Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, [PERSON] 02 червня 1990 року у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом №795. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 червня 1990 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом №795. Від вказаного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Позивач зазначає, що з 2015 року між подружжям фактично перестали існувати сімейні стосунки; сумісне проживання не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Зазначені обставини призвели до втрати почуттів любові та поваги, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача. У звязку із зазначеними обставинами позивач і вимушена звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача, [PERSON] - [PERSON], надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує . Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача, на підставі письмових матеріалів справи. При цьому суд враховує, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Враховуючи думку представника позивача, [PERSON] [PERSON], вивчивши та проаналізувавши представлені докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, і підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ложченко) [PERSON], [INFO], зареєстрований 02 червня 1990 року у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом №795, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ №294554. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з 2015 року. Позивач не має наміру щодо збереження шлюбу, у звязку із чим вважає вжиття заходів щодо примирення недоцільним. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків значний час; збереження шлюбу суперечить, зокрема позивачу; приймаючи до уваги відсутність заперечень щодо розірвання шлюбу зі стороні відповідача, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище «Кіріченко».

Outcome: approved