Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь заробітну плату у розмірі 24 954 грн. за період з січня по серпень 2018 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова і працює на посаді лікаря стоматолога терапевта зі ставкою 0,75. Згідно штатного розпису на 2017 р. місячний фонд заробітної плати на 41,25 штатних посад становить 171 562 грн. З 1 серпня 2017 року, після призначення на посаду головного лікаря [PERSON], та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Заборгованість за вказаний вище період становить 24 954 грн. (171 562 грн. місячний фонд заробітної плати /41,25 штатних посад х 0,75 ставки х 8 місяців). У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву та не вказав поважних причин такого. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч.4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 квітня 2018 року встановлено, що позивач [PERSON] з 2008 року і по даний час працює на посаді лікаря стоматолога терапевта зі ставкою 00,75 у Комунальній 3-й стоматологічній поліклініці м. Львова (а.с.6). Вказаним рішенням суду позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова задоволено, стягнено з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в розмірі 15596 грн. (а.с.6). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] у період з січня по серпень 2018 року не отримувала заробітну плату. Відтак, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача щодо отримання заробітної плати, а тому позовні вимоги є підставними. Разом з тим, відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги поданий позивачем розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню за період з січня по серпень 2018 року, оскільки такий зроблено виходячи із місячного фонду заробітної плати, передбаченого штатним розписом на 2017 рік, який не діє у 2018 році, а відтак, не є доказом розміру належної позивачу заробітної плати за спірний період. Штатного розпису Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова на 2018 рік позивачем не подано, а також не подано будь яких належних доказів для обґрунтування розміру заробітної плати позивача, вказаного нею в долученому розрахунку. Згідно із ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.3 Закону України «Про заробітну плату» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата на 2018 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що при розрахунку заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з січня по серпень 2018 року слід виходити з встановленого державою мінімального розміру заробітної плати, а тому вказана заборгованість становить 22 338 грн. /3723 грн. розмір мінімальної заробітної плати х0,75 ставки х 8 місяців /, які підлягають стягненню. На підставі ст.141 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: partial