Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, а також стягнення додаткових витрат. Свої вимоги мотивувала тим, що 10.12.1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні та вихованні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сумісне проживання між ними припинено. Згідно з заявою про збільшення позовних вимог, вважає можливим стягнення з відповідача аліментів у розмірі 600,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також понесених додаткових витрат за навчальний період 2014-2015 рр. в розмірі 2450,00 грн., оскільки старша донька є студенткою та навчається на контрактній основі, та понесених судових витрат по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, через канцелярію суду 23.03.2016 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, так, з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що Ухвалу про відкриття провадження від 27.11.2015 року відповідач отримав особисто 03.12.2015 року; повістку про виклик до суду від 22.12.2015 року відповідач отримав особисто 25.12.2015 року; повістку про виклик до суду від 01.02.2016 року відповідач отримав особисто 13.02.2016 року; повістка про виклик до суду від 22.02.2016 року була надіслана на адресу відповідача, однак до суду повернувся конверт з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання». Належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи підтверджується також відповідним оголошенням у газеті «Новини Закарпаття» № 22-23 (4487-4488) від 27 лютого 2016 року, наявним у матеріалах справи. Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. В силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 10.12.1998 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - Неште) Ілдико Йосипівною та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №\~712, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія І-ФМ № 059600 від 10.12.1998 року. Від цього шлюбу у них народились діти: [PERSON] ([INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 3, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія І-ФМ № 091701 від 20.05.1999 року. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]) та [PERSON] ([INFO], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 08, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ № 195382 від 29.04.2011 року. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]). Діти на даний час проживають разом з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні та вихованні. Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних поглядів та характерів. На даний час спільне проживання подружжя є припиненим, спільного господарства ними не ведеться. З квітня 2015 року їхні шлюбні відносини фактично припинені з цього ж часу вони проживають окремо. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Крім того, як вбачається з позовної заяви, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не дбає про матеріальне забезпечення сімї, не бере участь у вихованні дітей. Відсутність допомоги з його боку є обставиною, що негативно впливає на життя родини та не дозволяє в повному обсязі забезпечити дітей найнеобхіднішим. Враховуючи наведене, позивач просить, з усіма уточненнями, розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 600,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути понесені додаткові витрати в розмірі 2450,00 грн. на оплату за навчання за навчальний період 2014-2015 рр., оскільки старша донька є студенткою та навчається на контрактній основі, та стягнути понесені судові витрати по справі. Згідно з Довідкою № 1215 від 16.11.2015 року, виданою Відокремленим підрозділом Мукачівським аграрним коледжем, [PERSON] є студентом другого курсу з спеціальності «Туристичне обслуговування» денного відділення Національного університету біоресурсів і природокористування України Відокремленого підрозділу «Мукачівського аграрного коледжу». Закінчує навчання у березні 2018 року. Як вбачається з Договору № ОТГ-3 на підготовку фахівця «Молодший спеціаліст» у ВП НУБіП України «Мукачівський аграрний коледж» від 18.08.2014 року, [PERSON] («замовник») та ВП НУБіП України «Мукачівський аграрний коледж» в особі директора [PERSON] уклали договір про надання освітніх послуг для здобуття освіти за спеціальністю 5.14010301 «Туристичне обслуговування» на денній формі навчання на умовах повної оплати замовником витрат на навчання особи [PERSON]. Загальна вартість навчання по обраній спеціальності становить 19600,00 грн. і є обовязковою до сплати замовником, в тому числі 4900,00 грн. за один навчальний рік. Судом встановлено, що позивачем сплачено 4900,00 грн. за навчальний період 2014-2015 рр. доньки [PERSON], що підтверджується квитанціями про оплату (копія квитанції до прибуткового касового ордера № 1766 від 13.11.2015 р.; копія квитанції до прибуткового касового ордера № 55 від 13.01.2015 р.; копія квитанції № 39 від 02.07.2015 р.; копія квитанції № 21 від 28.10.2015 р.; копія квитанції № 37 від 24.09.2015 р.; копія квитанції № 101 від 18.08.2015 р.). Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII, встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2016 рік з 1 січня 2016 року для дитини віком до 6 років складає - 1167 гривень, а у віці від 6 до 18 років - 1455 гривень. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років складає -350,10 грн., а для дитини від 6 до 18 років складає 436,50 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наданих доказів і тих аргументів, які іншою стороною не оспорюються, та вважає можливим і доцільним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 600,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Згідно з положеннями ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. (шістсот гривень) щомісячно на кожну дитину починаючи від дня предявлення позову до суду з\~ 12.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на оплату навчання [PERSON] за навчальний період 2014-2015 рр. в розмірі 2450,00 грн. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved