Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила встановити факт фактичного проживання та реєстрації на законних підставах її, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] ,виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 19.03.1999 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , в житловому приміщенні - кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , яка складається із коридору (1) площею 4,2 кв.м., санвузлу (2) площею 3,7 кв.м., кімнати (3) площею 12,0 кв.м., кімнати (4) площею 11,2 кв.м., коридору (5) площею 3,5 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м. з 03 листопада 1993 року, визнати за нею, [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] ,виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 19.03.1999 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] , право користування на законних підставах житловим приміщенням - кімнатою № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , яка складається із коридору (1) площею 4,2 кв.м., санвузлу (2) площею 3,7 кв.м., кімнати (3) площею 12,0 кв.м., кімнати (4) площею 11,2 кв.м., коридору (5) площею 3,5 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м з 03 листопада 1993 року. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона проживає у кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана кімната № [NUMBER] була надана їй на підставі розпорядження «про вселення» № 18 від 03 листопада 1993 року виданого Державним підприємством Полтавський електромеханічний завод «Електромотор». Дана кімната була надана їй у зв`язку з тим, що вона була прийнята на посаду як молодий спеціаліст у Державному підприємстві Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» обмотувальником елементів електричних машин. За цей період ДП Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» неодноразово перетворювалося та перейменовувалося, на сьогоднішній день існує як ПАТ «Електромотор». 01 листопада 1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року даний гуртожиток прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради. Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Для приватизації кімнати у гуртожитку, нею був виготовлений технічний паспорт, але в примітці зазначено, що було проведено перепланування приміщень, загальною площею 34, 6 кв.м., житловою площею 23, 2 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 49 від 25 лютого 2020 року, вказані перепланування були погоджені та відповідно зазначені у технічному паспорті. З урахуванням погоджених перепланувань її кімната № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , складається із коридору (1) площею 4,2 кв.м., санвузлу (2) площею 3,7 кв.м., кімнати (3) площею 12,0 кв.м., кімнати (4) площею 11,2 кв.м., коридору (5) площею 3,5 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м. У вказаній кімнаті вона проживає більше 30 років та має право на її приватизацію. Однак, згідно інформації Відділу обліку, розподілу та приватизації житла управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради, підтвердженням проживання у гуртожитку у визначеній кімнату є лише відмітка дати реєстрації в паспорті із зазначенням конкретної кімнати або відповідне рішення суду про встановлення факту правомірного проживання чи права користування визначеною кімнатою, що і буде підставою для здійснення реєстрації місця проживання в паспорті та реалізації права на приватизацію гуртожитку. Але при проведенні зазначеної реєстрації не вказано кімнати, в якій вона проживає в гуртожитку. З-за такої обставини вона не має можливості реалізувати своє право на приватизацію кімнати в гуртожитку, адже підтвердженням проживання в гуртожитку у визначеній кімнаті є лише відмітка дати реєстрації в паспорті з зазначенням кімнати, у зв`язку з чим змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача Територіальної громади в особі Полтавської міської ради Пашко Н.С. до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що територіальна громада проти позову заперечує, оскільки [PERSON] не надала ордеру на підтвердження права вселення в надану жилу площу в гуртожитку, документу «Електромотор» щодо надання їй житлової секції та об`єднання двох кімнат у секцію. Вказано, що з розпорядження «про вселення» в гуртожиток № 1 не вбачається за можливе визначити площу кімнати № [NUMBER] , що надавалася [PERSON] . Крім того, територіальна громада в особі Полтавської міської ради жодними своїми діями чи бездіяльністю не створювала порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача, в тому числі і права на приватизацію житла та прийняла рішення від 19.02.2019 року про прийняття до комунальної власності міста гуртожиток та від 12.07.2019 року про залишення гуртожитку у статусі «гуртожиток» з наданням права на приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Прохала розглядати справу за відсутності представника відповідача (а.с.57). Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління майном комунальної власності міста Полтави Полтавської міської ради до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що для реалізації права на приватизацію особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які, в тому числі, підтверджують її право користування житловим приміщенням на правових підставах та факт проживання в гуртожитку протягом тривалого часу (більше 5 років). Зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та прохав розглядати справу без участі представника управління (а.с.50-52). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити (а.с.46). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП «ЖЕО № 2» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.40), про причини неявки суд не повідомив. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор» надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі (а.с.46). Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернувся до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 18 від 03 листопада 1993 року про вселення в гуртожиток № 1 по [ADDRESS] , виданого Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» [PERSON] , яка працює в «Електромотор» обмотувальницею, вселено у вказаний гуртожиток (а.с.11). Факт роботи [PERSON] на посаді обмотника елементів електричних машин в Полтавському електромеханічному заводі «Електромотр» підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 15 серпня 1983 року (а.с.13-14). 03.11.1993 року позивач [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку [ADDRESS] без зазначення номера кімнати, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 19 березня 1999 року на ім`я [PERSON] (а.с.8-9). З копії довідки № 605 від 20.08.2020 року виданої КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, вбачається, що [PERSON] є квартиронаймачем у гуртожитку по [ADDRESS] . З копії технічного паспорту виданого Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» вбачається, що технічний паспорт на кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.23-29). Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу) (а.с.19). Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток за адресою: вул. Київське шосе, 58 у місті Полтава, залишивши цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» (а.с.20). Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень (а.с.21). З витягу із рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 49 від 25 лютого 2020 року вбачається, що вказані перепланування були погоджені та відповідно зазначені у технічному паспорті. З урахуванням погоджених перепланувань кімната № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , складається із коридору (1) площею 4,2 кв.м., санвузлу (2) площею 3,7 кв.м., кімнати (3) площею 12,0 кв.м., кімнати (4) площею 11,2 кв.м., коридору (5) площею 3,5 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м. (а.с.27). Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивач довела, що фактично проживала та була зареєстрована на законних підставах в житловому приміщенні - кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , та має право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved