Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що вона з 1999 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] та вели спільне господарство. В 2000 році за особисті кошти позивачки були придбані ларьок на «Сінному ринку» в м.Житомирі, а в 2003 році павільйон №277. В 2003 році за кошти позивачки та кредиту взятому на її імя, було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на матір відповідача [PERSON]. 08 квітня 2003 року позивачка зареєструвала приватне підприємство «АІР», яке 16 вересня 2009 року перереєстровано на відповідача [PERSON] В 2007 році позивачка придбала ще один павільйон №225 на «Сінному ринку» в м.Житомирі. 12 липня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. За весь цей час сторони проживали в квартирі 17 БОС 1/9 в м.Житомирі та проводили капітальний ремонт. В 2007 році подружжя придбало житловий будинок та земельну ділянку 0,1000 га. в с.Дениші по вул.Рад, 23, Житомирського району, Житомирської області та земельну ділянку в с.Тереівка, Житомирського району, Житомирської області. 13 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, а тому в позивачки виникла необхідність в подачі позову в якому вона просить визнати право спільної власності на квартиру №17, що за адресою: м.Житомир, БОС , буд.1/9, на павільйони №225, 277, які розташовані на «Сінному ринку» м.Житомира, на павільйон №26, який знаходиться у с.Оліївка, вул.Народицька, 1, Житомирського району, Житомирської області, земельні ділянки в с.Тетерівка та с.Дениші Житомирського району, Житомирської області між нею та відповідачем та визначити рівні частки у майні. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, вказуючи в позові, що їй стало відомо, що 30 грудня 2010 року відповідач прийняв у власність 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Таким чином позивач вважає, що набула право спільної сумісної власності на майно придбане за час спільного проживання без реєстрації шлюбу між нею та відповідачем та на майно придбане під час шлюбу. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 23 жовтня 2014 року клопотання позивача задоволено та залишено без розгляду позовні вимоги у частині визнання права спільної сумісної власності на квартиру №17 в м.Житомирі, БОС, буд.1/9, на павільйони №225, 277, які розташовані на «Сінному ринку» м.Житомира, на павільйон №26, який знаходиться у с.Оліївка, Житомирського району, Житомирської області, а також на капітал і майно ПП «АІР». Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Відповідач позов не визнав та в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст.60, 62, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2007 року по 13 липня 2012 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №206 від 13 липня 2012 року (а.с.13). [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 2003 року належить житловий будинок №23 по вул.Рад в с.Дениші Житомирського району Житомирської області та підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2013 року земельна ділянка за вищезазначеною адресою, площею 0,0528 га., яка була надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1822082200:03:001:0601 (а.с.52-55, 80-83). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Корольовського районного суду від 26.11.2010 року [PERSON] набув право власності на 1/5частку квартири [ADDRESS] (а.с.100-101). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що під час перебування сторін в шлюбі, було придбано оспорюване майно. Враховуючи те, що дане майно було придбано сторонами по справі та оформлене на відповідача під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, все це в сукупності дає підстави для визнання спірного майна спільним майном подружжя, не зважаючи на те, що право власності оформлено на відповідача по справі. Згідно ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За підставі вищевказаного вбачається, що у відповідності до вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, спірне майно належить на праві спільної сумісної власності, як позивачу так і відповідачу, а відповідно і за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частину спірного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, якщо майно набуте за час шлюбу, передбачається, що воно є спільним. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). За таких обставин суд визнає житловий будинок №23 по вул.Рад в с.Дениші Житомирського району Житомирської області та 1/5 частину квартири [ADDRESS] обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 0,0528 га. ,яка була надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1822082200:03:001:0601, за адресою с.Дениші, вул.Рад, 23, Житомирського району Житомирської області ,скільки право власності на дану земельну ділянку відповідач набув 28.03.2013 року після розірвання шлюбу. Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. в с.Тетерівка, масив 2 Житомирського району Житомирської області, так як позивачем не доведено набуття права спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial