Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що вона є основним наймачем квартири №3, що розташована в будинку №25 по вул. Білоруська в м. Торецьку Донецької області. За вказаною адресою також зареєстрований син позивача [PERSON], який у 2008 році виїхав до Російської Федерації, при цьому не знявшись з реєстрації з зазначеної квартири. З того часу відповідач не мешкає за адресою своєї реєстрації, особистих речей його в квартирі не має, за житло не піклується, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. Також зазначила, що вона не має можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач до підготовчого засідання не зявилася, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Відповідач до підготовчого засідання не прибув, надав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову\~відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями статей 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом\~України та іншими нормативно - правовими актами. Судом встановлено, що [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. На імя позивача [PERSON] у Приватному підприємстві «Техноком Н» відкрито особовий рахунок №30150. Відповідно до довідки від 06.11.2018 року, виданої Комунальним підприємством «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради у вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], який є сином позивача. Згідно з актом від 08.11.2018 року, складеного головою вуличної дільниці №4 в присутності двох свідків (сусідів) встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 2008 року по теперішній час, особистих речей його в квартирі не має. Крім того, відповідно до інформації, наданої Військово-цивільною адміністрацією міста Торецьк Донецької області [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] та фактично не проживає у місті Торецьк з 2008 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2008 року проживає у Російській Федерації і не має наміру повертатись до міста Торецьк Донецької області. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаній квартирі. Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Матеріали справи не містять доказів щодо поважності відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації. На підставі викладеного, враховуючи, що позивач є основним наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача, який є сином позивача, без поважних причин понад шість місяців у вказаній квартирі, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст.ст 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved