Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на кімнату № 54 ( 24/100 частин комунальної квартири),що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що з 2008року вона постійно проживала разом з померлою однією сім»єю, оскільки остання потребувала стороннього догляду, вона її доглядала, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Після того, як [PERSON] померла позивач за власні кошти її поховала. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги уточнили та просили визнати факт проживання спільно однією сім»єю позивача разом з померлою [PERSON] останні 5 років до моменту смерті [PERSON]; також просили визнати позивача спадкоємцем четвертої черги після померлої та визнати за позивачем право власності на спірну кімнату в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Дані позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у з»язку з недоведеністю факту спільного проживання. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справ, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харковуреєстраційної служби Харківського міського управління юстиції під актовим записом 4943, [PERSON] померла 20 березня 2015 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.15). Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з пояснень позивача, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON], оскільки [PERSON] не зареєстрована за адресою, за якою було зареєстровано померлу [PERSON] Відповідно до довідки з місця проживання, [PERSON] зареєстрована за адресою: м.Харків, пр-тОлександровський[ADDRESS]( а.с.9). Згідно до роз»ясень, наведених у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем однією сім»єю не менш як п»ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім»єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи,якщо вони спільно проживали із спадкодавцем,були пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім»ї, тощо. З пояснень позивача та свідків вбачається, що [PERSON] надавала допомогу померлій [PERSON], оскільки остання хворіла, не мала близьких родичів та потребувала такої допомоги. Проте, дані обставини не свідчать про те, що позивач та померла [PERSON] складали сім»ю, тобто, спільно проживали, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання факту проживання спільно однією сім»єю з померлою [PERSON] Також суд вважає за необхідно відмовити позивачу і задоволенні позовних вимог в іншій частині, оскільки вони є взаємопов»язані та витікають одна з одної. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed