Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Великоком»ятської сільської ради Виноградівського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року померла баба позивачки-[PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на земельний частку (пай), який розташований на території Великоком»ятської сільської ради Виноградівського району, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Ватутіна в с.В.Ком»яти, Виноградівського району, розміром 0,71 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого 10.04.1997 року на підставі рішення Винограпдівської РДА № 138 від 27.03.1997 року, вартістю 2554 грн. На випадок своєї смерті, баба позивачки [PERSON], заповідального розпорядження не залишила. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON], спадщину отримав її син [PERSON], якиє є батьком позивачки . [INFO] року помер батько позивачки-[PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на земельний частку (пай), який розташований на території Великоком»ятської сільської ради Виноградівського району, яка перебуває у колективній власності КСГП ім..Ватутіна в с.В.Ком»яти, Виноградівського району, розміром 0,71 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] виданого 13.03.2001 року на підставі рішення Винограпдівської РДА № 138 від 27.03.1997 року, вартістю 2554 грн. На випадок своєї смерті, батько позивачки [PERSON] заповідального розпорядження не залишив. Позивачка [PERSON], є єдиним спадкоємцем до спадкового майна за законом, що залишилося після смерті своєї баби [PERSON], та свого батька [PERSON], поскільки мати позивачки-[PERSON]-[INFO] року померла. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. В зв'язку з необхідністю оформлення спадщини, що залишилася після смерті спадкодавців, позивачка звернулася до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини, однак нотаріусом позивачці було запропоновано з вирішенням даного питання звернулись до суду, оскільки оригінали правовстановлюючих документів - сертифікатів на право на земельну частку(пай) були втрачено і серед документів баби та батька позивачки позивачка знайшла тільки їх копію і позивачкою нотаріусу було представлено тільки їх копію, що унеможливлює видачу позивачці свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю право. Позивачка [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Великоком»ятської сільської ради Виноградівської району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечуює проти задоволення заявленого до них позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла баба позивачки-[PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, в тому числі на земельний частку (пай), який розташований на території Великоком»ятської сільської ради Виноградівського району, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. Ватутіна в с.В.Ком»яти, Виноградівського району, розміром 0,71 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER], виданого 10.04.1997 року на підставі рішення Винограпдівської РДА № 138 від 27.03.1997 року, вартістю 2554 грн. На випадок своєї смерті, баба позивачки [PERSON], заповідального розпорядження не залишила. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON], спадщину отримав її син [PERSON], якиє є батьком позивачки . [INFO] року помер батько позивачки-[PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на земельний частку (пай), який розташований на території Великоком»ятської сільської ради Виноградівського району, яка перебуває у колективній власності КСГП ім..Ватутіна в с.В.Ком»яти, Виноградівського району, розміром 0,71 в умовних кадастрових, гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] виданого 13.03.2001 року на підставі рішення Винограпдівської РДА № 138 від 27.03.1997 року, вартістю 2554 грн. На випадок своєї смерті, батько позивачки [PERSON] заповідального розпорядження не залишив. Позивачка [PERSON], є єдиним спадкоємцем до спадкового майна за законом, що залишилося після смерті своєї баби [PERSON], та свого батька [PERSON], поскільки мати позивачки-[PERSON]-[INFO] року померла. Інших спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. В зв'язку з необхідністю оформлення спадщини, що залишилася після смерті спадкодавців, позивачка звернулася до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори для подачі документів на оформлення спадщини, однак нотаріусом позивачці було запропоновано з вирішенням даного питання звернулись до суду, оскільки оригінали правовстановлюючих документів - сертифікатів на право на земельну частку(пай) були втрачено і серед документів баби та батька позивачки позивачка знайшла тільки їх копію і позивачкою нотаріусу було представлено тільки їх копію, що унеможливлює видачу позивачці свідоцтва про право на спадщину на вказане, належне спадкодавцю право. У відповідності до ч.1 ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. За змістом ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої с нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). ВССУ у своєму Листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності -відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. У відповідності до п.11 Постанови ПВС № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які можуть стати підставою для визнання за ним права на земельну частку(пай) в порядку спадкування, після смерті його баби-[PERSON], яка померла [INFO] року та його батька [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved