Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також на повнолітню дитину, яка навчається. посилаючись на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 15.06.1996 року. 22 вересня 1996 року у них народився син [PERSON], а 01.09.2009 року донька [PERSON]. Син вчиться на контрактній основі з 01.09.2014року у Харківському національному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди і тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач також не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та не приймає участь в її вихованні та розвитку, тому вимушена звертатися до суду з цим позовом і просить стягнути аліменти по 1000 грн. на утримання кожної дитини. [PERSON] пішов з родини 21.08.2013 року і тому просить стягнути аліменти з цього часу. В судове засіданні позивач підтримала позовні вимоги і дала пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав частково позовні вимоги, вказує на те, що він дійсно є батьком [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Він зустрічається з дітьми і надає їм матеріальну допомогу, а саме: сплачує за навчання сина по 4000 грн. на рік, а іншу частину сплачує позивач, надає також гроші сину та на доньку. які передає через мати [PERSON] Офіційно не працює, він вимушений сплачувати за оренду квартири і у нього немає можливості сплачувати аліменти щомісячно по 2000 грн. Згоден сплачувати матеріальну допомогу на двох дітей щомісячно по 1500 грн., при можливості буде добровільно плати і більше. Третя особа [PERSON] надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який був зареєстрований 15.06.1996 року у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів громадянського стану Виконавчим комітетом Фрунзенської районної Ради, актовий запис № 241. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON]. [INFO], яка мешкає разом з позивачем Відповідач з сім'єю не проживає, належної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно. Крім того, сторонни мають повнолітнього сина [PERSON],[INFO], який навчається . Відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потрібують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати дитину їх досягнення нею 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі\~ст. 200 СК України\~розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 СК України [PERSON] навчається на контрактній основі з 01 вересня 2014року у Харківському національному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди. Сторони в судовому засіданні домовилися, що відповідач буде надавати допомогу щомісячно в розмірі 500 грн. на його утримання. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому вимоги позивача, щодо стягнення аліментів з 21.09.2013 р. не обґрунтовані. Позивач не надав докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України та п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006року розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір, так як позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial