Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 28 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 446, мотивуючи свої вимоги тим, що оспорюваний договір є фіктивним, оскільки був вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, що і мало місце в дійсності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи неодноразово та належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи № 20596, вислухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків [PERSON] та [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 28.01.2012 року між [PERSON] («Дарувальник») та [PERSON] («Обдаровувана») був укладений та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 446 Договір дарування квартири [ADDRESS], що належала «Дарувальнику» на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1998 року, виданого адміністрацією підприємства «Вінницякіно» згідно наказу від 6 листопада 1998 року № 17-п, зареєстрованого ДКП «ВООБТІ» 09.11.1998 року у реєстровій книзі № 404 за реєстровим № 393/36284, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстровим № 6-1529, зареєстрованого КП «ВМБТІ» 03.10.2011 року у реєстровій книзі № 404 за реєстровим № 393/36284. Згідно ст. 717 ЦК України за договором позики одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з січня 2012 року, коли було укладено оспорюваний правочин, до часу розгляду справи судом не зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку на спірне нерухоме майно, оскільки право власності на нього залишається зареєстрованим за позивачем [PERSON], що підтверджується Інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 10.10.2014 року. При цьому, позивач [PERSON] на даний час продовжує проживати та є зареєстрованою у [ADDRESS] разом з родичами [PERSON], 1987 року народження, та [PERSON], 2010 року народження, що підтверджується довідкою Комітету мікрорайону «Корея» від 27.05.2014 року № 428. Крім того, [PERSON] оплачує комунальні послуги, заборгованості не має, що підтверджується довідкою Комітету мікрорайону «Корея» від 27.05.2014 року № 429, довідкою СО «ВМТЕ» ПАТ «Вінницяобленерго» від 27.05.2014 року № 70, довідкою ПАТ «Вінницягаз» від 22.05.2014 року, довідкою КП «Вінницяоблводоканал» від 13.05.2014 року. Натомість, відповідач [PERSON] з 20.08.2007 року по даний час зареєстрована [ADDRESS], що підтверджується довідкою УДМС України у Вінницькій області від 08.07.2014 року, у спірній квартирі ніколи не проживала, своїх речей у ній не зберігала, комунальні послуги не оплачувала, а також у будь-якій формі не пред'являла до позивача [PERSON] вимоги щодо звільнення житла. Вказані обставини підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків; у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, оскільки у даному випадку сторонами не було вчинено жодних дій на виконання оспорюваного правочину, майно на виконання правочину передано не було, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним Договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 28.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 446, як фіктивного. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved