Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частку в майні, встановлення порядку користування приміщеннями, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27.10.1979 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] та на даний час шлюб між ними не розірвано. Під час шлюбу у 1989 році відповідач [PERSON] отримав в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку на правах особистої власності за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконкому 363/13 від 29.12.1988 року та типового договору № 67 від 20 березня 1989 року, на якій вони з відповідачем спільною працею за рахунок спільних коштів в інтересах сім`ї побудували житловий будинок загальною площею 146,90 кв.м., житловою площею 57,40 кв.м.; та господарські споруди: літню кухню «Б», сарай «В», сарай «С», вбиральню «Д», криницю «К»; огорожу-№ [NUMBER] ; будівництво якого закінчили у 1991 році та ввели його в експлуатацію. Правовстановлюючі документи на житловий будинок у 1996 році оформили на відповідача [PERSON] , як особу якій було виділено земельну ділянку для будівництва будинку. У \~ \~ \~ \~ \~відповідності до\~інвентаризаційної справи\~(експлікації\~та по\~поверхового плану),\~виготовленої Чернівецьким\~комунальним обласним\~бюро технічної\~інвентаризації,\~домогосподарство складається\~з:\~житлового будинку\~«А» загальною\~площею 146,90\~кв.м.,\~з яких\~житлова площа\~ 57,40\~кв.м.;\~підсобна -\~89,50\~кв.м.,\~де вх.\~в підвал\~площею 3,20\~кв.м.(\~І),\~підвал площею\~14,40\~кв.м.\~(II),\~підвал площею\~ 6,70\~кв.м.(\~III),\~веранди площею\~6,80\~кв.м.\~(1-1),\~кухні площею\~14,30\~кв.м.(1-2),\~ванна площею\~5,10\~кв.м.(1-3),\~комора площею\~1,0\~кв.м.\~(1-4),\~житлова кімната\~площею 18,20\~кв.м.,\~(1\~-5),\~житлова кімната\~площею 23,10\~кв.м.\~(1-6),\~житлова кімната\~площею 16,10\~кв.м.\~(1-7),\~коридор площею\~12,30\~кв.м.\~(1-8),\~сходова клітина\~площею 2,20\~кв.м.\~(1-9),\~житлова кімната\~площею 8,40\~кв.м.\~(1-10),\~житлова кімната\~площею 15,10\~кв.м.\~(1-11),\~літня кухня\~«Б»;\~сарай «В»;\~сарай «С»;\~вбиральня «Д»;\~криниця «К»,\~огорожа №1-3. Відповідно\~до п.\~37\~рішення Чернівецької\~міської ради\~від 25.09.2014\~року 55\~сесія,\~відповідачу [PERSON] \~передано безоплатно\~у власність\~земельну ділянку\~площею 0,0635\~га (кадастровий\~номер [NUMBER] ),\~для обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~ за\~адресою [ADDRESS] .\~Ринкова вартість\~житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] станом на\~01.02.2019\~року становить\~1\~250\~560,00\~грн.\~Вартість Ѕ\~частки житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~та спорудами\~та земельної\~ділянки та\~1/2\~частки для\~кожної сторони\~становить по\~625\~280,00\~грн.\~Під час\~перебування у\~шлюбі у\~них народилися\~двоє доньок:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які є\~повнолітніми.\~Після виходу\~її на\~пенсію,\~стосунки з\~відповідачем у\~неї погіршились\~та у\~2015\~році за\~вимогою відповідача\~було встановлено\~порядок користування\~будинком: відповідач,\~став проживати\~в трьох\~жилих кімнатах\~загальною площею\~-\~41,7\~кв.м.,\~а саме:\~в жилій\~кімнаті (1-10)\~площею 8,40\~кв.м.,\~в жилій\~кімнаті (1-11)\~площею 15,10\~кв.м.,\~в жилій\~кімнаті (1-5)\~площею 18,20\~кв.м.,\~в якій\~до останнього\~часу проживала\~їхня донька\~ [PERSON] \~і знаходяться\~її особисті\~речі;\~вона проживає\~в двох\~жилих кімнатах\~загальною площею\~39,2\~кв.м\~,\~а саме\~-\~у жилій\~кімнаті (1-6)\~площею 23,10\~кв.м.,\~у жилій\~кімнаті (1-7)\~площею 16,10\~кв.м.\~Коридор,\~ванна кімната,\~вбиральня,\~кухня,\~комора,\~веранда,\~сходова клітина,\~приміщення підвалів,\~господарські будівлі\~літньої кухні\~«Б»,\~сараю «В»,\~сараю «С»,\~вбиральні «Д»,\~криниці «К»,\~огорожі №1-3\~стали для\~місцями загального\~користування,\~а також\~земельна ділянка\~площею 0,0635\~га (кадастровий\~номер [NUMBER] )\~по [ADDRESS] .\~Рішенням Шевченківського\~районного суду\~м.Чернівці\~від 12.11.2018\~року позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволено,\~їхню доньку\~ [PERSON] \~визнано такою,\~що втратила\~право на\~користування будинком\~ [ADDRESS] \~та в\~подальшому знято\~її з\~реєстрації за\~даною адресою.\~З 1976\~року по\~2015\~рік вона\~працювала,\~отримувала заробітну\~плату,\~на даний\~час є\~пенсіонеркою,\~а тому\~вважає що\~майно,\~зокрема будинок\~ [ADDRESS] \~та земельна\~ділянка за\~цією ж\~адресою є\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~яке підлягає\~поділу та\~встановленню порядку\~користування.\~Посилаючись на\~норми законодавства\~проситьпозовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Прохорова Ю.В. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів сторін\~та інших\~осіб,\~які беруть\~участь у\~справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що сторони 27.10.1979 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2134 (а.с.14). Під час шлюбу у 1989 році відповідач [PERSON] отримав в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку на правах особистої власності за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконкому 363/13 від 29.12.1988 року та типового договору № 67 від 20 березня 1989 року (а.с.17-18), на якій сторонами було спільно побудовано житловий будинок загальною площею 146,90 кв.м., житловою площею 57,40 кв.м.; та господарські споруди: літню кухню «Б», сарай «В», сарай «С», вбиральню «Д», криницю «К»; огорожу-№ [NUMBER] ; будівництво якого закінчили у 1991 році та ввели його в експлуатацію (а.с.19). У відповідності до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, правовстановлюючі документи оформлені на відповідача [PERSON] (а.с.20). У \~відповідності до\~інвентаризаційної справи\~(експлікації\~та поповерхового\~плану),\~виготовленої Чернівецьким\~комунальним обласним\~бюро технічної\~інвентаризації,\~домогосподарство складається\~з:\~житлового будинку\~«А» загальною\~площею 146,90\~кв.м.,\~з яких\~житлова площа\~ 57,40\~кв.м.;\~підсобна -\~89,50\~кв.м.,\~де вх.\~в підвал\~площею 3,20\~кв.м.(\~І),\~підвал площею\~14,40\~кв.м.\~(II),\~підвал площею\~ 6,70\~кв.м.(\~III),\~веранди площею\~6,80\~кв.м.\~(1-1),\~кухні площею\~14,30\~кв.м.(1-2),\~ванна площею\~5,10\~кв.м.(1-3),\~комора площею\~1,0\~кв.м.\~(1-4),\~житлова кімната\~площею 18,20\~кв.м.,\~(1\~-5),\~житлова кімната\~площею 23,10\~кв.м.\~(1-6),\~житлова кімната\~площею 16,10\~кв.м.\~(1-7),\~коридор площею\~12,30\~кв.м.\~(1-8),\~сходова клітина\~площею 2,20\~кв.м.\~(1-9),\~житлова кімната\~площею 8,40\~кв.м.\~(1-10),\~житлова кімната\~площею 15,10\~кв.м.\~(1-11),\~літня кухня\~«Б»;\~сарай «В»;\~сарай «С»;\~вбиральня «Д»;\~криниця «К»,\~огорожа №1-3\~(а.с.21-23). Ринкова вартість\~житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки за адресою [ADDRESS] станом на 01.02.2019 року становить 1 250\~560,00 грн. Вартість Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки та 1/2 частки для кожної сторони становить по 625 280,00 грн. (а.с.24-26). У відповідності\~до п.\~37\~рішення Чернівецької\~міської ради\~від 25.09.2014\~року 55\~сесія,\~відповідачу [PERSON] \~передано безоплатно\~у власність\~земельну ділянку\~площею 0,0635\~га (кадастровий\~номер [NUMBER] ),\~для обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~ за\~адресою [ADDRESS] \~ (а.с.27). Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0635 га (кадастровий номер [NUMBER] ) вбачається, що власником є відповідач [PERSON] , форма власності приватна, розмір частки 1/1 (а.с.28), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.29). Під час перебування в шлюбі у сторін народилися двоє доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та з довідки КЖРЕП №5 №134 від 25.01.2019 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] крім власника відповідача [PERSON] та його дружини [PERSON] , які зареєстровані в даному приміщенні 10.01.1997 року, були зареєстровані: донька [PERSON] , [INFO] , зареєстована з 11.06.2004 року по день виписки 13.12.2018 року по рішенню суду; донька [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 10.01.1997 року по день виписки 19.05.2015 року на [ADDRESS] ; внук [PERSON] , [INFO] зареєстрований був з 29.09.2005 року по день виписки 19.05.2015 року на [ADDRESS] ; внук [PERSON] , [INFO] зареєстрована була з 14.11.2007 року по день виписки 19.05.2015 року на [ADDRESS] (а.с.15-16). Позивач [PERSON] перебуває на пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням (а. [NUMBER] ), проживає за адресою: [ADDRESS] у відповідності до паспорта громадянина України (а.с.12). Сторонами вже\~встановлено на\~даний час\~порядок користування\~будинком: відповідач проживає в трьох жилих кімнатах загальною площею - 41,7 кв.м. , а саме : в жилій кімнаті (1-10) площею 8,40 кв.м., в жилій кімнаті (1-11) площею 15,10 кв.м., в жилій кімнаті (1-5) площею 18,20 кв.м.,; позивач проживає в двох жилих кімнатах загальною площею 39,2 кв.м , а саме - у жилій кімнаті (1-6) площею 23,10 кв.м., у жилій кімнаті (1-7) площею 16,10 кв.м. Коридор, ванна кімната, вбиральня, кухня, комора, веранда, сходова клітина, приміщення підвалів, господарські будівлі літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «С», вбиральні «Д», криниці «К», огорожі №1-3 стали для місцями загального користування, а також земельна ділянка площею 0,0635 га (кадастровий номер [NUMBER] ) по [ADDRESS] . За загальним правилом\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15). Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, суд повинен встановити також той факт, що джерелом набуття спільного майна є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, тобто виникнення права спільної сумісної власності на майно, факт набуття якого мав місце в період шлюбу, не є безумовним та не презюмується, а доводиться в суді. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~368\~ч.3\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Встановлено ст. 369 ЦК України, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ст.\~70\~ч.1\~СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ст.62 ч.1 СК України,\~якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Передбачено п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. \~ \~ \~ \~Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У відповідності до ч. 4 і 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласників може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ст. 319 ч. 1\~ ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.355\~та\~356 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), а власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Передбачено ст.\~ 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.368\~ч.3\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Встановлено ст. 69 ч.1\~СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Визначено \~ст.70 ч.1, 2 СК України, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ст. 71 СК України\~, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , набута у власність сторонами за час шлюбу, то такі є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок загального користування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином\~з відповідача\~ [PERSON] \~ підлягають\~стягненню судові\~витрати по\~справі,\~в повернення\~оплаченого позивачем\~судового збору,\~належним чином\~підтвердженого квитанцією\~№0.01283016748.1\~від 28.02.2019\~року,\~в розмірі\~5763,00\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved