Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21 червня 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким вона придбала у відповідача 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Нотаріально цей договір посвідчено не було. На виконання умов цього договору позивач здійснила оплату вищевказаного нерухомого майна. Але, на цей час відповідач відмовляється нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі- продажу будинку. Оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 220 ЦК України, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , який був укладений між нею та відповідачем 21 липня 2007 року. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 03 березня 2020 року отримала копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками. У встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 21 червня 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач придбала у відповідача 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . На виконання умов цього договору позивач здійснила оплату вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідною розпискою. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. А відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, умовою застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Однак, позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. При цьому, само по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути безумовною підставою для застосування цієї статті. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору купівлі-продажу від 21 червня 2007 року дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

Outcome: dismissed