Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна набутого під час шлюбу із відповідачем, зокрема просить визнати за нею права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; гаража [ADDRESS]; автомобіля марки ВАЗ - 21102, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, зеленого кольору, кузов [NUMBER]. Свої позовні вимоги щодо розірвання шлюбу із відповідачем позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, через що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, вони стали чужими один одному, протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер і збереження сім'ї є неможливим. Позовні вимоги щодо поділу спільного нажитого майна подружжя, позивач обґрунтовує тим, що за час шлюбу із відповідачем, за рахунок коштів її батьків, ними придбано квартиру [ADDRESS], гараж [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ - 21102 реєстраційний номер [NUMBER]. Тому, зважаючи на перебування на її утриманні малолітнього сина просить суд визнати на праві власності за нею вказане майно. Уточнивши позовні вимоги позивач просила, розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та гараж [ADDRESS], а автомобіль марки ВАЗ - 21102, реєстраційний номер. [NUMBER], 2002 року випуску, зеленого кольору, кузов [NUMBER] залишити у власності відповідача [PERSON] У судовому засіданні 18.10.2013 р. позивач та її представник уточненні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. У останнє судове засідання позивач не з»явилася проте подала заяву про підтримання уточнених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у її відсутності. У судовому засіданні 18.10.2013 р. відповідач уточненні позовні вимоги визнав та з приводу їх задоволення не заперечив. У останнє судове засідання відповідач не з»явився проте подав заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 24.11.1995 року сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №26, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу: серія [NUMBER] виданим 24.11.1995 року Товстенською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданим 01.04.2003 р. Товстенською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №11. Із свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 13.03.2008 р. виданих на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №2147 від 26.12.2007 р. вбачається, що квартира [ADDRESS] та гараж [ADDRESS], загальною площею 21.6 кв.м. належить на праві власності [PERSON], що додатково стверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18087075 від 13.03.2008 р., №18087167 від 13.03.2008 р. виданими ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м.Тернопіль) та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до повідомлення Управління Державтоінспекції в Тернопільській області №13/8563 від 19.11.2013 р. та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 10.10.2002 р., автомобіль марки ВАЗ - 21102, реєстраційний номер [NUMBER], 2002 року випуску, зеленого кольору, кузов [NUMBER] зареєстрований за [PERSON]. Дозвіл на керування вказаним автомобілем закріплено за [PERSON]. Судом встановлено, що між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що вказане спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, з огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, тому суд вважає що позов слід задовольни в повному обсязі, розірвати між сторонами шлюб та визнати за позивачем право приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; гараж [ADDRESS], а за відповідачем визнати право приватної власності на автомобіль марки ВАЗ - 21102, реєстраційний номер. [NUMBER], 2002 року випуску, зеленого кольору, кузов [NUMBER] в порядку поділу спільного майна подружжя. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 3555.7 грн. судового збору сплаченого позивачем.

Outcome: approved