Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації, який в подальшому уточнила, про усунення перешкод у користуванні належних їй земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником двох земельних ділянок, на які 30.09.2004 року було видано два державних акта серії ХС №002280 площею 3,52га та серії ХС №042095, площею 1,93 га, які розташовані на території Громівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. В травні 2006 року між нею та СК ім. Леніна (СВК «Громівське») в усній формі була домовленість про користування її земельними ділянками, без укладення договору оренди землі, без подальшої реєстрації договору оренди землі, без встановлення строку дії такого договору, без погодження істотних умов договору оренди землі. У зв`язку з цим вона ніяких договорів оренди землі з відповідачем не підписувала. 28.05.2019 року вона звернулася до відповідача з проханням повернути їй земельні ділянки, які перебували у користуванні СК ім. Леніна (СВК «Громівське») без укладення договорів оренди. 23.10.2019 року відповідач надав [PERSON] два договори оренди землі від 16.05.2006 року, які були зареєстровані Новотроїцьким районним відділом Херсонської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», але які вона не підписувала. Довіреності на підписання таких договорів вона не надавала, волевиявлення на укладення договорів оренди від 16.05.2006 року вона не мала, відповідач з нею будь-яких умов цих договорів не обговорював та не узгоджував. Відповідач користується її земельними ділянками незаконно. На даний час вона бажає обробляти свої земельні ділянки самостійно зі своєю родиною, а відповідач перешкоджає їй вільно користуватись та розпоряджатись належними їй земельними ділянками. Просить усунути перешкоди у користуванні належними їй земельними ділянками площами 3,51 га та 1,93 га шляхом скасування державної реєстрації договорів оренди від 16.05.2006 року укладеними між нею та СК ім. Леніна (СВК «Громівське»), зобов`язати відповідача повернути належні їй дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та стягнути судові витрати. Позивач та її представник адвокат Калімбет Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили призначити судову почеркознавчу експертизу договорів оренди землі від 16.05.2006 року. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] суду показала, що має у власності дві земельні ділянки. В 2000 році уклала з відповідачем усні договори оренди земельних ділянок строком на п`ять років, тобто до 2005 року. Державні акти на земельні ділянки вона отримала у 2004 році, тоді і надала відповідачу копії її паспорту та державних актів. Вона не знала, що договори на її земельні ділянки були укладені в 2006 році. В 2019 році вона звернувся до відповідача з заявою про повернення їй земельних ділянок. Пізніше вона дізналася від економіста підприємства, що у відповідача є договори оренди укладені на її земельні ділянки. Такі договори вона не підписувала, додаткову угоду від 10.01.2011 року вона підписувала, але не знала, що це угода до договору оренди землі від 16.05.2006 року, так як графа, яка в екземплярі відповідача заповнена де вказана дата договору на його екземплярі додаткової угоди не заповнена. Представник відповідача адвокат Зайцев К.М. позовні вимоги не визнав, заявив про пропуск позивачем строку позовної давності, так як з 2006 року позивач отримувала орендну плату за користування СК ім. Леніна (СВК «Громівське») її земельними ділянками. Також позивачем 10.01.2011 року підписана додаткова угода до договору оренди землі від 16.05.2006 року на збільшення розміру орендної плати в розмірі 3% вартості земельного паю. Тому позивач достеменно знала про наявність укладених договорів, просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа Державний реєстратор відділу економічного, регіонального розвитку та торгівлі Новотроїцької РДА Херсонської області до судового засідання не з`явився причини неявки суду не повідомив. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок площею 3,51 га та 1,93 га, які розташовані на території Громівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, право посвідчено державними актами серії ХС №002280 від 30.09.2004 року та серії ХС №042095 від 30.09.2004 року /а.п. 14-15/. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За визначенням частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті317 ЦК України). Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю\~це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку, що також відповідає загальним вимогам вчинення правочину, визначеним цивільним законодавством України. При цьому орендодавцями земельних ділянок є, зокрема, громадяни, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина перша статті4 названого Закону). За визначенням статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; за загальним правилом частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи Херсонського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 11.01.2021 року №СЕ-19/122-20/1966-ПЧ, досліджуваний підпис від імені [PERSON] у розділі «Реквізити сторін:» на зворотному боці другого аркуша наданого договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 16.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та СК ім. Леніна на земельну ділянку площею 3,51 га (реєстраційна справа ВЗР к-4 (27-50) а.с. 28-29), виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені [PERSON] у розділі «Реквізити сторін:» у графі «Орендодавець:Підпис» на зворотному боці другого аркуша договору оренди землі від 16.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та СК ім. Леніна на земельну ділянку площею 5,44 га в тому числі богар -1,93 га (реєстраційна справа ВЗР к-38 а.с. 12-14), виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою /а.п. 169-174/. В матеріалах справи відсутні дані, які вказували б на те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені [PERSON] була її представником або ж виконала підпис з його відома. Факт підробки підписів на оспорюваних договорах оренди землі, який встановлено висновком експерта, виходить за межі цивільно-правового регулювання відносин і переходить в площину кримінально-караних діянь. А тому, не може породжувати будь-яких негативних цивільно-правових наслідків. Суд враховує пояснення позивача, про те, що вона дізналася про наявність оскаржуваних договорів оренди землі, які позивач не підписувала і не укладала лише 23.10.2019 року коли на її звернення до відповідача СК ім. Леніна (СВК «Громівське») надало їй примірники договорів оренди землі від 16.05.2006 року на земельні ділянки площею 3,51га та 1,93 га. Що стосується заяви представника відповідача СВК «Громівське» адвоката Зайцева К.М. про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Допитана в якості свідка позивач в судовому засіданні пояснила, що вона є власником двох земельних ділянок. В 2000 році вона уклав з відповідачем усні договори оренди землі на підставі сертифікатів на земельні частки (пай), термін дії яких був до 2005 року. В 2004 році вона отримала на ці земельні ділянки державні акти на право власності і в травні 2006 році за усною домовленістю СК ім. Леніна продовжив користуватись її земельними ділянками. Паспорт громадянина України вона замінила у 2001 році та надала відповідачу копію паспорту та копії державних актів, але договори оренди землі з відповідачем не підписувала. СК ім. Леніна до 2019 року користувалось її земельними ділянками, платили орендну плату, яку вона отримувала, але на який саме строк користування її земельними ділянками з відповідачем не узгоджували, вона вважала, що має можливість при необхідності отримати свої земельні ділянки та використовувати за власним бажанням. Про оспорювані договори дізналася в жовтні 2019 року. Доказом цього є наявна в матеріалах справи заява [PERSON] в якій вона просить правління СК ім. Леніна (СВК «Громівське») «виділити їй земельний пай в натурі, площею 5,44 га», що складає загальну площу двох земельних ділянок відповідно до державних актів позивача на 3,51 га та 1,93 га /а.п. 17/. Такі показання відповідають дослідженим судом договорам оренди від 16.05.2006 року укладеним СК ім. Леніна з [PERSON] , зміст та форма яких відповідають договорам, які є предметом оскарження. Невиконання відповідачем ухвали Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26.01.2021 року щодо витребування паспорту [PERSON] , її ідентифікаційного номеру, державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі яких було укладено договір оренди земельної ділянки та проведена державна реєстрація /а.п. 188/, вказує на факт відсутності свідомої передачі позивачем засвідчених копій паспорту, ідентифікаційного коду та державного акту для реєстрації саме договорів оренди. Аналогічні висновки зробив ВСУ у постанові від 04.06.2018 року №479/495/16-ц. Судом встановлено,\~що [PERSON] дізналася про порушення свого права, тобто про наявність спірних договорів оренди, лише у жовтні 2019 року, після її звернення до відповідача з заявою про повернення їй земельних ділянок /а.п. 17/, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Доказів, які б спростовували це твердження, матеріали справи не містять. Посилання представника\~СК ім.\~Леніна адвоката\~Зайцева К.М.\~на те,\~що початок\~перебігу строку\~позовної давності\~необхідно обчислювати\~з моменту\~укладення спірного\~договору,\~оскільки [PERSON] вчиняла дії, спрямовані на його укладення, шляхом надання необхідних документів, отримувала плату за користування землею є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України. При цьому суд враховує, що підприємство до жовтня 2019 року жодної інформації щодо укладення будь-яких договорів не надавало. Також про обізнаність позивача щодо договору оренди від 16.05.2006 року не вказує додаткова угода від 10.01.2011 року /а.п. 192/, яка надана відповідачем, оскільки примірник такої додаткової угоди наданий позивачем і не містить дати чи інших реквізитів договору /а.п. 211/, тому не може вказувати на обізнаність позивача про договір оренди від 16.05.2006 року. Отже, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви представника відповідача СВК «Громівське» адвоката Зайцева К.М. про застосування строків позовної давності, так як позивачем не пропущено строк звернення з відповідним позовом до суду за захистом порушених прав. Відповідно до частини першої статті 15, пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті152 Земельного кодексу України). Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 у справі № 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України,\~є важливим\~чинником,\~без якого\~неможливо укладення\~договоруоренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судому у постанові від 11.06.2018 у справі № 151/117/17. Крім того, у іншій постанові Верховного Суду України у справі № 6-162цс13 від 19.02.2014, вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами. Позивач заперечує підписання з відповідачем договорів оренди землі 16.05.2006 року і волевиявлення на їх укладення у неї не було. Висновком судово-почеркознавчої експертизи за СЕ-19/122-20/1966-ПЧ від 11.01.2021 року встановлено, що [PERSON] договори оренди землі від 16.05.2020 року не підписувала. Тому з наведеного випливає, що підписання оскаржуваних договорів оренди землі не відповідало волевиявленню позивача та було здійснено всупереч бажанню [PERSON] , що свідчить про порушення істотних умов договору та його невідповідність вимогам\~ст. 203 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме необхідність\~обов`язкового\~повідомлення сторони про певні\~істотні\~умови договору\~та його\~державну реєстрацію, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в додатковій угоді до договору оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отже підпис на додатковій угоді до договору оренди землі є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, де позивач наполягає на поверненні їй земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено судом, СВК «Громівське»\~на даний\~час самовільно користується земельними ділянками, площею 3,51 га та 1,93 га, які розташовані на території Громівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, які належать на праві власності [PERSON] . Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи підстави позову наведені позивачем у змінених позовних вимогах в яких позивач наполягає на поверненні їй земельних ділянок, шляхом усунення перешкод у користуванні належними їй земельними ділянками та правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 16.06.2020 року №145/2047/16- ц, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 п.1\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею, документально підтверджені судові витрати. Понесені позивачем витрати становлять: 2250,24 грн. - витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи, 840,80 грн. - оплата судового збору, які підтверджені документально та підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved