Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 08 серпня 2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1727, між [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, сімейного бюджету не ведуть, проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Також позивач просила відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Окрім того [PERSON] повідомила суду, що вона з дітьми проживає у своїй власній квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та у якій створені всі необхідні житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови для проживання малолітніх дітей. Тому позивач просила визначити місце проживання дітей разом з нею. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їхньому задоволенні. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним, надав заяву про розгляд справи без його участі. Також представник надав висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно свідоцтва про шлюб 08 серпня 2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1727. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови від 21.12.2007 № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, тому збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та її вільній згоді на шлюб, оскільки остання хоче даний шлюб розірвати, тому суд вважає правильним шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З висновку Оболонської РДА в м. Києві № 104-4308 від 03.06.2021 про визначення місця проживання малолітніх дітей судом вбачається, що Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація не вважає за доцільне визначати місце проживання дітей. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені факти, беручи до уваги рекомендаційний характер висновку Служби у справах дітей та сім`ї, а також ті обставини, що у сторін періодично виникає спір щодо місця проживання спільних дітей, суд вважає правильним та доцільним задовольнити позов та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved