Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що 17.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DN80АМ00000190. Відповідно до п. 7.1. даного Договору відповідач надав позивачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 17.09.2007 року по 16.09.2014 р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 13933,72 доларів США. Відповідно до п. 2.3.1. Договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом семи календарних днів з дня вступу в чинність зміненої процентної ставки. Позивач не отримував від відповідача ніяких повідомлень про підвищення відсоткової ставки за вказаним кредитним договором, а дізнався про це тільки після звернення відповідача до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підвищення відсоткової ставки відбулось починаючи з 01.11.2008 року, відсоткова ставка була змінена з 9,96 відсотків річних до 12 відсотків річних. Тому позивач вважає підвищення відсоткової ставки неправомірним, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, просив суд визнати незаконним підвищення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» відсоткової ставки за кредитним договором № DN80AM00000190 від 17.09.2007 року з 9,96 відсотків річних до 12 відсотків річних, починаючи з 01.11.2008 року по 24.05.2012 року. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому було уточнено шляхом збільшення позовних вимог (а.с. 156-158) посилаючись на ту обставину, що сторони уклали кредитний договір № DN80АМ00000190 від 17.09.2007 року. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 1393372 долари США на термін до 16.09.2014 р., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 13933.72 долари США. В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання виконав частково, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 11.09.2013 року складає – 12965,90 доларів США, яка складається з 5556,34 доларів США - заборгованість за кредитом; 2905,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1116,43 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3387,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12965,90 доларів США, що за курсом складає 103597,54 грн. за кредитним договором № DN80AM00000190 від 17.09.2007 року та судові витрати. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав доводи позовної заяви, просив її задовольнити в повному обсязі, про що надав відповідні пояснення. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав, вважав позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити в їх задоволенні. Згодом представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов [PERSON] задовольнити. Представником ПАТ КБ «Приватбанк» надано письмові заперечення проти позову [PERSON] (а.с. 27-29), які були підтримані представником в судовому засіданні. Доводи позову ПАТ КБ «Приватбанк» представником підтримані, надала аналогічні викладеним письмово пояснення та просила задовольнити позов в повному обсязі. Згодом представник ПАТ КБ «Приватбанк» надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 17.09.2007 року між сторонами справи був укладений кредитний договір № DN80AM00000190, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит на купівлю автомобілю у розмірі 13933,72 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період сплати у розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту на строк з 17.09.2007 року по 16.09.2014 року (а.с. 5-12). Відповідач згідно умов договору зобов’язався повертати кредит, сплачувати відсотки та винагороди, визначені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, про що свідчить підпис позивача у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Надаючи грошові кошти позивачеві, що позивачем не заперечується, банком було задоволено потреби позивача, шляхом надання в користування грошових коштів в обумовленому договором розмірі, при цьому сторони передбачили порядок та умови, при яких можлива зміна відсоткової ставки за кредитом. Відповідно до п. 2.3.1 укладеного з позивачем договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошового ресурсу в Україні, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або середньозваженої ставки по кредитах банків у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Відсоткову ставку за кредитним договором № DN80АМ00000190 від 17.09.2007 року було змінено банком 01.11.2008 року, що сторонами не заперечується. Згідно умов договору, банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (п. 2.3.2 договору). Лист про підвищення відсоткової ставки (а.с. 32), були направлені на адресу позивача (а.с. 30-31). Направленню листа передувало управлінське рішення банку, про необхідність підвищення процентної ставки, а саме - наказ банку від 23.09.2008 року (а.с. 33-36). Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2005 № 168 встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Як роз’яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв’язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641– 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з’ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо (п. 28 Постанови). Судом встановлено, що по закону, який діяв на момент укладення, договору, дозволялося в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку, якщо це було передбачено умовами самого договору (ст. 651 ЦК України), умовами кредитного договору було передбачено право банку змінювати в односторонньому порядку відсоткову ставку, що не суперечило вимогам законодавства, що діяло на той час. Виходячи із зазначеного, Банк скористався своїм правом, передбаченим чинним законодавством змінив процентну ставку за кредитом з дотриманням строку повідомлення споживача у відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставах, зазначених у Кредитному договорі. Щодо вимог ПАТ КБ «Приватбанк» суд дійшов наступного. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач свої зобов’язання за кредитним договором виконав у повному об’ємі, надавши відповідачеві вказану суму кредиту, що не заперечувалося представником [PERSON] в судовому засіданні. У свою чергу відповідач прийняв позику, але грошові зобов’язання щодо погашення кредиту належним чином не виконував. 22 березня 2010 року заставне майно – автомобіль ВАЗ 21112, 2007 року випуску, було реалізоване банком за 40500,00 грн. Грошові кошти, отримані від його реалізації, направлені на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 94,108, 109). Тож, відповідач свої зобов'язання виконав частково, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 11.09.2013 року складає – 12965,90 доларів США, яка складається з 5556,34 доларів США - заборгованість за кредитом; 2905,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1116,43 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 3387,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 160-162). Загальна сума заборгованості 12965,90 доларів США еквівалентна сумі 103597,54 грн. (а.с. 159). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит строком по 16.09.2014 року. Відповідач свої зобов’язання виконав не у повному обсязі, здійснивши останнє погашення 22.03.2010 року, внаслідок чого утворилася заборгованість, підтверджена відповідним розрахунком. Ставити дані розрахунку під сумнів у суду підстав не має, адже сума заборгованості витікає з умов договору укладеного між сторонами та утворилася з причин неналежного його виконання відповідачем. Отже, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за кредитним договором. Згідно умов п. 2.3.3 договору, банк має право на вимогу про повне виконання зобов’язання за договором, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати: судовий збір – 1035,98 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи – 120 грн.

Outcome: approved