Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участі третьої особи, виконавчого комітету Новояворівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29 березня 2021 року шлюб між ними було розірвано. Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на її матеріальному забезпеченні. Відповідач з моменту розлучення повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям і здоров`ям сина, не бере участі у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Відповідач не надає жодної фінансової допомоги на утримання дитини. В зв`язку з цим просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду\~від 16.09.2021\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.10.2021 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву у якій просить справу слухати у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суду не повідомив. Нотаріально посвідченою заявою просить справу розглянути без його участі, погоджується бути позбавленим батьківських прав відносно сина. Представник виконавчого комітету Новояворівської міської ради як орган опіки та піклування не з`явилася, подала до суду заяву у якій просить справу слухати у їх відсутності та врахувати висновок органу опіки та піклування від 01.12.2021 року. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки у судове засідання 02.12.2021 року не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали даної справи в їх сукупності, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.11.2019 року, актовий запис №278, виданим виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, його батьками значаться: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з висновку виконавчого комітету Новояворівської міської ради як органу опіки та піклування №546 від 01.12.2021 року, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки він не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умови для отримання ним освіти, що розцінюється як ухилення від виховання та утримання своєї дитини за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми законними обов`язками. Як убачається із довідки №485 від 30.07.2021 року, виданої ОСББ «Львівська 135», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - мати. При ухвалені рішення у справі суд враховує, що [PERSON] в своїй заяві нотаріально посвідченій приватним нотаріусом Яворівського нотаріального округу Бунтусовою О.В. від 29.07.2021 року не заперечив щодо ухвалення рішення про позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. ЄСПЛ у рішенні у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року та у рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.03.2021 року (справа №627/642/18), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведене, суд виходить з того, що контакт з батьком у дитини відсутній, відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не створює умов для його духовного та фізичного розвитку, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, а тому позовні вимоги є підставними та обгрунтованими. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved