Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON]. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 05 серпня 1989 року. Неповнолітніх дітей у них не має. Спільне життя не склалося в зв»язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та спільних поглядів на сімейне життя. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків та його ставлення до сім»ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у його відсутність, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 серпня 1989 року, який зареєстровано Каланчацьким відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 61. Неповнолітніх дітей у сторін не має. Шлюбні відносини сторони припинили з причин різних поглядів на сімейне життя, шлюб носить формальний характер. Відповідно\~\~ до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~ інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 Сімейного Кодексу України \~-\~\~ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного Кодексу України \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3\~ ст. 115 Сімейного Кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами припиненню, шляхом його розірвання.

Outcome: approved