Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, уточненим під час розгляду справи, в обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 20.03.1998 року перебуває у шлюбі з [PERSON] від якого мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2013 року. За час шлюбу вони придбали: автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]; садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], але право власності на майно було зареєстроване за відповідачем. З огляду на зазначене просить суд визнати вказане майно об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та враховуючи той факт, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, вважає за можливе провести поділ спільної сумісної власності, визнавши за позивачем та відповідачем право власності за кожним по 1/2 частці на майно. В судове засідання не з'явилася позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, надала суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, про час , місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, їх неявка на думку суду не є перешкодою для судового розгляду позовних вимог, оскільки наявні в матеріалах справи докази дозволяють вирішити по суті спірні правові відносини. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивача та відповідач перебувають у шлюбі з 20.03.1998 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, серії [NUMBER]. (а.с.23) За час шлюбу подружжя [PERSON] придбало майно: автомобіль «Тоуоtа Land Сruiser 200», 2008 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER]; садовий будинок, загальною площею 78,4 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS]. За даними Витягу з Державного реєстру речових правд на нерухоме майно за [PERSON] 16.12.2011 року зареєстровано право власності на вказаний будинок, на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER], виданого 16.12.2011 року (а.с.50-61). Крім того за відповідачем, за довідкою Центра ДАІ №2 м.Маріуполя, станом на 10.12.2014 року зареєстрований наведений автомобіль. (а.с.56) Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності подружжя, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами статті 368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом. Для визнання майна, придбаного в період шлюбу, об'єктом спільної сумісної власності подружжя немає значення на ім'я кого з подружжя воно оформлене та зареєстроване. Крім того, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що спільною власністю [PERSON] та [PERSON], яке підлягає поділу між ними відповідно до ст. 69 СК України, є зазначене спірне майно, оскільки сторони придбали його в період зареєстрованого шлюбу та ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, тобто за кошти спільної праці подружжя і воно є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на розподіл майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності зі ст.70 СК України, а також ст. 370 ЦК України при розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка рівні, якщо інше не визначено домовленістю між ними, чи договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, відповідно до вимог ст.71 СК України. Якщо дружина з чоловіком не домовилися про порядок поділу майна, спір може вирішуватися судом. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Жодна із сторін не надала переконливих доказів для застосування положень ч.2 ст.70 СК України, щодо відступу від засади рівності часток подружжя, тому суд вважає, що кожен із подружжя має право на 1/2 частину у спільному сумісному майні, тому їх частки є рівними. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оскільки жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності. За ст.88 ЦПК України, суд вважає недоцільним стягнення судових витрат з відповідача, оскільки позивач на цьому не наполягала.

Outcome: approved