Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 18 грудня 2014 року за реєстровим № 1-1708, видане на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] у м. Баштанка Миколаївської області померла її мати, після смерті якої залишись спадкове майно, яке складалося у тому числі і з земельної ділянки площею 8,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована у межах території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та передана матір`ю в оренду. Мати заповіту не склала, а спадкоємці за законом після її смерті її діти за усною домовленістю погодилися на те, що дану земельну ділянку не будуть успадковувати, а оренду плату будуть розподіляти між собою. Однак на початку жовтня 2019 року відповідачка проінформувала позивача та інших спадкоємців про те, що ще у 2014 році вона отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку. Позивачка 26 жовтня 2019 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки таку спадщину отримала вже її сестра та їй видано свідоцтво про право на спадщину. Вважає свої спадкові права порушеними, а тому змушена звертатися до суду за їх захистом. Відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву, яким повністю заперечилв позовні вимоги та просила у задоволенні такого позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що після смерті матері вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки постійно до дня смерті проживала разом із нею. Будь-яких домовленостей із сестрами усних чи письмових щодо спадкового майна у неї не було. Позивачу та третім особам було відомо про смерть матері, проте на спадкове майно вони не претендували. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Баштанська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового провадження. Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Баштанська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Витребувано спадкову спарву після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Довгополий О.Б. у судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Представник відповідача адвокат Гунько В.С. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково уточнив, що просить у задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності, на що відповідач покликалася у відзиві. А також просив стягнути із позивача понесені відповідачкою усі судові витрати, заяву про які він подасть у спосіб, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Підтвердила те, що вона разом із позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є рідними сестрами. Їх мати [PERSON] померла [INFO] та постійно до дня смерті проживала разом із сестрою [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка, яка знаходиться на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, яка перебувала в оренді та за яку [PERSON] отримувала кошти. Вважає, що усі вони сестри мають рівні права на таку земельну ділянку, а їх сестра [PERSON] шляхом обману все переоформила на себе. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують. Представник третьої особи, Баштанської державної нотаріальної контори, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1\~ст.12 ЦПК України).\~\~Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1\~ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши у засіданні порушення прав позивача цивільного характеру, а також, виходячи у першу чергу із задоволення потреб та інтересів дитини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 вересня 2019 року [PERSON] померла [INFO] у м. Баштанка Миколаївської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 40. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК № 046902 від 12 серпня 2002 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 8, 64 га, яка розташована на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено та підтверджено документально те, що позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та треті особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] . З матеріалів спадкової справи встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та фактично проживала з 12 серпня 2003 року у [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] та її сім`єю. 25 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Баштанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, як такій, яка прийняла спадщину. 18 грудня 2014 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,64 га, що розташована на території Новополтавської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. 26 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою щодо оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] , у чому їй було відмовлено, у зв`язку із пропуском нею, визначеного законом шестимісячного строку. Згідно зі статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями\~1217,\~1223 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~статті 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на момент відкриття спадщини, свідоцтво\~\~про\~\~право на спадщину видається спадкоємцям,\~\~що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем\~\~чи\~\~подали\~\~заяву\~\~нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем\~\~можуть\~\~бути: довідка житлово експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу,\~\~відповідного\~\~органу\~\~місцевого самоврядування\~\~про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало\~\~ законної\~\~ сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;\~\~реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З урахуванням викладених норм матеріального права слід дійти висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому\~законом\~порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину. Обставинами, які свідчать про прийняття спадщини є постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або подача у встановлений строк спадкоємцем, який не проживав зі спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Разом з тим, судом встановилено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті матері не проживала із спадкодавцем та не звернулася в установлений\~законом шестимісячний\~строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім того,\~відповідно\~до положень\~ частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини,\~ Позивач [PERSON] при зверненні до суду не порушувала питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Разом з тим, згідно з довідкою Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області № 2702 від 24 грудня 2013 року, [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована з 12 серпня 2003 року у [ADDRESS] , разом із: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є зареєстрованою та постійно проживає у с. Єфремівка Новобузького району Миколаївської області, що підтверджено нею особисто у судовому засіданні. Інших будь-яких доказів чи документів позивачем не надано та клопотань про витребування таких у суді заявлено не було. Відтак, відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON] постійно проживала із матір`ю на час відкриття спадщини, отже прийняла її. Відповідно до\~статті 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~статті 1301 ЦК\~\~України\~свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Звертаючись до суду з вимогами про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, позивач [PERSON] вважала, що видачею цього свідоцтва порушені її права, як спадкоємці першої черги за законом після смерті матері.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що після смерті своєї матері позивач з заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки стверджує про існування усної домовленості між сестрами спадкоємцями першої черги про те, що приймати спадщину у вигляді земельної ділянки вони поки не будуть. \~ \~ \~ \~Будь-яких доказів на підтвердження такої домовленості суду не надала та існування будь-якої домовленості заперечував у судовому засіданні представник відповідача, стверджуючи, що йому достеменно про це відомо. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, ч. 1\~ст. 6 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.ст.10-11,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Проте, позивач, не набувши статусу особи, що прийняла спадщину після смерті матері, звернулась до суду із вимогою про скасування свідоцтва про права на спадщину іншого спадкоємця, який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Отже, за таких обставин, а саме недоведеності позивачем заявлених вимог про порушення її прав, як спадкоємиці за законом, вирішення питання про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину, яке видане на ім`я відповідачки, є передчасним, та не підлягає задоволенню. Доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого було заявлено у відзиві, хоча і відмовлено від таких обґрунтувань у судовому засіданні представником, є безпідставними, з огляду на таке. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Гунько В.С. відмовився від обґрунтування заперечень на позовну заяву, що викладені у письмовому відзиві щодо підстави відмови у задоволенні позову у зв`язку із сплином строку позовної давності. Відтак підстав для обґрунтування та застосування такого строку у суду при ухваленні судового рішення у справі, немає. Крім цього, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,\~\~§ 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зважаючи на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є передчасними, а тому в задоволенні таких слід відмовити в повному обсязі. Крім того, відповідно до п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 та ч.2\~ст.141 ЦПК України,\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , то судові витрати, понесені позивачем, слід віднести на її рахунок. \~ \~ \~ \~Разом із тим, питання про стягнення понесених відповідачем витрат по справі слід розглянути у порядку ст. 141 та ст. 270 ЦПК України.

Outcome: dismissed