Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди завданої залиттям квартири. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2019 року цивільну справу 755/697/19, було передано на розгляд в провадження судді Гончарука В.П. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 5 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протокольною ухвалою суду від 24.09.2019 року було замінено неналежного відповідача [PERSON] на нележного відповідача [PERSON] . Позивачі мотивують свої вимоги тим, що позивач [PERSON] разом з третіми особами [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . 17 лютого 2016 року сталося затоплення вказаної вище квартири, затоплення відбувалося з квартири [ADDRESS] , що розташована поверхом вище, внаслідок залиття було пошкоджено шпалери та стеля на кухні, коридорі, залі та в дитячій кімнаті, санвузол, також було пошкоджено електропостачання. Про факт залиття працівниками ЖЕД - 409 було складено акт від 18 лютого 2016 року. Про факт залиття було повідомлено відповідача по справі та членів її родини, але відповідач відмовилася в добровільному порядку відшкодувати збитки заподіяні залиттям квартири. Внаслідок залиття квартири та не проведенням ремонтних робіт за браком коштів, в квартирі позивача постійно присутня сирість та вологість, що негативно впливає на фізичний стан позивача. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку , завданого квартирі [ADDRESS] внаслідок залиття становить 32755 грн. Відповідач ухиляється від відшкодування збитків з надуманих причин. В судове засідання [PERSON] , якого в послідуючому було замінено з неналежного відповідача на відповідача [PERSON] у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України, подав до суду відзив , в якому позов не визнав, заперечуючи факт залиття квартири [ADDRESS] , співвласником якої є позивач по справі, крім того зазначив, що будь - яких пошкоджень водопроводу ( підводки ) в квартирі [ADDRESS] , вказаного вище будинку не було, що б могли призвести до залиття квартири [ADDRESS] . Ставить під сумнів звіт про оцінку, яким визначено суму завданих збитків, внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , а також вважає, що акт про залиття від 18.02.2016 р., яим позивач також обгрунтовує свої позовні вимоги, не відповідає додатку №4 до п.2.3.6 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України та зазначений акт складено без обстеження внутрішньобудинкових мереж і стояків і ряду , що проходять через квартири позивача та відповідача. Також в своєму відзиві [PERSON] заперечує той факт, що до нього зверталася позивач з проханням відшкодувати збитки завданні залиттям квартири. На підставі викладеного [PERSON] вважає позов позивача [PERSON] не обґрунтованим . В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог, з обставин викладених в позовній заяві, зазначаючи при цьому, що своїми діями відповідач намагається уникнути цивільної відповідальності за спричиненні збитки позивачу та намагається затягти судовий розгляд чим зловживає своїми процесуальними правами. Представник [PERSON] , що в судовому засіданні представляв інтереси як [PERSON] так і [PERSON] позов не визнав, з обставин, що викладені у відзиві, що був наданий до суду [PERSON] Треті особи: [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача [PERSON] . Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві сумісної спільної власності позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON] . Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття квартири, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Так, 18 лютого 2016 року комісією у складі: головного інженера ЖЕД - 409 [PERSON] , майстера тех.дільниці [PERSON] , слюсаря-сантехніка [PERSON] було складено Акт про залиття. Встановлено, що 18.02.2016 року при візуальному обстежені квартири [ADDRESS] були виявлені сліди залиття квартири, що відбулося 17.02.2016 р., залиття відбулося з квартири [ADDRESS] , причина залиття - лопнула підводка ХВС на кухні ( заміну підводки проводили мешканці квартири самостійно). При візуальному огляді квартири [ADDRESS] внаслідок залиття були пошкоджені: коридор- стеля шпалери, стіни шпалери; зал- стеля водоемульсійне пофарбування; кухні - стеля водоемульсійне пофарбування, відсутнє освітлення; дитяча кімната - стеля водоемульсійне пофарбування ( відшарування штукатурки); санвузол - стіни шпалери. Згідно Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS] , складеним ТОВ «Аелєкон», оцінювач [PERSON] , від 27.12.2018 р., вартість проведення відновленого ремонту квартири становить 32 755 грн. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Статтею 151 Житлового Кодексу України також визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги (Постанова Верховного Суду від 27.03.2019 року справа № 643/19078/15-ц, провадження № 61-17962св18). Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформаціїї. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості» Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України. Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання з вини відповідача, моральних переживаннях позивача у зв`язку з добровільною відмовою відповідача відшкодувати матеріальний збиток, що призвело до нервового стресу та душевних страждань. Хвилювання та думки про відновлення житлового приміщення тримали позивачів у постійній нервовій та психологічній напрузі, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовну вимогу в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1500 грн. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідачів про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 32755 грн., а тому з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивачів слід стягнути судові витрати по справі , а саме судовий збір судовий збір та витрат по оплаті експертного дослідження. Крім того при постановлені рішення судом також вирішується питання щодо повернення позивачу [PERSON] надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн. згідно квитанції №13707571 від 19.09.2017 р. та 734 грн. 71 коп. згідно квитанції №13707551 від 19.09.2017 р . Враховуючи наведене та

Outcome: approved