Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та призначення опікуна за малолітньою дитиною. Вказувала, що її рідна сестра [PERSON] була одружена з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Однак, сестра [PERSON] , померла [INFO] . В день смерті сестри [PERSON] відповідач [PERSON] приніс їхню дитину до позивача разом з її особистими речами, залишив дитину в неї і повідомив, що не має можливості виховувати дитину через зайнятість та ряд інших обставин. З того часу [PERSON] проживає в позивача по даний час. Певний час відповідач приїжджав до дочки, але забезпечення не надавав, надалі дитину практично не відвідував, не цікавився її життям. Зазначила, що протягом часу проживання [PERSON] у неї, вона разом зі своїм чоловіком забезпечують всебічний розвиток [PERSON] , повністю матеріально утримують її. У господарстві де проживає дитина, створені всі умови для проживання дитини, остання проживає в атмосфері любові, взаєморозуміння, злагоди, матеріального благополуччя. Стверджувала, що є фактичним опікуном [PERSON] з часу її проживання в їхній сімї, однак юридично цей статус не оформлений, що створює ряд незручностей, зокрема, й неможливість влаштувати дитину до дошкільного закладу. Так, у грудні 2019 року відповідач оформив на себе допомогу на дитину, однак на неї не витратив жодної копійки. Також в грудні 2019 року відповідач заявив, що хоче забрати дитину проживати до себе. На його пропозицію позивач відповіла, що не заперечує, однак потрібен час щоб налагодити контакт з дитиною та щоб остання звикла до нього, оскільки не знає його, після чого відповідач не з`являвся. Вказувала, що 24.06.2020 року на день народження до [PERSON] відповідач прийшов до помешкання позивача і хотів силою забрати дитину до себе, однак на весь час перебування відповідача в помешканні, дитина ховалася під ліжком, оскільки категорично відмовлялася змінювати місце свого проживання. З тих пір, відповідач не цікавився життям дитини та самоусунувся від виховання дитини. Так, 21.09.2020 року відповідач приїхав до помешкання, де проживає позивач з дитиною, увірвався до будинку з невідомим чоловіком, насильно схопив дитину та почав тікати. Після цього відповідач сів з дитиною в автомобіль та намагався поїхати в невідомому напрямку. При цьому дитина сильно кричала, плакала і казала, що тато її душить. З допомогою небайдужих громадян вдалося перешкодити незаконним діям відповідача. По даному факту подано дві заяви до поліції, за однією з яких відкрито кримінальне провадження. Окрім того, дитина внаслідок дій відповідача отримала важку психологічну травму, що зумовило необхідність залучення психолога. Просила відібрати малолітню [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав та встановити опіку над малолітньою [PERSON] , що позбавлена батьківського піклування та призначити її опікуном [PERSON] . У поданому відзиві представник позивача позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Вказував, що відповідач є священиком та на даний час проживає в [ADDRESS] та за сумісництвом працює капеланом при Чернівецькому військовому комісаріаті. З 2007 по 2017 рік відповідач проживав у шлюбі з [PERSON] , яка [INFO] померла та після смерті якої відповідач переїхав проживати до батьків дружини. Зазначив, що в період спільного проживання з батьками позивачки, відповідач працював священиком у Чернівецькій області, тому ближче до вихідних приїздив на роботу, а після вихідних повертався назад до дитини. Окрім того, приймав активну участь у матеріальному забезпеченні доньки. 13.10.2018 року відповідач придбав квартиру в [ADDRESS] . За літо 2020 року відповідач зробив ремонт у квартирі та вирішив перевезти туди доньку і свою маму. Позивачка та її батьки сприйняли таке рішення вкрай негативно, що й призвело до конфлікту. Окрім того, твердження в позовній заяві позивача щодо статусу дитини «позбавленої батьківського піклування» є безпідставним, оскільки процедура надання вказаного статусу проведена не була. Вказували, що відповідач є здоровою людиною, за емоційним станом: спокійний, врівноважений, доброзичливий, шкідливих звичок не має, має підтримку родини та друзів та характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, дитина вже стоїть в електронній черзі в дитячий садок, має стійке бажання та потребу займатися доглядом та вихованням своєї доньки, створив усі для цього необхідні умови. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] , в якому зазначив, що після смерті дружини у 2017 року переїхав разом із своєю донькою до батьків дружини, та на вихідні їздив на роботу у Чернівецьку область, оскільки працює священиком. На початку червня 2020 року позивач (відповідач за первісним позовом) вирішив переїхати з донькою в м. Чернівці, через що у нього почалися сварки з відповідачкою та її батьками, пізніше взагалі обмежили доступ до місця перебування дитини та почали налаштовувати дитину проти батька. Зазначив, що так як відповідач і її батьки утримують дитину в себе без належних на те підстав, просив прийняти рішення про відібрання дитини та повернення її батькові. У поданому відзиві [PERSON] заперечувала проти задоволення зустрічного позову, вказуючи, що позивач сам привіз дитину в 1 рік та 4 місяці та залишив на виховання їй та її батькам, приїжджав зрідка побачитися з дитиною, а подальшому взагалі перестав. Зазначили, що створили всі комфортні умови для проживання малолітньої [PERSON] у них, сприймають як рідну дитину, дітей відповідачки вважає своїми сестрами. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні [PERSON] повідомила, що [INFO] померла її сестра [PERSON] і в той же день разом із тілом покійної відповідач привіз свою малолітню доньку [PERSON] , яку залишив у неї. Спочатку відповідач приїжджав часто, пізніше став рідше. Вказувала, що навчила дитину читати, молитов, оскільки постійно займається з дитиною. Як батько відповідач є невідповідальним, оскільки не приходив, не дбав про дитину. Відповідач не цікавився життям дитини, не знає які щеплення зроблені дитині, чим вона хворіла, що любить, які інтереси в дитини. 21.09.2020 року знаючи, що не буде її батька та чоловіка вдома, приїхав забрати дитину з невідомими людьми, після чого в них виник конфлікт, оскільки останній силою хотів забрати дитину. Під час конфлікту штовхнув її, схопив дитину, закривав рот рукою, насильно посадив в машину дитину, після чого разом з мамою ледве забрала дитину, оскільки та була налякана та плакала. Після цього випадку в дитини виникла психологічна травма, через яку вимушені були звернутися до психолога. Просила залишити дитину з нею, оскільки дитина стала їй рідною, [PERSON] вважає її дітей своїми сестрами, та позов подала, оскільки для влаштування [PERSON] в дитячий садок, а пізніше в школу необхідний пакет документів, які відсутні в позивачки. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач [PERSON] своєю поведінкою завдав психологічну шкоду дитині і перш за все при вирішенні даних позовів значення мають інтереси дитини, їй комфортно з [PERSON] , її сім`ю вона сприймає як свою, позивачку називає мамою, оскільки не пам`ятає свою, а стійкого психологічного зв`язку із батьком у дитини немає. За зустрічним позовом просив відмовити в задоволені вимог, з підстав викладених у відзиві. [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що проживав з дружиною [PERSON] з 2007 року у шлюбі. Більше 10 років у них не було дітей, ця дитина була довгожданою та любимою. Конфлікт із тещею відбувся ще до народження дитини, оскільки теща хотіла щоб дитину залишили їй на виховання, а вони з дружиною мали б працювати у м. Чернівці. Коли [PERSON] виповнилося 3 місяці його дружина пішла на роботу, а він залишився доглядати за дитиною. Після смерті дружини у 2017 році привіз дитину до тещі, оскільки та просила. В подальшому після придбання квартири мав намір перевезти дитину до [PERSON] , внаслідок чого виник новий конфлікт. 02.06.2020 року його викликав [PERSON] до себе, де уже були теща з тестем, та просив його залишити дитину бабусі з дідусем. Теща говорила, що дитину не віддасть. Пізніше на день народження Доньки приїхав з гостинцями, які не прийняли та сказали, що будуть кричати та викличуть поліцію. Далі в країні склалася ситуація з пандемією [PERSON] та боячись привезти недугу дитині не приїжджав. В подальшому хотів вирішити конфлікт в добровільному порядку, однак не дійшли згоди. 21.09.2020 року після служби у церкві приїхав до доньки, щоб нормально поговорити з позивачкою та її матір`ю, пояснити всі юридичні моменти, однак позивачка з мамою зчинила крик на що збіглися сусіди, виривали з рук дитину, позивачка скакала на машину, душили його та не дали забрати дитину, після чого приїжджав з ювенальною поліцією. На його думку, позивачка хоче забрати дитину, оскільки її мама, його теща, бачить в дитині покійну доньку [PERSON] та наявний фінансовий інтерес, оскільки дитина отримує допомогу. Просив відмовити в задоволенні первісного позову. За зустрічним позовом просив задовольнити вимоги та винести рішення, яким повернути дитину йому. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом, з підстав викладених у відзиві та задовольнити вимоги за зустрічним позовом, оскільки батько хоче приймати активну участь у вихованні своєї доньки та має всі сприятливі умови для цього. Представник органу і опіки [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що дитину потрібно залишити проживати з батьком, оскільки законних підстав для відібрання дитини від останнього немає та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні показала, що працює психологом та до неї звернулася позивач з тим, що її похресниця [PERSON] пережила подію, яка її стресувала. В подальшому позивач приїхала з [PERSON] і своєю дитиною. Перше заняття провели разом з родичами, оскільки дитина відмовилася залишатися з психологом наодинці. Дівчинка була тривожна, фізично знаходилася біля позивача, відповідала на запитання, але неохоче виконувала завдання. Через деякий час на одинці поспілкувалася з дитиною, яка намалювала малюнок сім`ї, де зобразила, що в дитини є присутність тривоги, написала діда, [PERSON] , [PERSON] , себе, маму ( [PERSON] ), бабусю і тата [PERSON] і [PERSON] , рідного тата не намалювала. Дитина сказала, що не хоче жити з [PERSON] татом і просила не віддавати її. Зазначила, що зміна умов проживання є стресовим для дитини, оскільки існує втрата безпеки, що може відобразитися на її психіці. Коли мова заходить за тата, то відчувається тривога. Окрім того, дівчинка дуже серйозна та доросла. На першому занятті дитина не відходила від позивачки, в подальшому вже знала куди їде, дитина відносилась до позивачки як до матері, а до чоловіка позивачки як до батька. Зазначила, що на думку дитини такого віку можна повпливати, однак цього вона по поведінці дитини не помітила. Дитина під час занять була дуже напруженою, що стало причиною стресу дитини не можливо чітко сказати, оскільки за короткий час дитина пережила дуже багато стресових ситуацій. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позивачем, дитина проживає в хорошому оточені та в хороших умовах. Аня почала проживати з позивачем від похорону її мами. На момент смерті мами проживали в Чернівцях, після чого тато привіз дитину, спочатку приїжджав часто, потім рідше, а останнім часом взагалі перестав. Позивача дитина називає мамою, про батька не чула від дитини жодного разу. Дитина ходить чиста, охайна, зачесана, різниці між нею і рідними дітьми позивачки немає. Самого конфлікту не чула особисто, однак чула зі слів сусідів. До смерті [PERSON] відносини були як в повноцінної сім`ї, бували в гостях. Спочатку коли приїжджав відповідач, то грався з дитиною, пізніше ходив по городу з телефоном, а дитина за ним, а потім бувало, що по 2-3 місяці не приїжджав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що є другом сім`ї відповідача, знає отця [PERSON] та його покійну дружину [PERSON] як дуже гарну сім`ю, які чекали близько 10 років дитину, яка для них дар [PERSON] . Після смерті дружини відповідач жив у тещі з тестем, та їздив на роботу на вихідні. Потім почався карантин і йому заборонили приїжджати до дитини, щоб не заразити їх. Як вона дізналася зі слів [PERSON] на день народження дитини йому не дали нормально поспілкуватися з дитиною. Стосунки між сторонами охололи, зокрема й після того, як тесть і теща почули про придбання квартири. Відповідач 21.09.2020 року поїхав до дитини, коли зайшли до літньої кухні привітались, дитина одразу потягнулася до батька на руки і почались крики від позивачки, після чого вони одразу вийшли. Позивачка зі своєю мамою почали кричати де документи і вирвали з рук документи. Відповідач пішов до машини, а вони почали дерти і рвати сорочку на ньому. На крики збіглися люди. Ми сіли в машину і почали їхати, вибігла позивачка з мамою на дорогу, після чого водій загальмував і позивачка вискочила на капот машини, двоє чоловіків виривали двері машини, намагаючись їх відкрити, потім витягнули дитину за волосся і почали душити відповідача. Спроби викликати поліцію були марними, оскільки не змогли до них додзвонитися. Після чого поїхали до старости села і написали заяву. Коли виривали дитину, теща кричала, що ти забрав мою дитину, то я заберу твою. У судовому засіданні допитана в якості свідка, [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки. Зазначила, що дитина проживає як в раю та одразу після смерті дружини відповідач приїжджав часто, а 21.09.2020 року приїхав викрасти дитину. Свідок [PERSON] кинув позивача на землю, а відповідач забрав дитину і тікав, закриваючи рота дитині рукою. Після чого, позивач кинулася на капот машини, щоб її зупинити, одна та рухалася й далі. І вона особисто і багато жінок, які збіглися просили відповідача відпустити дитину. Вказувала, що на даний момент дитина коли бачить машину, то ховається і каже, що її заберуть. Свідок [PERSON] суду показала, що спілкувалася з померлою [PERSON] та одного разу під час розмови остання запитала чи її б`є чоловік, на що та запитала навіщо [PERSON] її таке питає, на що остання відповіла, щоб дали їй спокій. На її запитання [PERSON] відповіла, що відповідач буває б`є її, [PERSON] жила вічно в страху, не вистачало грошей. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що з відповідачем знайомі з 2007 року і їм дуже подобалася сім`я відповідача. Вони з покійною дружиною довго чекали на дитину, відповідач важко пережив втрату дружини. Дитину залиши позивачці, оскільки вважав, що там дитині буде краще. Оля розказувала, що в неї були конфлікти з сестрою та мамою. Вказувала, що їхала разом із відповідачем за дитиною, коли зайшла в хату, то побачила, що відповідач тримає дитину на руках і хтось падає під ноги, вони в той момент відійшли і люди почали дуже сильно кричати. Відповідач йшов спереді я ззаду за ним, а [PERSON] показував їм документи і розказував, що відповідач є батьком дитини, після чого позивач з мамою накинулись на нього. Вирвавшись вони всі сіли в машину , дитина обійняла відповідача, на крик почали збігатись сусіди, позивачка стрибнула на капот машини, після чого водій зупинився і почав знімати позивача машини. В подальшому відкрились задні двері і почали бити відповідача, роздирали дитину з двох сторін, виривали її. Свідок [PERSON] суду показав, що знає сім`ю відповідача як дуже хорошу. В той день він їхав в якості водія, після того як [PERSON] взяв дитину, [PERSON] вискочила на машину та почала бити по капоту. Потім збіглись багато людей і він побачив, як [PERSON] душили і забирали дитину. Коли забирали дитину, то вона дуже плакала. Після того, як збіглось близько 20-30 чоловік, то вони втекли звідти і поїхали в поліцію. Суд заслухавши учасників справи, покази свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.11, т.1). Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150,\~155 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1\~ст.170 СК України\~суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ч.1\~ст.164 СК України\~підставами для\~відібрання дитини\~від батьків\~є ухилення\~від виконання\~своїх обов`язків\~щодо виховання\~дитини та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; жорстоке\~поводження \~з дитиною; є\~хронічними алкоголіками\~або наркоманами; вдавання до будь-яких видів експлуатації дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України в п.16\~постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Отже суд ураховує, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є радикальним заходом впливу на осіб, які належно не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Разом із тим, зважаючи на те, що відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є радикальним заходом, на думку суду, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи слід відмовити в задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Суд дійшов висновку про відсутність достатньої кількості належних, допустимих та достовірних доказів, оцінка яких - кожного окремо та у їх сукупності - вказувала б на наявність беззаперечних підстав для відібрання дитини [PERSON] від його батька [PERSON] без позбавлення останнього батьківських прав та підстав того, що подальше перебування дитини разом з батьком дійсно суперечить інтересам малолітньої [PERSON] , а також те, що проживання доньки з батьком створюватиме дитині реальну небезпеку для життя та здоров`я. Таким чином, враховуючи вищевикладене, думку органу опіки та піклування, заслухавши сторін та свідків, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову. Що стосується\~зустрічного позову,\~то відповідно\~до ст.\~163\~СК України\~батьки мають\~переважне право\~перед іншими\~особами на\~те,\~щоб малолітня\~дитина проживала\~з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Як було встановлено судом, законні підстави перебування [PERSON] у [PERSON] відсутні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що зустрічний позов підлягає до задоволення, оскільки позивачем за зустрічним позовом було доведено обставини, на яких ґрунтується позов.

Outcome: approved