Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування вимог вказала, що 18.05.2001 року за договором купівлі-продажу вона придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу будинку було зареєстровано Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» за реєстраційним № 837 та зареєстровано у БТІ м.Димитрова від 08.06.2001 року за реєстровим № 4193 стор.101. При укладанні договору купівлі-продажу будинку вони домовилися щодо усіх його істотних умов, виконали усі умови необхідні для укладення правочину, між ними відбулося повне виконання договору, окрім того у пункті 8 договору купівлі-продажу будинку, посвідченого на товарній біржі зазначено, що згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про власність», який був чинний на час придбання нею жилого будинку, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Починаючи з дати укладання договору купівлі-продажу вона добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується зазначеним домоволодіння, тобто більше двадцяти двох років, протягом усього зазначеного часу доглядає та утримує його, постійно робить в ньому поточні ремонти, безперервно користується вказаним нерухомим майном за призначенням. Реєструючи договір купівлі-продажу житлового будинку на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» вона вважала, що укладений договір купівлі - продажу будинку, зареєстрований на регіональній товарній біржі « Юго-Восток » є дійсним і не вимагає наступного нотаріального посвідчення. На теперішній час їй стало відомо, що згідно приписів статей 47, 227 Цивільного кодексу УРСР, чинного на час укладення угоди, договір купівлі-продажу будинку, зареєстрований на товарній біржі, визнається недійсним з причин недодержання нотаріальної форми правочину. Між тим вона не має можливості здійснювати розпорядження своїм майном у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу будинку не посвідчений нотаріально, що порушує її права власника. На теперішній час вона не має можливості розпорядитися на свій розсуд вказаним будинком, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений, тому просить суд визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] . Позивач до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2001 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила зазначений будинок [ADDRESS] , загальною площею 65,0 кв.м, в тому числі жилою - 34,5 кв.м, позначений у плані А1, зі спорудами та побудовами: Б-1 - літня кухня, б`1 - навіс, б1 - тамбур, Г1 - уборна, Д1 - сарай, Е1 - сарай, №1 - паркан, І - водопровід, ІІ - замощення (а.с. 12). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] , 08 червня 2001 року зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем [PERSON] , за реєстровим № 4193 (а.с. 13). Згідно технічного паспорту на будинок [ADDRESS] вищевказаний будинок належить [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст.128 ЦК УРСР). Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Відповідно до ст.227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на вищевказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на травень 2001 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. За приписами п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом (набув чинності 03.08.2004), визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін. Згідно зі ст.392 ЦК України якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права. На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що покупець [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу будинку, сплатила за придбане майно 1000,00 грн., договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК Української РСР зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, набула право власності на будинок і правомірно володіла ним. Оскільки з відчуженням належного [PERSON] будинку БТІ була анульована реєстрація її права власності на цей будинок, що унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору і, як наслідок, викликає спори щодо визнання права власності за позивачем на спірний будинок, та судом встановлені обставини щодо правомірного володіння позивачем цим майном, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.392 ЦК України, ст.ст.45, 47, 128, 224, 227 ЦК Української РСР 1963 року, ст.15 Закону України «Про товарну біржу», ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved