Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, 3% річних, інфляційних витрат та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. Згідно даного договору позивач передала у власність відповідачу грошові кошти у сумі 225 960,00 гривень, що на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 8400,00 доларів США за курсом їх продажу Національним банком України, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Відповідно до договору позики, остаточний розрахунок, щодо повернення суми позики, мав бути здійснений не пізніше 29 березня 2018 року. Станом на 31.03.2021 відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та борг у розмірі 225960,00 гривень добровільно не повернув. Посилаючись на норми статей 1046-1050, 526-527, 530,536, 625 ЦК України, практику Верховного Суду просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 376312,26 гривень, яка складається з: 225960,00 гривень - основний борг; 20393,00 гривні - 3% річних; 40220,88 гривень - інфляційні збитки; 89738,38 гривень - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року провадження у справі відкрито, призначено судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження , учасників справи повідомлено про судове засідання. У строки визначені судом відзиву на позовну заяву відповідач не подав. В судове засідання позивач та/або представник позивача не з`явилися. На електронну адресу суду 09.08.2021 надійшла заява представника позивача - адвоката Мазурок В.С., згідно якої останній просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Поштова кореспонденція двічі повернулася до суду без вручення з відміткою «адресат відмовився». Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України вважається, що про дату час та місце розгляду справи відповідача повідомлено належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст..13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставіст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 29 березня 2017 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Петрук Т.І., відповідно до якого позивач передала у власність позичальника грошові кошти в сумі 225960,00 гривень, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 8400,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму (а.с.4-5). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 2 договору позики, передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Позичальник своїм підписом під цим договором підтверджує факт отримання у повному обсязі позичених грошових коштів. Згідно пункту 3 договору позики, договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок, щодо повернення суми позики, має бути здійснено не пізніше 29 березня 2018 року. Сторони договору узгодили, що повернення позики буде здійснюватися щомісяця частинами, обумовленими в договорі (а.с.4-5). Позивач стверджує, що станом на 31.03.2021 року борг за договором позики у розмірі 225960,00 гривень не повернуто. Крім того, відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, станом на 31.03.2021 3% річних складає 20393,00 гривень, інфляційні збитки склали 40220,88 гривень та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 89738,38 гривень (а.с.2-3). В силу вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо це не вказано, законодавство передбачає, що можна стягнути 3% річних та індекс інфляції. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). Тобто, у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення грошових коштів, права позикодавця захищаються шляхом нарахування 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та індексу інфляції та відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, оскільки це тягне за собою подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення . Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності позовні вимоги підлягають до задоволення частково на суму 286573,88 грн., з яких: 225960,00 грн. -основний борг; 20393,00 грн. - 3% річних; 40 220,88 грн. - інфляційні збитки. Крім того, при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3763,20 гривень (а.с.17), який відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2865,68 гривень, оскільки позовні вимоги задоволено на 76,15 відсотків. Керуючиись ст.ст. 258,264,265,354 ЦПК України,

Outcome: partial