Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON], вказавши в ньому, що 13.10.2015 року сторони уклали шлюб. Вказує, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сторони разом не проживають та не виконують сімейні обовязки, вказує, що спільне проживання з відповідачем не склалося через несумісні погляди на життя. Вважає, що збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам, а тому просить, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 112281 від 13.10.2015 року сторони уклали шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1820. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-МИ № 246331 від 11.08.2016 року вбачається, що в сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов'язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов'язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, продовжувати подальше спільне життя не бажають, наміру до примирення не заявили, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved