Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виділ часток, в якому просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] - 4/5 частки квартири за [PERSON] і 1/5 частку квартири за [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем з 16.07.1993 по 21.09.2005 ними куплено спірну квартиру, в якій необхідно визначити частки, бо гроші в більшій частці надавалися нею. На даний час шлюб розірвано. Після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO], в порядку спадкування за законом вона успадкувала та отримала в приватну власність двокімнатну квартиру, житловою площею 36,3 кв.м., загальною площею 58,9 кв.м., яка знаходилась за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.09.2002. Таким чином, відповідно до ст. 24 КпШСУ, що діяв на той час, майно яке отримане в порядку спадкування, є власністю кожного з подружжя. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Таким чином, [ADDRESS] їй, позивачу, особисто, на праві приватної власності. У 2002 році вона вирішила продати квартиру, та за отримані кошти придбати іншу, тому уклала договір купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до якого продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], за яку [PERSON] сплатила їй 4000 дол. США, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2002 та розпискою від [PERSON] про передачу даної суми за квартиру. Із отриманих від продажу квартири 4000 доларів США половину, тобто 2000 доларів США вона віддала своїй сестрі, як належну їй половину у спадщині. На наступний день, 27.09.2002, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купив трикімнатну квартиру № 45, житловою площею 39,1 кв.м., загальною площею 66,7 кв.м., в будинку [ADDRESS] була придбана за ті самі кошти, які вона отримала від продажу своєї квартири [ADDRESS]. Це підтверджується розпискою, у якій зазначено, що [PERSON] отримала гроші в розмірі 3200 дол. США від [PERSON]. За наполяганням відповідача договір купівлі-продажу укладався від його імені. За квартиру [ADDRESS] було сплачено 3200 дол. США, з яких 2000 дол. США були виключно її особистою власністю, одержаною від продажу спадкового майна 26.09.2002, а інша сума у розмірі 1200 дол. США це були спільні гроші їхнього сімейного бюджету. Таким чином із грошових коштів сімейного бюджету 1200 дол. США половина належить їй, і ця сума складає 600 дол. США. За таких обставин частка грошових коштів у розмірі 2600 дол. США витрачених на придбання квартири належить виключно особисто їй. Частка грошових коштів відповідача витрачених на придбання квартири складає 600 доларів США, що в свою чергу є 1/5 частиною від усієї суми - 3200 дол. США сплачених у рахунок придбання квартири. У 2005 році шлюб було розрізано. Але після розірвання шлюбу, вона з відповідачем та спільним сином продовжувала проживати в [ADDRESS] Оскільки спільне проживання в одній квартирі стало неможливе, вона просила відповідача залишити квартиру, зверталась до нього письмово, але він вважає квартиру своєю власністю, тому вона змушена звернутись до суду. Вважає, що про порушення свого права вона дізналась в березні 2014 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що більшу суму грошей на придбання квартири вона давала від продажу її спадщини. Оскільки відповідач був головою сім'ї, тому договір купівлі-продажу спірної квартири оформили на нього. У 2005 році шлюб з відповідачем було розірвано. Про порушення відповідачем її право власності їй стало відомо у 2014 році, коли він відмовився залишити квартиру. Спірна квартира придбана за більшу частину її особистих коштів, а саме 2600 дол. США, про що свідчить розписка. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що на придбання спірної квартири позивач надала 2000 дол. США своїх власних коштів, а 1200 було із сімейного бюджету, з яких 600 дол. її половина. Тому просить про визнання за позивачем права власності на 4/5 частки квартири. Позовні вимоги підтверджуються розписками та висновком експерта. Вказує на те, що позивач дізналась про порушене право власності, коли після її звернення, у 2014 році відповідач відмовився від продажу квартири, та вказав, що квартира лише його, так як оформлена на його ім'я. Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодився. Пояснив, що у 2002 році позивач продала успадковану квартиру за 4 тис дол. США, але 2 тис. дол. передала своїй сестрі. Спірна квартира була придбана на залишок грошей позивача та на спільні гроші подружжя, які вони заощаджували. Потім на спільні кошти родини було зроблено ремонт в помешканні. Вважає, що спірна квартира є сумісною власністю подружжя, та належить їм в рівних долях. Оскільки позивачка бажає, щоб за нею визнали право власності на 4/5 частки квартири, то в позові слід відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні з позовом не погодилась, пояснила, що позивачем не доведено, що спірна квартира придбана в більшій мірі на її особисті кошти, в договорах купівлі - продажу ціна квартир має значну різницю. Розписки надані позивачем, є неналежним доказом, оскільки вони не відповідають договорам, не підписані. Вважає, що квартира є спільним майном подружжя, яке належить їм порівну. Суд, вислухавши думку учасників процесу, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Судом встановлено, що з 16.07.1993 (а.с.8) та по 21.09.2005 (а.с. 9) сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали, що підтверджується відповідними свідоцтвами. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, 18.09.2002 позивач успадкувала двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] та грошових внесків в ощадбанку. Оцінка спадкового майна складає 9776 грн. (а.с. 11). За договором купівлі-продажу квартири від 26.09.2002, посвідченим приватним нотаріусом Перекопською І.С., позивач продала, а [PERSON] придбала за ціною 9776 грн. квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 160). За договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Короткою С.В., 27.09.2002 відповідач придбав у [PERSON] за 17280 грн. квартиру за адресою [ADDRESS]. (а.с.116). Право власності відповідача [PERSON] зареєстровано 07.10.2002 в Криворізькому БТІ за реєстровим номером № 195. З розписок (а. с.15, 17) вбачається, що 26.09.2002 [PERSON] отримала від [PERSON] 4 тис. дол. США за квартиру за адресою [ADDRESS], а [PERSON] передала [PERSON] гроші в розмірі 4000 дол. США за квартиру [ADDRESS]. 27.09.2002 [PERSON] отримала від [PERSON] 3200 дол. США за квартиру по [ADDRESS] а [PERSON] передала [PERSON] 3200 дол. США, за квартиру по [ADDRESS]. Згідно висновку №16/6 судової оціночно-будівельної експертизи від 29.04.2016 ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 26.09.2002 могла становити 21478 грн., що еквівалентно 4030,1 доларам США (а.с. 88-95). Згідно довідки №135 від 29.07.2015 ПП «Експоцентр» середня ринкова вартість подібних квартир ([ADDRESS]) станом на 26.09.2002 складає суму -4000 дол. США, що по курсу долара НБУ на дату оцінки, складає суму 21618 грн. (а.с. 12). Згідно висновку про незалежну оцінку вартість квартири [ADDRESS] станом на 04.01.2014 становить 89400 грн. (а.с. 19). Позивач [PERSON] на дату придбання квартири, в 2002 році працювала на ТзДВ Криворізька швейна фабрика «Старт» та отримувала стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи останньої наданої Криворізькою центральною ОДПІ (а.с. 26). Відповідач [PERSON] на дату придбання квартири, в 2002 році працював у ПАТ «ПівнГЗК» та отримував стабільний заробіток, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.101-104). Позивач [PERSON] вже зверталася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В якому просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02.04.2015 (а.с. 160), яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.05.2015 (а.с. 130-131) у задоволенні позову відмовлено. Під час судового розгляду справи, в судовому засіданні судом були дослідженні матеріали цивільної справи №214/4554/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Визначаючи характер спірних правовідносин судом враховано, що майно набуте подружжям до набрання чинності Сімейним кодексом України, тому до даних правовідносин застосовуються норми матеріального закону - Кодексу про шлюб та сім'ю України. В зв'язку з чим, суд застосовує ті норми матеріального права які регулюють правовідносини, в тому числі і норми визнання права власності кожного подружжя у порядку визначеному ст. 24 КпШС України. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у ст.70 діючого СК України. Системним аналізом вказаних норм суд приходить до висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається наступними критеріями: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності - присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.29 КпШС. Згідно ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» надані роз'яснення, що якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). Надані розписки від 26.09.2002 на суму 4000 дол. США. та від 27.09.2002 на суму 3200 дол. США. судом не приймаються, як належні та допустимі докази, оскільки вони суперечать змісту нотаріально посвідчених договорів. Зокрема, відповідно до п.4 договору купівлі-продажу квартири від 26.09.2002, посвідченого приватним нотаріусом Перекопською І.С., позивач [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняла готівкою кошти в сумі 9776 грн. в процесі оформлення даного договору за квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 11 справи №214/4554/14). Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Короткою С.В., від 27.09.2002 вартість квартири, що відчужується за домовленістю сторін складає 17280 грн., які продавець [PERSON] отримала від покупця [PERSON] (а.с.16). Дані договори на час розгляду справи в суді в частині визначеного сторонами розміру вартості придбаної та проданої квартири не оскаржені, в судовому порядку не визнані недійсними, тому суд не приймає до уваги розписки та визначені в них суми, як доказ, тому що вони протирічать іншим матеріалам справи. Крім того, оригінал розписки, яка міститься в матеріалах цивільної справи №214/4554/14 та була оглянута судом в судовому засіданні, взагалі не містить підпису [PERSON] (а.с. 35 справи №214/4554/14). Що стосується експертних досліджень, наданих позивачем на визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS] (а.с. 12, 88-95), то з останніх слідує, що вартість такої квартири могла складати приблизно 4000 дол. США. Однак, дані висновки не доводять факт продажу квартири [ADDRESS] саме за вказану суму. Оскільки сторони при укладанні договору купівлі-продажу самостійно погодили вартість квартири в розмірі 9776 грн., що не суперечить нормам діючого законодавства і є волевиявленням сторін договору. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з урахуванням вартості проданої 26 вересня 2002 року успадкованої двокімнатної квартири [ADDRESS] за 9776 грн. позивач [PERSON], не мала змоги надати 2000 дол. США. (що станом на 26.09.2002 складало 2000*5,33 = 10659 грн.). на придбання 27 вересня 2002 року трикімнатної квартири за 17280 грн., яка розташована за адресою [ADDRESS] Одночасно відповідачем не доведено, що позивачем половину суми з продажу спадкової квартири віддано сестрі позивача, тому суд дійшов висновку, що позивач мала фінансову можливість надати кошти від продажу спадкової квартири в повному обсязі 9776 грн. на придбання спірної квартири. Також сторонами не доведено жодними доказами під час розгляду справи, що вартість квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] становить 3200 дол. США. Згідно договору купівлі-продажу квартири, вартість квартири за домовленістю сторін складає 17280 грн., яку суд приймає та вважає доведеною матеріалами справи. Окремо слід зазначити, що відповідач не надав доказів проведення поточного ремонту в спірній квартирі, та збільшення за рахунок цього вартості квартири та його частки. Також відповідач не надав довідку про розмір його доходів, що в свою чергу не дає суду можливості перевірити факт отримання ним заробітної плати у більшому розмірі ніж позивачем. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та кожен окремо, взаємозв'язку між собою, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON], зробила вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке було одержане нею у порядку спадкування, в зв'язку з чим дане вкладення має враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності. Що надає суду право відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси позивача [PERSON] Таким чином, з врахуванням розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково в частині визначення часток при поділі майна. Визначити за [PERSON] 2/3 частки у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS]. Визначити за [PERSON] 1/3 частку у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS]. Саме таке визначення часток подружжя у спільній сумісній власності буде відповідати інтересам сторін, захищати їх особисті майнові права та інтереси, відповідати принципам розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач при поданні позовної заяви сплатила судовий збір в розмірі 894 грн. 00 коп. (а.с. 1) з розрахунку 1% від вартості спірної квартири. Однак, суд, враховуючи характер позовних вимог, які є вимогами немайнового характеру (про визнання майна спільною сумісною власністю) та пов'язаність їх між собою, дійшов висновку, що в даному випадку слід сплатити суму судового збору за ставкою для позовів немайнового характеру, а саме в розмірі 551 грн. 20 коп. Решту суми, надміру сплаченого судового збору, позивач має право повернути подавши до суду відповідну заяву на підставі Закону України «Про судовий збір». Крім того, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до судових витрат належать також витрати пов'язані із проведенням судових експертиз. В даній справі була проведена експертиза. На оплату послуг експерта позивач витратила 1000 грн. (а.с. 167), яка також підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, загальний розмір судових витрат, який слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] - 1551 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по справі (а.с.1, 167). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial