Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності на частку житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона [PERSON], народилася 23.10.1951 року. В 1955 році її батько [PERSON] Г С. з мамою [PERSON] побудували будинок, в який перейшли жити із нею, створивши новий колгоспний двір (особовий рахунок 564). Станом на 1970 рік членами нового колгоспного двору були її батько (голова двору) [PERSON], мати - [PERSON], вона, її сестра - [PERSON];сестра - [PERSON], та її брат відповідач [PERSON] В 1977 році сестра [PERSON] вийшла заміж, змінила прізвище на Снігур, вибула з колгоспного двору в с. Шилівці та не приймала участі у веденні спільного господарства двору. В 1986 році сестра [PERSON] вийшла заміж, змінила прізвище на [PERSON], вибула з колгоспного двору в с. Грозинці та не приймала участі у веденні спільного господарства двору. Так як, позивачка є інвалідом з дитинства, їй з 01.01.1968 року по життєво призначили пенсію по інвалідності. Позивач в 1980 році перейшла з колгоспного двору, де був головою двору її батько (особовий рахунок 343) в колгоспний двір покійного діда (особовий рахунок 439). При цьому вона продовжувала приймати участь особисто в утриманні колгоспного двору батька, де фактично проживала до 2013 року, а також давала кошти на утримання колгоспного двору батька зі своєї пенсії. Пізніше колгоспному двору (голова двору був дід, особовий рахунок 439) присвоїли адресу с. Бочківці вул. Івасюка, 26, а колгоспному двору (голова двору був батько, особовий рахунок 343) - с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Станом на 15.04.1991 року (на момент набрання чинності Закону України «Про власність») членами колгоспного двору за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 та його співвласниками були: її батько (голова сім'ї) [PERSON], її мати - [PERSON], брат [PERSON], її племінниця - [PERSON] (в даний час [PERSON]) А.С.. А тому, позивач вважає, що вказаним особам належало по ? колгоспного двору. 02.08.2005 року помер її батько [PERSON], на момент смерті батька право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 оформлено не було. Після нього залишилася спадщина, яку він заповідав своєму сину [PERSON]. На час смерті батька фактично проживали за адресою [INFO] наступні спадкоємці: [PERSON] - дружина покійного, [PERSON] - син покійного, та вона донька покійного. Вона відмову від вступу в спадщину на обов'язкову частку не писала, тому щ,о фактично прийняла спадщину від батька, а саме обов'язкову частку в розмірі 1/12 частки на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Аналогічно її мати [PERSON], відмову від обов'язкової частки не писала, вона була пенсіонеркою (непрацездатною), а тому вона фактично вступила в обов'язкову частку спадщини батька і її частка в житловому будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, в розмірі 1/12 та її частка стала 4/12 (3/12 спільна власність + 1/12 обов'язкова частка від власності батька). 24.12.2005 року після смерті батька через 4 місяці і 22 дні померла її мати [PERSON]. Вона не встигла оформити право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. На момент її смерті та в подальшому, позивачка фактично проживала за адресою [INFO], про що свідчить довідка Бочковецької сільської ради. Так, після смерті матері відкрилася спадщина, яка складалася крім речей домашнього вжитку, ще з 4/12 часток житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28. Так, як на момент смерті матері вона спільно з братом проживала в будинку за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, то у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України у спадщину матері вступили 2 особи, а саме вона в розмірі 2/12 та відповідач в розмірі 2/12. Отже, після смерті матері, житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28, належить трьом співвласникам: [PERSON] - в розмірі 6/12; [PERSON] - в розмірі 3/12; [PERSON] (в даний час [PERSON]) [PERSON] в розмірі 1/4. Наші сестри після смерті батька та матері в спадщину не вступали, з померлими батьками спільно не проживали. Зазначає, що на момент смерті батька та матері право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 не був оформлений, то заяви на вступ в спадщину вона не писала, право власності на будинок в зв'язку з неспроможністю не могла оформити. Відповідач був єдиним працездатним чоловіком у сім'ї, і мав оформити на них обох сам, позивачка давала йому гроші на витрати. У липні 2015 року вона дізналася з позовної заяви [PERSON] про ту обставину, що її брат самостійно оформив право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами. Зі змісту вказаного свідоцтва їй стало відомо про те, що 16.03.2006 року виконавчим комітетом Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я вже покійного батька, на підставі рішення виконавчого комітету Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 13.07.2005 року за № 42-07. Дане свідоцтво про право власності на нерухоме майно і було зареєстроване в Хотинському комунальному районному бюро технічної інвентаризації та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.03.2006 року за реєстраційним номером 14158889, номер запису 119, кн. 31. Вважає, що вищевказані свідоцтва видані з порушенням норм цивільного права, та з порушенням її прав як співвласника майна. Зазначила, що Бочковецька сільська рада Хотинського району Чернівецької області не повідомила її про винесення 13.07.2005 року виконавчим комітетом рішення № 42-07 та оформила 16.03.2006 року права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою с. Бочківці вул. Івасюка, 28 на ім'я батька, хоча достовірно знала, що вказаний житловий будинок станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів, а тому власність повинна була оформлятися на всіх членів колгоспного двору, що були зареєстровані в ньому станом на 15.04.1991 року. Вважає, що строк позовної давності на подачу позовної заяви пропущений нею з поважних причин та у відповідності до ст. 73 Цивільного процесуального кодексу України підлягає поновленню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав в повному обсязі суду, зазначив, що спірне господарство не відносилось до типу колгоспного двору, оскільки батько взагалі не був членом колгоспу, а мати вийшла на пенсію в середині 80-х років, їх син [PERSON] взагалі не працював в колгоспі, а тому вважає, що рішення виконавчого комітету Бочковецької с/ради Хотинського району № 42-07 від 13.07.2005 цілому є правомірною. Представник Бочковецької сільської ради - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги не визнають, право власності на [PERSON] оформлялося згідно чинного законодавства, підстав для скасування рішення Бочковецької сільської ради від 13.07.2005 року немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду надала заяву в якій зазначила, що позов визнає, просить визнати за нею 3/12 житлового будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживала разом із батьками в с. Бочківці, після 1986 року вона одружилася, і переїхала від них, в 1991 році родилася [PERSON], яка проживала в [INFO], в 1995 році після розлучення. [PERSON] переїхала в інше місце проживання. Її мати працювала в колгоспі і була чого членом, допоки не вийшла на пенсії на початку 80 років. Батько в колгоспі не працював. Про те, що [PERSON] виготовив документи на будинок № 28 їм не було відомо. Позивачка проживала до 2013 року в будинку № 28, після того в будинку № 26. Мати [PERSON] проживала з 1985 року з моменту закінчення будівництва по вул. Івасюка, 26, а батько [PERSON] по вул. Івасюка, 28. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] після народження [PERSON] проживав із нею в с. Грозинці, там і робили хрестини, деякий час проживали і в с. Бочківці. [PERSON] доглядав за своєю сестрою, на одному подвірї розташовані два будинки 26 і 28, у будинку № 28 проживав [PERSON], батьки побудували два будинки, будинок № 28 наголошували, що залишиться [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] народилася в 1991 році та проживала в с. Грозинці, інколи проживала в Бочківцях в старій хаті, але проживала не довго, періоду не памятає, після смерті батьків [PERSON] жив разом із сестрою [PERSON], потім поділилися будинками. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до погосподаскої книги за 1986 по 1995 роки особовий рахунок 447,469, господарство по вул. Івасюка, 28 відносилось до типу колгоспного двору. Членами двору були: глава двору [PERSON], [PERSON], [PERSON] та в 1991 році [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами та обставина, що батько [PERSON] не був членом колгоспу, мати вийшла на пенсію 1982-84 роках, а [PERSON]Г взагалі в колгоспі не працював. В пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз'яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на двору, частку в його майні. Відповідно до вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Суспільна група господарства записувалась у погосподарській книзі станом на 1 січня та 1 червня відповідного року. Таким чином, за змістом указаних норм, господарства осіб, які мають працюючих членів сім'ї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч.2 ст.123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Однак при вирішенні судами спору про право власності на майно колишнього колгоспного двору застосування норм статей 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР без належного зясування питання щодо правильності зарахування будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, яка визначалася відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, є помилковим. Така правова позиція висловлена в Верховним Судом України у постанові № 6 -192 цс14 від 24 грудня 2014 року, та відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України є обовязковою та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права Зазначеними Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Судом встановлено, що із осіб , які були зареєстровані [INFO] в колгоспі тільки працювала [PERSON], мати відповідача [PERSON], і вийшла на пенсію в 1982-84 роках. За змістом п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів від 25 травня 1990 року № 69 господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім'ї, відносяться до тієї суспільної групи, до якої вони відносились до переходу на пенсію. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в господарстві пенсіонерів [PERSON] та [PERSON] був працюючий член сім'ї [PERSON], який в колгоспі взагалі не працював. Суд аналізуючи у сукупності пояснення сторін викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що період часу після виходу на пенсію [PERSON] та [PERSON], її син [PERSON] взагалі не працював в колгоспі, а тому господарство по вул. Іавасюка,28, с. Бочківці Хотинського району, помилково була віднесена до суспільної групи колгоспний двір. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінюючи у сукупності викладене дійшов висновку, що в межах заявлених позовних вимог та із зазначених [PERSON] правових підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed