Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, зобов'язання звільнити самовільно зайняті приміщення та знесення самовільно збудованого паркану, та за мотивів, викладених у позові, просила суд: зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні сараєм літ. «З» і коморою літ. «в7», які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом звільнення спірного приміщення від речей і забезпеченні вільного доступу [PERSON] до зазначених нежитловим приміщенням; Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю, шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити пожежний вихід з квартири [NUMBER] по [ADDRESS]; Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю, шляхом зобов'язання [PERSON] за власні кошти демонтувати самовільно зведений, вкрадений у [PERSON], паркан перед квартирою [NUMBER] по [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] самовільно привласнений паркан після його демонтажу; Стягнути з відповідача всі судові витрати по справі. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити в повному обсязі, а також, у разі неявки відповідача та її представника ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач та її представник до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою на а.с. 57, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи або проведення розгляду у їх відсутність до суду на надавали. Представник третьої особи - Железнодорожної районної ради м. Сімферополя АР Крим до судового засідання не з'явився, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи - Сімферопольської міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належно, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи до суду на надавав. Справа розглядається в поряду ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З урахуванням письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи №2-122/166/2014, оглянувши інвентарну справу №4475, оцінивши усі наявні у справі докази, суд дійшов до висновку пр. задоволення позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до частини 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [NUMBER] по [ADDRESS], житловою площею 16,8 кв.м , загальною площею 47,3 кв.м, на підставі договору купівлі - продажу від 06 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Після проведення реконструкції квартири, 31 жовтня 2012 року [PERSON] в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в АР Крим була зареєстрована декларація про готовність об'єкта - квартири [NUMBER] по [ADDRESS], загальною площею 123,8 кв.м., житловою площею 29,6 кв., до експлуатації після її реконструкції (а.с.12-14). Право власності за [PERSON] на квартиру [NUMBER] по [ADDRESS] було зареєстровано згідно діючого законодавства 31 січня 2013 року Реєстраційною службою Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим (а.с.15). У подальшому позивачем проводилися різні будівельні роботи з благоустрою прилеглої до квартири [NUMBER] по [ADDRESS] території. Між власниками квартир по [ADDRESS] було досягнуто домовленості з користування сараями, які знаходяться у загальному користуванні та веденні Желєзнодорожної районної ради м. Сімферополя АР Крим. Так, за відомостями інвентарної справи, у користуванні власника квартири [NUMBER] по [ADDRESS] [PERSON] перебувала частина сараю літ. «З», розміром 1,8 м х 3,5 м; у користуванні [PERSON] перебувала частина сараю літ. «З» , розміром 1,8 м х 3,5 м, яка прилягає до квартири [PERSON]; у користуванні [PERSON] знаходився сарай з підвалом, розміром 3,5 м х 2,3 м (літ. «в7»), який також прилягає до квартири [PERSON] Надалі, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] досягнуто домовленості про передачу у користування [PERSON] вищевказаних сараїв, про що були укладені «домашні угоди» - договори купівлі-продажу (надання права користування) сараями (а.с.21,23,24). Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Тобто, право власників багатоквартирних домів на розпорядження приміщеннями, які знаходяться у спільній власності, дозволено та регулюється цивільним законодавством, зокрема, дозволяє власникам самостійно розпоряджатися таким майном та встановлювати порядок їх користування. Право [PERSON] на користування сараями підтверджується також відомостями технічних паспортів, за якими у користуванні власника квартири [NUMBER] по [ADDRESS] знаходиться частини сараю літ. «З» площею 1,60 м х 3,5 м та 2,1 м х 3,5 м (технічний паспорт, виданий на ім'я колишнього власника квартири [PERSON] від 01.12.2000 року) та сарай літ. «в7» (технічний паспорт, виданий на ім'я [PERSON].10.2012 року). Безпосереднім сусідом [PERSON] є відповідач [PERSON], яка проживає у квартирі [NUMBER] по [ADDRESS] разом із членами своєї родини, та була вселена до даної квартири на підставі рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради АР Крим № 585 від 24 вересня 1999 року, однак ордеру, що надає право на вселення, користування квартирою та допоміжними до неї приміщеннями, не отримувала. Як встановлено судом, відповідач та члени її родини до теперішнього часу не зареєстровані в квартирі [NUMBER] по [ADDRESS]. За таких підстав, слід вважати, що [PERSON] не може користуватися усіма правами, передбаченими для наймачів житлових приміщень, оскільки не набула такого права у повному обсязі, що підтверджується відповіддю виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 5-30/637/2 від 18.10.2011 року. Надалі, [PERSON] були самовільно зайняті частини сараю літ. «З», хоча, за встановленими фактичними обставинами по справі, сарай знаходиться у користуванні власника квартири [NUMBER] - [PERSON] Крім того, відповідач і члени її сім'ї самовільно зайняли комору літ. «в7» і відмовляються в добровільному порядку звільнити її, що підтверджується матеріалами цивільної справи та інвентарної справи, в яких наявні чисельні звернення [PERSON] до контролюючих органів з вимогою зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняті приміщення. Такі дії відповідача не є законними, оскільки в неї відсутні права наймача, який згідно діючого законодавства, має право користуватися майном та приміщеннями, які знаходяться у спільній власності, та наділений правами власника. Більш того, з матеріалів справи убачається, що 05 липня 2012 [PERSON], який є сином відповідача [PERSON], спільно з шістьма особами самовільно демонтували паркан, який було встановлено перед квартирою [NUMBER] по [ADDRESS] за власні кошти власника квартири [PERSON] У подальшому, демонтованим парканом [PERSON] огородив територію, яка прилягає до квартири [NUMBER] по [ADDRESS], в якій він проживає, що не відповідає технічним характеристикам, встановленим в технічній документації на квартиру [NUMBER] по [ADDRESS], яка наявна в матеріалах інвентарної справи. Крім цього, сім'я [PERSON] самовільно забудувала пожежний вихід з квартири [NUMBER] по [ADDRESS]. Зазначені обставини, відповідачкою, усупереч вимогам частини 1 статті 60 ЦПК України, не спростовувані. Згідно частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, не відведеному для цієї мети, або без відповідного документа, що дає право виконувати будівельні роботи, або належним затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення . У підпункті «б» пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Судами розглядаються й інші позови, пов'язані з охороною права приватної власності . За положеннями конституційного та цивільного законодавства України, громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до положень статті 214 ЦПК України - суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. З оглядом на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн. На підставі ч. 2 ст. 382, ч.2 ст.386, ст. 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved