Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач по справі - [PERSON], який є племінником позивача і вселився як член сім'ї позивача 24 грудня 2013 року до вказаного будинку, з жовтня 2015 року в ньому не проживає, оскільки створив власну родину та мешкає за іншою адресою. В той же час відповідач відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації за вказаною адресою, в зв'язку з чим позивач вимушена нести витрати по сплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі і за зареєстрованого в цьому будинку відповідача, а також позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи, що [PERSON] без поважної причини не проживає в зазначеному будинку понад один рік, в даному будинку відсутні його особисті речі, позивач [PERSON] вважає, що він втратив право користування вказаним житлом, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій наполягала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 24 вересня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 8286, та Витягом з Державного реєстру правочинів № 6548985 від 24 вересня 2008 року, позивач [PERSON] купила у [PERSON] будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами під [ADDRESS] Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 105195025 від 27 листопада 2017 року, єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] Пунктом 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, з паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого [PERSON] Слов'янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 30 грудня 2013 року, та довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, доданої позивачем до своєї позовної заяви, слідує, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Натомість з акту комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов'янська, підписаного керівником квартального комітету [PERSON], а також сусідами-свідками - [PERSON], проживаючою за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], проживаючою за адресою: [ADDRESS], вбачається, що відповідач по справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з жовтня 2015 року по теперішній час. Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач [PERSON], не будучи власником спірного будинку, без поважних причин не проживає в ньому понад один рік, він не має права користуватися вказаним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved