Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просила суд прийняти рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача довічно. Заявлені позовні\~обґрунтовано тим,\~що позивач\~та відповідач\~ [PERSON] у\~період з\~28\~лютого 1976\~року по\~21\~червня 2019\~року перебували\~у зареєстрованому\~шлюбі.\~Рішенням Соснівського районного\~суду м.\~Черкаси від\~21\~червня 2019\~року шлюб\~між сторонами\~розірвано. Після розірвання\~шлюбу позивачу відновлено \~дошлюбне прізвище\~« [PERSON] ». Від\~даного шлюбу\~сторони мають\~двох повнолітніх\~дітей:\~дочку \~ [PERSON] ,\~1976\~року народження,\~та сина\~ [PERSON] ,\~1976\~року народження.\~Позивач зазначає,\~що з\~1971\~року до\~1992\~року вона\~працювала на\~різних підприємствах\~та в\~організаціях,\~а з\~1992\~року займалася\~вихованням дітей,\~веденням домашнього\~господарства та\~все своє\~життя присвятила\~сім`ї,\~чоловікові та\~їхнім спільним\~дітям.\~Крім того,\~позивач вказує,\~що у\~зв`язку з\~невеликим стажем\~роботи їй\~у 2008\~році була\~призначена державна\~допомога і\~в даний\~час вона\~отримує зазначену\~допомогу в\~розмірі 1769\~грн.\~Разом з\~тим,\~позивачу стало\~відомо,\~що її\~колишній чоловік\~ відповідач\~ у\~справі,\~як учасник\~ліквідації наслідків\~аварії на\~ЧАЕС,\~отримує пенсію\~за віком\~у розмірі\~близько 11\~500\~грн. Також, в обґрунтування заявленихпозовних вимог, позивач зазначає, що страждає цілим рядом хронічних хвороб, зокрема, цукровим діабетом. Самостійно забезпечити своє лікування та утримання на необхідному рівні вона не в змозі, а колишній чоловік добровільно їй матеріальну допомогу не надає, хоча має таку можливість. За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 13 жовтня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5\~статті 279 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5\~статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8\~статті 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1976 року, що засвідчується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 березня 2011 року, виданого повторно /а.с. 13/. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано /а.с. 5/. Зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: дочку [PERSON] , 1976 року народження, та сина [PERSON] , 1976 року народження, які проживають окремо. Вказані обставини не заперечено відповідачем. З копії паспорту хворого на цукровий діабет встановлено, що позивач [PERSON] хворіє на цукровий діабет /а.с. 8/. \~ \~ \~ \~ Відповідно до даних трудової книжки вбачається, що позивач 03 лютого 1992 року звільнена з посади техпрацівника Черкаської загальноосвітньої школи № 32 на підставі ст. 38 КЗпП України з власним бажанням і з того часу працевлаштована не була /а.с. 6-7/ Довідкою, виданою виконавчим комітетом Червонослобідської сільської ради Вергунівського старостинського округу № 1 від 18 червня 2021 року за № 638/14-04/01, стверджується, що [PERSON] з 22 квітня 2021 року по теперішній час одна зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10/. Згідно з довідкою Відділу обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 356 від 03 червня 2021 року, позивач [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує пенсію за віком, за травень 2021 року їй нараховано пенсію в розмірі 1 769 грн 00 коп /а.с. 9/. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. За змістом частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно частин 1, 2, 3 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Частиною 4 статті 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. У постанові від 24 червня 2021 року в справі № 759/6629/19 Верховний Суд зазначив, що у даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати. Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини. З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України. Судом встановлено, що позивач є непрацездатною особою; досягла пенсійного віку, встановленого законом, під час перебування у шлюбі з відповідачем; а тому в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України є непрацездатною дружиною. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Згідно з\~довідкою Відділу\~обслуговування громадян\~№ 3\~(сервісний\~центр)\~Управління обслуговування\~громадян Головного\~управління Пенсійного\~фонду України\~в Черкаській\~області №\~356\~від 03\~червня 2021\~року,\~розмір пенсії\~ [PERSON] \~за віком\~за травень\~2021\~року становив\~1\~769,00\~грн на\~місяць /а.с.\~9/,тобто на час звернення до суду (05 липня 2021 року) доходи позивача забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Водночас, слід зауважити, що позивачем на підтвердження свого скрутного матеріального становища долучено до позовної заяви лише вказану довідку про розмір її пенсії за один місяць травень 2021 року та копію паспорту хворого на цукровий діабет. При цьому, письмових доказів розміру отриманих [PERSON] доходів за 2021 рік, а також доказів розміру її витрат на лікування, оздоровлення і харчування у зв`язку з наявністю хвороби цукрового діабету та відсутності інших джерел доходу, що дали б можливість суду достовірно встановити її матеріальний стан та потребу у матеріальній допомозі з боку відповідача; як і доказів матеріального стану [PERSON] на доведення можливості останнього надавати матеріальну допомогу позивачу, суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини 2 статті 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог позивачем. Беручи до\~уваги вказані\~приписи процесуального\~закону,\~зважаючи на\~те,\~що [PERSON] на час звернення до суду з даним позовом отримувала пенсію за віком, що забезпечувала їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, та не довела належними і допустимими доказами той факт, що вона є особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ст. 75 СК України та ст. 76 СК України, суд констатує, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання, а, відтак, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі, від сплати яких позивач звільнена при подачі позову до суду в силу вимог закону, слід віднести на рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed