитку завданого власнику сівалки «СЗ-3,6А», станом на момент ДТП, яка мала місце 07.10.2013 року, становить 19 300,00 грн. вартість матеріального збитку завданого власнику сівалки «СЗ-3,6А», станом на момент проведення експертизи становить 36 100 грн. (а.с.9-20). За проведення судової автотоварознавчої експертизи [PERSON] оплатила судовому експерту [PERSON] вартість проведеного дослідження, що складає 3500 грн., що підтверджується договором № 1336/18 від 22.05.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1336/18 від 22.05.2018 року (а.с.22, 26). Вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( Стаття 89 ЦПК України) Отже, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано 19 300,00 грн. матеріального збитку, який в добровільному порядку не відшкодований. При таких обставинах, вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди з відповідача [PERSON] відповідають вимогам закону. Згідно до ст. 23 ЦК України особа має право також на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ) від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». В судовому засіданні встановлено, що з вини [PERSON] позивачеві [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка виразилась у порушенні звичного ритму життя, неможливості користування сівалкою протягом тривалого часу, якою позивач користувалась при виконанні посівних робіт по обробці власного земельного паю та городу, переживанні щодо відновлення технічного стану сівалки. Відповідач на довгий період позбавив позивача можливості вільно, на власний розсуд користуватись власним майном. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача, яку суд оцінює у розмірі 2000 (двох тисяч) гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Із квитанції ПАТ «Укрпошти» від 16.05.2018 року вбачається, що за повідомлення [PERSON] [PERSON] понесено витрати в розмірі 138,04 грн. (а.с.25,27 Згідно чеку № 1464699 від 22.07.2018 року за проїзд автобусом, рейс Тернопіль-Крогулець сплачено 61,05 грн. [PERSON] сплатила за договором про надання послуг представника в цивільному провадженні - адвокату [PERSON] - 3000 гривень, що вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера № 11 від 26.07.2018 року (а.с.28). Судові витрати, зокрема, витрати по оплаті експертного висновку в розмірі 3650 (три тисячі шістсот п'ятдесят) гривень; витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 (трьох) тисяч гривень підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України повністю. На підставі наведеного та

Outcome: partial