Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (в подальшому уточнений щодо розміру компенсації) до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 15.07.2005р. проживала в шлюбі з [PERSON] 05.02.2016 шлюб між сторонами розірвано. Також вказує, що 30.11.2005 у них від шлюбу народилася донька - [PERSON], а 31.10.2010 народився син - [PERSON]. Під час шлюбу сторони нажили спільне майно, а саме: автомобіль ЗАЗ СЕНС, номер та серія СА2021ВК, дата реєстрації в ДАІ Черкаської області 23.10.2013, червоного кольору, номер двигуна [NUMBER], тип кузова ХЕТЧБЕК В. Крім того, з листопада місяця 2015 року позивач з відповідачем разом не проживають. 16.12.2015 [PERSON], без її згоди продав вищезазначений автомобіль [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.12.2015. Про те, що відповідач продав автомобіль, позивач дізналася лише в кінці лютого 2016 року, коли у відділі ДАІ в Черкаській області взяла реєстраційні картки ТЗ. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 64 000 грн., як компенсацію за 1/2 частину майна, нажитого за час спільного проживання в шлюбі, а саме: автомобіля ЗАЗ СЕНС, номер та серія СА 2021 ВК, дата реєстрації в ДАІ Черкаської області 23.10.2013, червоного кольору, номер двигуна [NUMBER], тип кузова ХЕТЧБЕК-В. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги з урахуванням висновку судової авто-товарознавчої експертизи. Також пояснила, що транспортний засіб ЗАЗ СЕНС, д.н.з. [NUMBER], був придбаний в інтересах сім»ї, у шлюбі за спільні кошти сторін. На даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, розірвано. Вважає, що позивач має право на ? частку спільно нажитого майна. Крім того, зазначила, що відповідач без згоди позивача продав вищезазначений автомобіль [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.12.2015. Продаж автомобіля він здійснив після фактичного припинення спільного проживання з позивачем, але ще під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі. А тому, просила стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, як грошову компенсацію за ? частину спільного майна (ТЗ) подружжя в розмірі 54027грн. 45коп. та судовий збір в розмірі 551грн. 20коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала пояснення свого представника та пояснила, що в інтересах сім»ї за спільні кошти, а також частково - за позичені, - в 2013р. сторони придбали транспортний засіб. Придбаний автомобіль був зареєстрований на відповідача, але вона також мала право керування ТЗ. Зазначила, що грошові кошти, які були запозичені для придбання автомобіля, були ними повернуті кредиторам (родичам як з її боку, так із боку відповідача) ще до того, як вони фактично припинили спільне проживання. Не визнала надані відповідачем розписки, оскільки, як на її думку, вони були складені і написані після продажу ТЗ. Згоди на продаж автомобіля вона не давала і взагалі, не знала про наміри відповідача продати ТЗ. При цьому, додала, що фактично були припинені сімейні відносини з листопада 2015 року. Тому, просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з врахуванням висновку експертизи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повністю не визнав заявлені позовні вимоги та пояснив, що вказаний автомобіль купувався разом з позивачем під час перебування їх у шлюбі, але за кошти, які бралися в позику у його родичів та родичів дружини. Після продажу автомобіля усі виручені кошти були повернуті позикодавцям в рахунок погашення боргу, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, зазначив, що він усно повідомляв позивачці, що буде продавати ТЗ. Погодився з доводами позивача щодо часу припинення їхнього спільного проживання - з листопада 2015р. В судове засідання третя особа: [PERSON] не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та інших осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 15 липня 2005 року, за даними свідоцтва про шлюб серії І-СР №003151, - сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №941. Крім того, за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. При цьому, сторони в судовому засіданні визнали факт, що вони фактично припинили спільне проживання з листопада 2015 року. За час перебування у шлюбі, сторонами був придбаний автомобіль марки ЗАЗ SENS, номерний знак та серія знака СА 2021ВК, номер двигуна [NUMBER]. Даний транспортний засіб було зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки рахунку № ААВ523623 від 17.10.2013, акту прийому-передачі /ДОД-6/ №ТОВ236454 від 30.09.2013, що підтверджується даними реєстраційної картки ТЗ. Як встановлено в судовому засіданні, вказаний автомобіль відповідачем було продано [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2015, що також підтверджується даними реєстраційної картки ТЗ. Відповідно до даних висновку експерта за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи №623/16-23 від 23 серпня 2016 року, ринкова вартість автомобіля ЗАЗ [PERSON], номер та серія СА 2021 ВК, номер двигуна [NUMBER], на час проведення експертизи становить 108054,90 грн. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). За положеннями статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 61 Сімейного Кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Статтею 65 СК України передбачено, що дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Як зазначено у ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 СК України). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як роз'яснив Пленум Верховного [PERSON] України у п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного [PERSON] України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 30 цієї постанови, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, цінним майном, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд\~ без письмової згоди позивача, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості спірного транспортного засобу. Доводи відповідача про наявність згоди позивача на продаж автомобіля, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, суд вважає неналежними та недопустимими доказами в обґрунтування заперечень проти позову, надані відповідачем розписки про отримання ним: у [PERSON] 500 доларів США від 14.09.2013р. та у [PERSON] 1000 доларів США від 11.09.2013р., оскільки вони не свідчать про наявність договорів позики, укладених в інтересах сім»ї. Крім того, відповідачем не доведено, що саме ті грошові кошти 500 доларів США та 1000 доларів США, - були вкладені у придбання спірного автомобіля ЗАЗ [PERSON], д/з СА 2021ВК, № двигуна 307000D0817531. В судовому засіданні відповідач пояснив, що [PERSON] його сестра, а [PERSON] його батько. При цьому, відсудні докази про те, що про дані розписки було відомо позивачеві під час їх складання, а сама позивач в судовому засіданні повністю заперечувала факт їх складання в період часу - до придбання автомобіля. Зясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, як грошову компенсацію за ? частину спільного майна подружжя - автомобіля ЗАЗ [PERSON], д/з СА 2021ВК, номер двигуна [NUMBER], - в розмірі 54027,45 грн. Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями Верховного [PERSON] України у справі №6-484цс16 постанова від 27.04.2016р., а також у справі №6-801цс16 постанова від 07.09.2016р. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути, понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551грн. 20коп., що сплачений позивачем при подачі позову (квитанція №0.0.518052048.2 від 11.03.2016). На підставі викладеного та

Outcome: approved