Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в у якій, просить: визнати за нею право власності на ? частки житлового будинку, позначеного літерою «А» житловою площею 21,2 кв. м, загальною - 51,9 кв.м., гаража - «Б» сараїв - «В», «Е», погребу - «Г», літньої кухні - «Є», огорожі №1-2, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позов заявлений тих підстав, що відповідач не визнає право власності позивача на ? частки спірного майна. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] викликалися до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте, не з'явилися до суду без поважних причин. До суду надійшла заява від імені [PERSON] про відкладення розгляду справи через погіршення стану її здоров'я, проте дана заява не підписана заявником і до неї не додані жодні документи, які підтверджують стан її здоров'я. Позивач [PERSON] позов підтримала повністю, та будучи допитана в якості свідка, пояснила, що 30.08.2013 року вони, перебуваючи в шлюбі з відповідачем, за спільні кошти придбали спірний житловий будинок. В подальшому через погіршення стосунків шлюб вони розірвали і відповідач не допомагав матеріально їй та їхнім спільним дітям. Вона звернулася до відповідача з проханням надати їй можливість користуватися спірним будинком. Проте він погрожував їй, що у разі спроби користуватись будинком він викличе поліцію. Ключі від будинку після розірвання шлюбу залишились у відповідача, тому він перешкоджає їй у доступі до будинку, стверджуючи, що він є одноосібним власником даного будинку, тобто він не визнає, що вона також є власником даного будинку. З даного приводу вона не зверталася нікуди і відразу звернулася до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив, що через невизнання відповідачем права власності позивача на спільне сумісне майно подружжя, позивач була вимушена звернутися до суду. Спірний будинок придбаний подружжям під час шлюбу. Подружжя не змінювало розмір часток в спільному сумісному майні, тому позивач має право власності на ? частки спірного майна і це право не визнається відповідачем. Судом досліджено такі інші докази: копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 5 травня 2016 року по справі № 717/476/16- ц, копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 9 грудня 2008 року, копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 20.07.2011 року, копія довідки № 1931 від 06.7.2016 року, виданої Кельменецькою селищною радою Чернівецької області, копія довідки, вданої дошкільним навчальним закладом № 2, довідка № 155 від 6 липня 2016 року, видана Кельменецьким ліцеєм, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 62118245 від 24.06.2016 року, висновок про вартість майна від 7 липня 2016 року, копія паспорта громадянки України [PERSON], серії [NUMBER], копія договору купівлі - продажу житлового будинку від 30.08.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2981, посвідченого нотаріально, копія технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 травня 2008 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції у Чернівецькій області. 5 травня 2016 року рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано. 30.08.2013 року, тобто під час шлюбу, позивач та відповідач за спільні кошти придбали на підставі договору купівлі - продажу, тобто набули у спільну сумісну власність, нерухоме майно, а саме: житловий будинок, позначений літерою «А» житловою площею 21,2 кв. м, загальною - 51,9 кв.м., гараж - «Б» сараї - «В», «Е», погріб - «Г», літню кухню - «Є», огорожу №1-2, загальна вартість яких становить 109842 грн., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не існувало домовленості чи шлюбного договору про зміну розмір часток у спільному майні подружжя. Отже, загальна вартість спільного майна подружжя складає 109842 гривні. Після розірвання шлюбу відповідач не визнає право спільної сумісної власності позивача на вказане вище спірне майно, що підтверджується показаннями позивача в якості свідка. Враховуючи викладене вище суд вважає, що частка кожного з подружжя, тобто позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в спірному спільному майні складає по ? частки і вартість кожної з часток становить 54921 гривню. Викладені вище обставини стверджуються взаємним зв'язком доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, між сторонами склалися правовідносини з приводу спільної власності подружжя. Відповідач безпідставно не визнає право власності позивача на ? частки спільного майна, що є порушенням права власності позивача на спірне майно. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю і за позивачем слід визнати право власності на ? частки житлового будинку, позначений літерою «А» житловою площею 21,2 кв. м, загальною - 51,9 кв.м., гаража - «Б» сараїв - «В», «Е», погребу - «Г», літньої кухні - «Є», огорожі №1-2, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 60,63,68,70 СК України, ст.ст.355, 386,382 ЦК України,

Outcome: approved