Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири F [ADDRESS]. В зазначеній квартирі значиться зареєстрованим місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] Шлюб між ними розірвано 31.01.2005 року. Останній з 2008 року за вказаною адресою не проживає, залишив квартиру, місце його мешкання їй не відоме. 20.09.2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Табольська» на «Бондаренко». Вказані обставини в їх сукупності, на її переконання, є свідченням втрати [PERSON] права користування житловим приміщенням, перешкод в користуванні яким йому ніхто не чинив. Оскільки реєстрація відповідача в житловому приміщенні обмежує її права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не зFявився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зFясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обFєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. На праві приватної власності [PERSON] належить квартира F[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером F 1315 (а.с. 9) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10). 31.01.2005 року Саксаганським відділом РАЦС м. Кривого Рогу зареєстровано розірвання шлюбу шлюб між позивачем та відповідачем, що видно із довідки від 31.01.2005 (а.с. 12). 20.09.2013 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище Табольська на [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, з 22.06.2004 року та по теперішній час за вказаною вище адресою значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Крім того, як вказувала позивач, що підтверджується довідкою Саксаганського відділу РАЦС м. Кривого Рогу (а.с. 12), [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сімFї, у звFязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст. ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повFязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повFязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як вказувала позивач, [PERSON] в житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає тривалий час, оскільки після розірвання шлюбу зібрав усі свої особисті речі, залишив квартиру та його місце проживання їй не відоме. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом мешканців будинку F40 по вул. Генерала Радієвського в м. Кривому Розі від 05.11.2018 року, відповідно до якого відповідач з 2008 року в квартирі F 28 вказаного будинку не мешкає (а.с. 13). Так судом встановлено, що відповідач по справі не мешкає в квартирі F[ADDRESS], фактичне місце проживання останнього не відоме. Останній добровільно залишив дану квартиру та змінив місце мешкання. Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2008 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предFявлених нею вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, на основі повно і всебічно зFясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1) На підставі викладеного,

Outcome: approved