Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] посилаючись на те, що під час шлюбу із [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі з 03.11.1990 по 22.05.2014, вони 04.12.2004 придбали вказаний житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер і вважає, що вона має право на ? частку даного будинку, так як той придбаний під час шлюбу із [PERSON] за спільні кошти, за життя поділ майна не відбувся. На іншу ? частку має право їх дочка - [PERSON]. Згодом позивач [PERSON] змінила позовні вимоги мотивуючи тим, що під час шлюбу із [PERSON] останній та вона уклали із [PERSON] та [PERSON] договір довічного утримання, згідно якого ними було придбане у спільну сумісну власність будинковолодіння [ADDRESS] ([PERSON]). [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] помер [INFO], тому вона та [PERSON] стали повними власниками вказаного домоволодіння. [INFO] [PERSON] також помер і єдиним спадкоємцем після нього є їх донька [PERSON]. Позивач також претендує на ? частку домоволодіння, так як останнє придбане у спільну сумісну власність під час шлюбу сторін. Згодом з»ясувалося, що вказаний будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом прийняли в порядку спадкування по 1/3 кожна сестри [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що свідоцтва «Про право на спадщину за законом» на вказаних осіб, видані приватним нотаріусом, підлягають визнанню недійсними та просить визнати за нею право власності на ? частку даного будинковолодіння. Також відповідач за первинним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить, посилаючись на ті ж обставини, що послужили для первинного позову, визнати недійсними свідоцтва «Про право на спадщину за законом», видані на ім»я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про прийняття кожною по 1/3 спадщини після померлого [PERSON], мотивуючи тим, що вона проживала спільно з [PERSON], який є її батьком, є зареєстрованою за вказаною адресою і тому має право на прийняття спадщини після померлого батька. Просить визнати за нею право на ? частку житлового будинку [ADDRESS] Згодом позивач змінила свої позовні вомоги та просить визнати недійсними свідоцтва «Про право на спадщину за законом», видані на ім»я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про прийняття кожною по 1/3 спадщини після померлого [PERSON] та визнати за нею право власності в цілому на будинковолодіння [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, не з»явилася, подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить слухати справу за її відсутності. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували з 03.11.1990 по 22.05.2014 у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], яка проживала спільно з ними. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] виїхала в інше місце проживання, а донька проживала з батьком, навчалася в м.Києві і навідувалася до батька. Під час шлюбу [PERSON] уклав договір довічного утримання з батьками, які померли і з 2013 року, коли помер його батько [PERSON], [PERSON] став власником будинковолодіння. Майно подружжя [PERSON] та [PERSON] поділили мирним шляхом і проживали окремо, при цьому [PERSON] повторно вийшла заміж. Після смерті [PERSON] спадщину після нього прийняли сестри покійного, які є спадкоємцями другої черги, а дочка - [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги, залишилася за межами спадкоємців. Вважає, що дії відповідачів, які не повідомили нотаріуса про наявність дочки та не надали її адреси, неправомірні. Дочка є зареєстрованою в будинку батька і вважається такою? що прийняла спадщину. Право на прийняття спадщини також підтверджується довідкою селищної ради про те, шо [PERSON] була зареєстрована та проживала в одному будинку з батьком. В той же час діючим законодавством не передбачено проживання в одному будинку із спадкодавцем, а достатньо тільки реєстрації і наявність родиних відносин. В судовому засіданні відповідач [PERSON] за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом позов [PERSON] не визнала, свій підтримала та пояснила, що вона неодноразово приїздила до батька - [PERSON], провідувала його та була зареєстрованою в даному житловому будинку. Знає, що у батька було хворе серце, він лікувався. Місце проживання вона не міняла, залишалася зареєстрованою в [INFO] в будинку батька. Закінчила вона навчання у 2013 році і батьки знімали їй квартиру в м.Києві. До розірвання шлюбу у травні 2014 року мати - [PERSON] виїхала на проживання в інше місто, але приїздила в смт.Рокитне, спілкувалася із колишнім чоловіком. Вважає, що вона є спадкоємцем першої черги і тому має право на прийняття спадщини після нього. Участі у похованні батька не приймала. Постійно в смт.Рокитне не проживала, але приїздила до батька, провідувала його. Згодом в судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, не з»явилася, подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що спочатку її брат [PERSON] проживав з [PERSON] у її батьків в смт.Рокитне, потім вони деякий час жили у найманому житлі. Згодом вони зареєструвалися у будинку його батьків і проживали там. Про укладення договору довічного утримання сестри не знали. У 2012 році [PERSON] після курорту вже не повернулася до [PERSON]. Після смерті батька - [PERSON] їм стало відомо про існування договору довічного утримання. Брат [PERSON] тривалий час спадщину на себе не оформляв, почав хворіти, сестри надавали йому допомогу, лікували в лікарні. Перед смертю [PERSON] кілька тижнів лежав і не ходив, два тижні він лежав у неї вдома. Після смерті брата лікар [PERSON], в якого робила [PERSON] і який мав її телефон, повідомив про смерть батька доньку, але ті на поховання не приїхали. Про наявність доньки вони повідомили нотаріуса, але адреси вони не знали. Через 6 місяців після оформлення права власності на відповідачів приїхали [PERSON] та [PERSON] і сказали, що будинок належить їм і вони будуть судитися з нами. До смерті матірі - [PERSON] остання 5 років проживала в неї і вона її доглядала. Потім, після того, як [PERSON] у вересні 2012 року виїхала з будинку, вона протягом року також доглядала батька - [PERSON] до його смерті. При цьому [PERSON] забрала всі належні їй речі, потім через кілька днів приїхала знову і забрала спільні речі. [PERSON] плакав, але не заперечував проти цього. [PERSON] з 2014 року до будинку вже не приїздила, вона забрала свої речі, в будинку не ночувала і інколи навідувалася до [PERSON] на базарі, просила гроші. Пам»ятник [PERSON] поставила [PERSON] за гроші, які вона отримала за контейнер батька на базарі. Відповідач [PERSON] дала аналогічні пояснення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явилася. Представник відповідачів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не визнала та пояснила, що відповідачі повідомили нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги - доньки спадкодавця [PERSON] - [PERSON], тобто не приховували даний факт і [PERSON] мала достатній час для подання заяви про прийняття спадщини, так як знала про смерть свого батька, будучи повідомленою по телефону. Вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, так як договір був укладений між [PERSON] та його батьками - [PERSON] та [PERSON], які тривалий час могли самі себе обходити. Після смерті дружини [PERSON] продовжив проживати в будинку. В той же час [PERSON] в позовній заяві про розірвання шлюбу вказала, що вона більше двох років, тобто до 22.05.2014, коли було постановлено рішення про розірвання шлюбу, не підтримує шлюбних відносин з [PERSON] проживають окремо і тому вона не могла фізично надавати посильну допомогу та приймати участь у догляді [PERSON], який помер [INFO] року, тобто більше чим через рік після роздільного проживання сторін. Крім того, вважає, що позивач [PERSON] звернулася до суду із пропуском трирічного строку на поділ спільного сумісного майна, який почався з дати розірвання шлюбу - 22.05.2014. Тому просить застосувати до її позовних вимог строки позовної дасності. Зустрічний позов також не визнала та пояснила, що у 2012 році, коли [PERSON] виїхала на інше місце проживання з смт.Рокитне, з нею також виїхала донька [PERSON]. Кілька разів вона приїздила до батька, але не на проживання, а за грішми. Допомоги йому не надавала, хоча знала, що він хворий і часто лікується в лікарні. Участі в похованні вона також не приймала. У ст.ст.1268-1270 ЦК України вказані умови та право спадкоємця на прийняття спадщини. Однією з умов є спільне проживання з спадкодавцем та в разі не проживання - подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. [PERSON] проживала окремо і повинна була протягом 6-ти місяців подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Вона цього своєчасно не зробила, звернулася до нотаріуса тільки в липні 2017 року, тобто більше чим через рік після його смерті, заяви до суду про визначення додаткового строку на прийняття спадщини вона також не подала і таким чином вважається такою, що не прийняла спадщину. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що після смерті [PERSON] його сестри - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] після закінчення 6-ти місячного строку на прийняття спадщини у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини. Також повідомили, що у нього є донька, але адреси не знають. Вона просила їх надати адресу або узнати телефон доньки, але не надали. Так як донька у встановлений законом 6-ти місячний строк заяву про прийняття спадщини не подала, були видані свідоцтва про прийняття спадщини спадкоємцям другої черги. [PERSON] - [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після 6-ти місяців, коли вже були видані свідоцтва. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає неподалік від [PERSON]. Його дружина - [PERSON] після повернення з курорту сказала їй, що хоче виїхати з Рокитного. Вона забрала свої речі і виїхала. [PERSON] на той час був живий. Дочка [PERSON] пожила ще десь місяць і також виїхала з будинку. Більше до будинку вона не приїздила, буває заходила і просила гроші, але не ночувала. Ночувала дочка у бабушки. Доживав [PERSON] сам, часто лежав в лікарні, допомагали йому сестри. На його поховання кошти збирали сусіди, колишня дружина та донька грошей не давали і на похованні та відбуванні поминальних обідів не були. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає поряд із будинком [PERSON]. Його матір - [PERSON] проживала не в будинку, а в літній кухні. Вона сама собі готовила їсти, а останні роки проживала у своєї доньки - [PERSON], де і померла. [PERSON] та [PERSON] матір не доглядали і допомоги не надавали. Батько - [PERSON] проживав у будинку і помер у [INFO] [PERSON] до цього вже виїхала з будинку, а її дочка - [PERSON] десь через рік після смерті діда також виїхала. Доглядали [PERSON] його син - [PERSON] та дочка [PERSON], яка готовила їжу. Свідок [PERSON] суду показала, що є дочкою [PERSON], а [PERSON] її дядько. Дружина дядька - [PERSON] десь у 2012 році забрала свої речі і виїхала з будинку по [ADDRESS] де вона проживала з [PERSON] та його батьком, який помер у [INFO] Їх дочка [PERSON] також через деякий час виїхала з будинку і дядько на запитання повідомив, що вона переїхала до матері в іншу область. На поховання [PERSON] ні його колишньої дружини [PERSON], ні дочки [PERSON] не було. Свідок [PERSON] суду показала, що дружила з [PERSON], яка проходила практику після закінчення медичного училища в смт.Рокитне. В основному [PERSON] жила в м.Києві, а після виїзду з будинку матері - [PERSON] до батька майже не навідувалася. Спочатку прожила десь з-пів року, а потім більше не жила. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що первинний та зустрічний позови задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.11.1990 по 22.05.2014. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], яка проживала спільно з ними. Як вбачається із рішення суду від 22.05.2014 про розірвання шлюбу позивач [PERSON] більше двох років до подання позовної заяви не підтримує сімейних відносин з відповідачем - з [PERSON], не ведуть спільне господарство, тобто з 2012 року сімейні відносини сторін та з його батьком - [PERSON], який залишився проживати з сином, припинилися. [PERSON] деякий час проживала з батьком, навчалася та проживала в м.Києві і навідувалася до батька. Під час шлюбу з [PERSON] [PERSON] 08.12.2004 уклав договір довічного утримання, згідно якого батьки - [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] і які померли. Після того як помер його батько [PERSON] - [INFO], [PERSON] став власником будинковолодіння без обмежень. Майно подружжя [PERSON] та [PERSON] поділили мирним шляхом і проживали окремо, при цьому [PERSON] повторно вийшла заміж. [PERSON], будучи зареєстрованою в [ADDRESS], в будинку з батьком фактично з 2013 року не проживала, інколи навідувалася до батька, проживаючи в [ADDRESS] та в матері в м.Запоріжжя. За кілька тижнів до смерті [PERSON] проходив лікування в лікарні, останні два тижні перебував на утриманні у сестри [PERSON], де і помер. На похованні [PERSON] та поминальних обідах - 9 та 40 днів [PERSON] та [PERSON] присутні не були, в усякому випадку, доказів цього суду не надано. Після смерті [PERSON] - [INFO] по закінченні встановленого законом 6-ти місячного строку протягом 3-х місяців спадщину після нього прийняли сестри покійного - відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини і які є спадкоємцями другої черги, що підтверджено наданими суду свідоцтвами «Про право на спадщину за законом» від 01.11.2016 Р №1039, №1040 та № 1041, а дочка - [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги і яка на день відкриття спадщини проживала окремо від батька, заяву про прийняття спадщини в установлений законом 6-ти місячний строк не подала, а подала, як вбачається із відповіді приватного нотаріуса [PERSON], 17.07.2017, тобто через 1 рік 4 місяці. Позовної заяви до суду про визначення додаткового строку прийняття спадщини [PERSON] не подавала. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як вбачається із п.6 Договору довічного утримання від 08.12.2004, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній зобов»язався довічно повністю утримувати вказаних осіб, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою. Згідно до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст.334 цього Кодексу, а вказана стаття визначає моментом набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту такого посвідчення, а в ч.4 передбачено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Зважаючи на викладене, суд вважає, що [PERSON] став власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS], переданими йому у відповідності до договору довічного утримання, з моменту реєстрації вказаного договору, тобто з 08.12.2004. Після смерті [INFO] батька [PERSON] його син - [PERSON] у відповідності до договору довічного утримання став власником без обмежень даного житлового будинку. Згідно до ст.60 ч.1 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Ч.3 ст.61 СК України передбачає, що коли одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. В той же час у Постанові Верховного Суду України №6-2891цс15 від 13.04.2016 мається уточнення набуття права спільної сумісної власності другим з подружжя згідно договору довічного утримання: «Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сім'ї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов'язки за таким договором солідарно з набувачем». Суд вважає, що позивачкою [PERSON] та її представником не доведено в судовому засіданні, що позивачка також добросовісно виконувала обов»язки за таким договором нарівні з набувачем? так як відповідачі та свідки показали, що [PERSON] з літа 2012 року не проживала в одному будинку з [PERSON] та [PERSON], не вела з ним спільне господарство, в той час як [PERSON] помер [INFO]. Крім того, відповідачі пояснили, що вони по черзі носили їсти батькові в той час, як в будинку проживала [PERSON], так і після її переїзду в інше місце проживання. Проживання в одному будинку із відчужувачем та набувачем ще не створює умов для визнання особи такою, що вона набула право спільної сумісної власності на майно, яке належить на праві власності іншій особі, в даному випадку [PERSON], який набув його в порядку договору довічного утримання. Таким чином позивач [PERSON] не виконала договір довічного утримання відносно [PERSON], оскільки добровільно відмовилася від його виконання, а саме - догляд «довічно», тобто до смерті останнього відчужувача, не використовувала спільні кошти на його догляд, а навпаки, виїхала з будинку в інше місце проживання і до смерті не надавала допомоги. Як показали свідки, [PERSON] та [PERSON] добровільно поділили належне їм майно і після розірвання шлюбу 22.05.2014 спір відносно належного їм майна між ними не виникав. Тому ставити питання про визнання права власності на ? частку належного спадкодавцю [PERSON] майна, а саме - житлового будинку з господарськими спорудами, суд важає некоректним, тим паче, згідно ст.257 ЦК України та ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Визнання права власності на частку у майні колишнього подружжя по суті є поділом майна. Тому суд вважає, що крім вище вказаних підстав для відмови в задоволенні позову, позивачкою пропущений строк звернення до суду про поділ майна подружжя, про що заявлено представником відповідачів, який почав обчислюватися з 22.05.2014 - з дня розірвання шлюбу і заяви про його поновлення позивачкою до суду не подано. У відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. У зв»язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею право власності на ? частку житлового булинку, суд не знаходить підстав для визнання недісними свідоцтв «Про право на спадщину за законом» на відповідачів по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ст.1220 ЦК України) і місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). У ч.2 ст.1223 ЦК України вказано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, тобто в порядку черговості. Згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, у відповідності до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається із ч. 3 вказаної статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Аналогічна вимога мається у ч.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» : «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв»язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкрититя спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Тобто із вказаних норм закону можливо зробити висновок, що для визначення кола спадкоємців нотаріусу необхідно подати відповідні заяви, а для підтвердження факту постійного проживання із спадкодавцем необхідно надати відповідний документ, що підтверджує не тільки реєстрацію спадкодаємця в будинку спадкодавця, а і підтвердження його постійного проживання, так як сама по собі реєстрація не надає права на спадкування, а необхідне відповідне документальне підтвердження. Так як приватному нотаріусу після смерті [PERSON] була надана довідка Рокитнянської селищної ради, про те, що він проживав в в [ADDRESS] інших осіб не вказано, нотаріус прийняв правильне рішення про визначення кола спадкоємців без доньки спадкодавця, яка не повідомила нотаріуса про намір прийняти спадщину після померлого батька та про реєстрацію в будинку спадкодавця протягом встановленого законом 6-ти місячного строку. Як було вказано вище, однією з умов прийняття спадщини спадкоємцем є постійне проживання вказаної особи зі спадкодавцем. Відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON], свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що позивачка [PERSON] після виїзду з будинку у 2012 році її матері - [PERSON] також через кілька міцяв виїхала з будинку, забрала свої речі і більше в будинку по [ADDRESS] з батьком [PERSON] не проживала, інколи навідуючись до батька на базарі, де він працював. Те ж саме підтвердила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON], що вона не проживала тривалий час з батьком, а наймала квартиру в м.Києві, потім з матір»ю в м.Запоріжжя, залишаючись зареєстрованою за вказаною адресою. Тому суд вважає, що позивач пропустила срок звернення до нотаріуса за прийняттям спадщини після померлого батька - [PERSON], так як постійно не проживала зі спадкоємцем, а реєстрація в будинку, який є предметом спадщини і на який претендує позивач, не є підтвердженням її постійного проживання, а є підтвердженням реєстрації в певному місці на території України. Дії нотаріуса, яка видала свідоцтва про прийняття спадщини спадкоємцям другої черги та дії спадкоємців - відповідачів по справі, які подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини відповідно 07.07.2016 та 19.07.2016 та 01.11.2016 про видачу свідоцтв «Про право на спадщину» відповідають вимогам ч.2 ст.1270 ЦК України, так як відповідачі подали заяви про право на спадщину по закінченні встановленого законом 6-ти місячного строку, який закінчився 19.09.2016. Тому підстав для визнання недійсними свідоцтв «Про прийняття спадщини» спадкоємцями другої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд не вбачає. У відповідності до п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: « Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем». Також суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [PERSON], так як позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та не проживала в одному будинку зі спадкодавцем безпосередньо перед смертю спадкодавця.

Outcome: dismissed