Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві. Свої вимоги мотивувала тим, що її син [PERSON] перебував у трудових з Виробничим структурним підрозділом «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 29 грудня 2015 року з ним трапився нещасний випадок, при виконання трудових обов`язків. Актом форми Н-5 від 14 вересня 2017 року проведеного повторного спеціального розслідування нещасного випадку встановлено настання нещасного випадку саме на виробництві. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обов`язків, територіальним управлінням, Держгірпромнагляду у Волинській області було складено акт за формою Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком та акт Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом від 18 вересня 2017 року. Так, згідно п.3 «Обставини, за якими стався нещасний випадок» акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 14 вересня 2017 року зазначено, що чоловік перебував на робочого місця та отримав травми. Внаслідок отриманих травм потерпілий [PERSON] , [INFO] помер в лікарні. 13 травня 2019 року від представника регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову [PERSON] , зазначаючи наступне: 14 серпня 2017 року наказом №138 управління Держпраці у Волинській області утворена комісія по проведенню повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 29 грудня 2015 року о 02 годині 00 хвилин на станції Горохів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В результаті комісією було складено акт Форми Н-5 та акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1. Зокрема, розділ 6 акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом Форми Н-1 - обставини справи, за яких стався нещасний випадок зазначає, що про своє відлучення із робочого місця [PERSON] чергового по станції не повідомив. Місце отримання травм потерпілим знаходиться за межами розташування стрілок. Перебування в тому місці чергового стрілочного поста не передбачено робочою інструкцією, затвердженого начальником відокремленого підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень». Таким чином регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» вважає, що слід відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Згідно з окремою думкою [PERSON] - член комісії з повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку - начальник сектору охорони праці виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця не погоджується з висновком комісії, а саме визнання нещасного випадку, що стався 29 грудня 2015 року на станції Горохів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» з черговим стрілочного поста [PERSON] , таким, що пов`язаний з виробництвом з наступних підстав: в поясненні начальника станції [PERSON] вказано, що потерпілий [PERSON] , впав з вагона, висота вагона-зерновоза складає 4653 мм., що передбачає роботу на висоті. Робочою інструкцією чергового стрілочного поста станції Горохів робота на висоті не передбачена і в обов`язки не входить. Також зазначає, що до робочого місця чергового стрілочного поста №1 відноситься службове приміщення поста, стрілки №1,3,5,7,9,11,13,15, СВІ1 та стрілочний район, а не під`їзна колія №10 на якій стався даний випадок. Адвокат Сорокопуд М.О., представник позивача [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та у відсутності позивача, підтримавши заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про причин неявки суду не відомі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Мар`янівської селищної ради Горохівського району Волинської області, [PERSON] , помер [INFO] . Смерть [PERSON] , пов`язана з виробництвом, що сталася під час виконання ним виробничих обов`язків на території виробничого підрозділу. Син позивачки [PERSON] перебував у трудових відносинах з Виробничим структурним підрозділом «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 29 грудня 2015 року з ним трапився нещасний випадок, при виконання трудових обов`язків. Внаслідок отриманих травм потерпілий [PERSON] , [INFO] помер в лікарні. Відповідно було складено акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який було затверджено 18 вересня 2017 року начальником управління Держпраці у Волинській області Стасько Р.Б., зазначено, що [PERSON] , працював на станції Горохів, виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді чергового стрілочного поста, мав 4 (четвертий) розряд, загальний стаж роботи 32 роки, стаж роботи за професією 19 років. Також вказано про проходження [PERSON] , та перевірки знань, а саме: проведення цільового інструктажу - 28 грудня 2015 року (за день до нещасного випадку); перевірка знань за професією чи видок робіт, під час виконання яких стався нещасний випадок - 09 вересня 2015 року. Згідно з актом проведення повторного (додаткового) спеціальноо розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком, який стався 29 грудня 2015 року о 02 годні 00 хвилин, на станції Горохів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зазначено, що 28 рудня 2015 року черговий стрілочного поста [PERSON] , приступив до виконання своїх трудових обов`язків о 20 голині, відповідно до розкладу чергувань по станції Горохів на грудень 2015 року. З пояснень чергового станції Горохів [PERSON] , з 20 до 23 години було проведено три поїзда. Після 23 години [PERSON] , не спілкувався з [PERSON] . Близько 01 години 50 хвилин 29 грудня 2015 року стороння особа повідомила чергового по станції Горохів [PERSON] , про те, що на колії біля вагонів лежить людина. Прибувши на місце події, [PERSON] , виявив між вагоном завантаженим зерном і рампою травмованого чергового стрілочного поста [PERSON] . Про своє відлучення з робочого місця [PERSON] , чергового по станції не повідомляв. Місце отримання травм потерпілим знаходиться за межами розташування стрілок. Перебування там чергового стрілочного поста не передбачене робочою інструкціє. Чергового стрілочного поста. Причин отримання [PERSON] смертельних травм чи протиправних дій інших осіб, а також перебування його біля завантажених та опломбованих вагонів, комісія не мала можливості встановити у зв`язку з відсутністю відповідних документів. Відповідно до висновків лікувально-профілактичних закладів потерпілий [PERSON] , отримав такі травми: полі травма, важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, злам кісток основи та склепіння черепа, пневмоцефалія, геморагічні забої правої гемісфери мозочка, тім`я-потиличної ділянки правої великої гемісфери головного мозку, компресіний перелом хребця Т12 з пошкодженням спинного мозку, спінальний шок, закритий перелом ребер справа 4-6, загальне переохолодження. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №27/16 від 05 січня 2016 року смерть [PERSON] , настала внаслідок отриманих трави. Отже, черговий стрілочного поста [PERSON] , на час отримання травми, яка в подальшому призвела до смерті, перебував на території підприємства у визначений графіком робочий час, працівником якого був - виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». З огляду на вказане, факт нещасного випадку на виробництві, причина смерті - смерть пов`язана з виконанням трудових обов`язків - встановлені та доведені. Позивач проживала разом із сином, який піклувався та дбав про неї. Смертю сина їй було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях, внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих зв`язків та соціальних зв`язків. Внаслідок такого психологічного розладу позивачці було завдано суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально жити та спілкуватись із близькими та оточуючими людьми. Через передчасну смерть сина [PERSON] , пережила сильний стрес, у зв`язку з чим у неї погіршився стан здоров`я, порушився сон. Син був сильною та суттєвою опорою для неї, описати ті страждання, які вона перенесла і до цього часу відчувають та усвідомлюють те, що його ніколи не буде поруч, передати на словах не можливо. Не існує такого виміру, що визначити глибину перенесеного жаху під час поховання сина та усвідомлення тих жахливих травм, внаслідок яких він помер. Глибину душевних страждань не можливо передати. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Оскільки її син [PERSON] , був смертельно травмований як зазначено у акті повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що призвело до смерті, то слідує висновок, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до положень ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. У зв`язку з тим, що межі відшкодування моральної шкоди законом не встановленні, суд керується принципами розумності і справедливості. Отже, приймаючи до уваги те, що смерть [PERSON] , пов`язана з виробництвом, що сталася під час виконання ним виробничих обов`язків на території виробничого підрозділу, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина [PERSON] , порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану. Водночас, враховуючи той факт, що однією з причин нещасного випадку, який стався з вини [PERSON] , є невиконання самим потерпілим вимог інструкції з охорони праці, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 75000(сімдесят п`ять) тисяч гривень, який на думку суду, відповідає принципам розумності і справедливості. Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнені від сплати судового збору. Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Враховуючи вищенаведене, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає, що пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки договору про надання правничої допомоги матеріали справи не містять, а відтак договором не встановлено розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, відсутні будьякі докази витрат для надання правничої допомоги, тому підстави для їх стягнення відсутні.

Outcome: partial