Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що 07.08.1976 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Вказала, що причиною розпаду сім`ї є те, що вони з відповідачем не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно спільного життя та відношеннях один до одного, на підставі чого у них дуже часто виникали сварки, які доходили до скандалів. Тому позивачка вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначив, що з позивачкою не проживає однією сім`єю, строк для примирення не потрібен. Справу просив розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.1976 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , місце державної реєстрації: Бузькою сільською радою Новоодеського району Миколаївської області, актовий запис № 9 від 07.08.1976 року). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч. 1 ст. 55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Враховуючи вимоги позивача про розірвання шлюбу, її незгоду на примирення, а також небажання відповідача розривати шлюб та одночасно відсутність бажання в нього примиритися з позивачем, суд, на підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не заявлено клопотань щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, а тому, після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище, набуте під час шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved