Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, яку згодом уточнила, та зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її онуком, а [PERSON] - невісткою позивача та, відповідно, матір`ю [PERSON] . У зазначеному будинку відповідач [PERSON] зареєстрований з 12 лютого 2014 року, а відповідач [PERSON] - з 18 лютого 2000 року, однак, з часу реєстрації вони не проживають у ньому, не використовують житлову площу за належністю. На теперішній час місце проживання відповідачів позивачу не відоме. Факт реєстрації відповідачів у будинку позивача [PERSON] чинить перешкоди останній для оформлення субсидії, а також порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Тому позивач [PERSON] просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні позивачем правом власності та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі у справі, місце реєстрації яких за адресою, зазначеною у позові, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування, неодноразово викликалися у судові засідання рекомендованими поштовими відправленнями - судовими повістками, проте до суду вони жодного разу не з`явилися, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України неодноразово здійснював виклики відповідачів у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачі після оприлюднення оголошень про їх виклики у судові засідання до суду не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за їх відсутності до суду не звертались, відзиву на позов [PERSON] до них не подали. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідачів за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії Розпорядження міського голови Пологівської міської ради №31 від 19 лютого 2016 року в м. Пологи Запорізької області назву [ADDRESS] змінено на [ADDRESS], а назву [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] . Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 травня 2004 року та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 червня 2004 року вбачається, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і вказаний будинок є її особистою власністю. Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 16 квітня 2004 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї №6355 від 08 серпня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради, та копії довідки, виданої квартальним комітетом №65 м.Пологи Запорізької області від 08 серпня 2020 року, у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але не проживає з 12 лютого 2014 року, та [PERSON] , [INFO] , але не проживає з 18 лютого 2000 року. Таким чином, відповідач [PERSON] не проживає у будинку позивача з 2014 року, а відповідач [PERSON] - з 2000 року по теперішній час. У ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення, 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) виселення, 4) визнання особи безвісно відсутньою, 5) оголошення особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідачі не є власниками будинку, на час розгляду справи не є членами сім`ї власника будинку, не є наймачами будинку, не проживають у ньому понад шість та понад двадцять років відповідно, витрати по його утриманню не несуть. Тобто, на даний час відсутні правові підстави для збереження за ними житлового приміщення. Факт реєстрації відповідачів у житловому будинку позивача може створити перешкоди для здійснення власником будинку свого права на його відчуження та на отримання судсидії, а можливість заявлення відповідачами про своє право на проживання у вказаному будинку може створити перешкоди позивачу у користуванні своїм майном. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved