Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить визнати недійсним договори дарування ? частини квартири №3 в будинку №1 на вул. С.Руданського у місті Львові від 12 лютого 2008 року та ? частини квартири №3 в будинку №1 на вул. С.Руданського у місті Львові від 07 грудня 2009 року, які були укладені між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 01 грудня 2009 року вона набула у власність 1/8 частину вищевказаної квартири. В листопаді 2014 року вона дізналась, що її дядько [PERSON] подарував належні йому ? частки квартири [PERSON] Вважає, що факт дарування його єдиного нерухомого майна абсолютно чужій людині, а саме відповідачу [PERSON] свідчить про те, що в момент укладення договорів дарування [PERSON] не розумів їх значення, оскільки він декілька разів перебував на примусовому стаціонарному лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. В 1988 році йому було поставлено діагноз шизофренія. Влітку 2008 року [PERSON] добровільно проходив стаціонарне лікування в Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері, з якого виписався в липні 2008 року. Регулярно отримував медичну допомогу у цьому закладі, де і перебуває на консультативному обліку з вказаним діагнозом. Протокольною ухвалою судового засідання від 19 серпня 2015 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON], в якості третьої особи приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та просив таку задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, 23 січня 2015 року подав письмові заперечення, в яких вказує, що [PERSON] в момент укладення оспорюваних договорів був дієздатним та усвідомлював значення своїх дій. Вказує, що позивач звернулась до суду через 5 років з моменту укладення договорів, тому просить застосувати наслідки закінчення строків позовної давності. Покликається на те, що позивачем не наведено жодної із підстав визнання недійсності правочинів відповідно до ст.203 ЦК України. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, підтримали письмові заперечення [PERSON] та просили в задоволенні позову відмовити. Просили одночасно з винесенням рішення у даній справі скасувати, накладений ухвалою суду, арешт. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, 20 серпня 2015 року подав заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованим та такими, що заявлені всупереч наявності факту порушення її прав. Вказує, що оспорювані договори були ним укладені свідомо, за його вільного волевиявлення, оскільки він бажав настання обумовлених договорами дарування правових наслідків. Крім цього, вказує, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Крім цього, в судовому засіданні надав пояснення про те, що з позивачкою [PERSON] не спілкується, допомоги вона не надавала і не надає, натомість відповідач [PERSON] довгий час надає йому допомогу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав письмові заперечення [PERSON] та просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надала пояснення про те, що при укладенні оспорюваних договорів, нею було зясовано дійсну волю сторін, розяснено наслідки укладення договору та дотримано норм чинного законодавства при посвідченні договорів дарування. В судове засідання 28 жовтня 2015 року третя особа не зявилась, хоча була належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, а тому зі згоди учасників процесу, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права, обовязки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд приймає до уваги покликання сторони відповідача на те, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Враховуючи, що [PERSON] не звертався до суду із позовом в порядку вищевказаної статті та в судовому засіданні категорично заперечив укладення договорів дарування часток квартири №3 на вул. С.Руданського,1 у м. Львові у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а інші особи законом позбавлені такого права, відтак [PERSON] є неналежним позивачем, тобто обрала невірний спосіб захисту. Стосовно клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що таке до задоволення не підлягає, виходячи із наступного. Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК України. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК України). Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки позивач вказує, що дізналась про укладення оспорюваних договорів дарування в листопаді 2014 року, відтак строк позовної давності на звернення до суду у даному випадку не порушений. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2009 року, позивач [PERSON] є спадкоємцем ? частки майна [PERSON], який помер 03 листопада 2008 року, спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з ? (однієї другої) частини квартири №3 в будинку №1 на вул. С.Руданського у м. Львові (а.с.4). 12 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування ? частини квартири, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар ? ідеальну частину квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 44,6 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №939. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] відчужуваної ? ідеальної частини квартири перевірено (а.с.5-6). 07 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування ? частини квартири, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар ? ідеальну частину квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 44,6 кв.м. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] та зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за №1803. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] відчужуваної 1/4 ідеальної частини квартири перевірено (а.с.7-8). Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно ч.1 ст.36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.4 ст.34 ЦК України, цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, як на підставу своїх вимог, покликається на відповідні акти амбулаторних судово-психіатричних експертиз відносно [PERSON], проте суд не приймає такі до уваги, виходячи із наступного. Як вбачається із висновку [PERSON] №628 амбулаторної судової-психіатричної експертизи від 25 травня 2012 року, на основі вищевказаного комісія прийшла до висновку, що [PERSON] приблизно з 1987 року страждає параноїчною шизофренією, приступоподібного перебігу. На даний час він стійким хронічним психічним розладом не страждає, виявляє параноїдну шизофренію, приступоподібного перебігу з помірно вираженим емоційно вольовим дефектом. Враховуючи перебіг захворювання та актуальний психічний стан під експертного, наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповісти на запитання суду в повному обємі неможливо, так як захворювання у [PERSON] має приступоподібний перебіг. Тобто, в різні періоди часу вираженість та інтенсивність психічних порушень може бути різною і відповідно різною може бути здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Для повної відповіді на поставлені запитання необхідно вказати часові проміжки, які цікавлять суд та характер цивільно-правових вчинків [PERSON] (а.с.94-100). Згідно висновку [PERSON] №574 амбулаторної судової-психіатричної експертизи від 16 вересня 2013 року, на основі вищевказаного комісія прийшла до висновку, що [PERSON] приблизно з 1987 року страждає параноїчною шизофренією, приступоподібного перебігу. На даний час він стійким хронічним психічним розладом не страждає, виявляє параноїдну шизофренію, приступоподібного перебігу з помірно вираженим емоційно вольовим дефектом. Враховуючи перебіг захворювання та актуальний психічний стан під експертного, наявний у [PERSON] психічний розлад істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оскільки перебіг захворювання [PERSON] носить приступоподібний характер, тому в різні періоди часу його психічний стан може змінюватись і відповідно змінюватись здатність до усвідомленої діяльності (а.с.101-108). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відсутній висновок, яким чітко встановлено, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та відсутнє рішення суду про визнання [PERSON] недієздатним. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В судовому засіданні [PERSON] категорично заперечив призначення та проведення йому судово-психіатричної експертизи. Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] в момент укладення Договору дарування ? частини квартири №3 в будинку №1 на вул. С.Руданського у місті Львові від 12 лютого 2008 року та Договору дарування ? частини квартири №3 в будинку №1 на вул. С.Руданського у місті Львові від 07 грудня 2009 року, був неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача безпідставними, так як такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.6 ст.154 ЦК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається із ухвали Галицького районного суду м. Львова про забезпечення позову від 03 грудня 2014 року, що змінена ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 лютого 2015 року, такими накладено арешт на ? частини квартири №3 в будинку №1 на вулиці С.Руданського у місті Львові. Таким чином, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову слід скасувати.

Outcome: dismissed