Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за відповідачем борг у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що є еквівалентом 460 464, 62 грн., звернути стягнення на предмет договору іпотеки від 03.08.2016 року, в саме на квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності відповідачеві, надавши позивачеві право продажу предмету іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», визначити початкову ціну предмета іпотеки (квартиру [ADDRESS] та належить на праві власності відповідачеві у розмірі, який було встановлено позивачем та відповідачем у договорі іпотеки від 03.08.2016 року (в пункті 12.3.2.), а саме 480 000 (чотириста вісімдесят тисяч) гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25.03.2016 р. позивач - гр. України [PERSON] уклала з гр.. України [PERSON] у простій письмовій формі договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач передала відповідачу, а відповідач прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що за середнім курсом продажу іноземної валюти комерційними банками м. Харкова станом на 25.03.2016 р. становило 450 000 (чотириста п 'ятдесят тисяч) гривень зі строком повернення - 25.09.2016 р. Крім того, в якості забезпечення зобов'язань за даним договором позики між позивачем та відповідачем 03.08.2016 р. було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. за [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу на підстава договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. 21.05.2014 року за реєстровим №1435, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:[NUMBER], номер запису про право власності 5731051, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн 'про реєстрацію права власності №21938723 від 21.05.2014 року. Станом на 25.09.2016 року відповідачем не було виконано зобов'язання за договором позики від 25.03.2016 p., тобто, валютні цінності на суму 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) доларів США не були повернені позивачу. 27.09.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. від імені позивача було направлено відповідачу у письмовому вигляді заяву з вимогою повернути борг за договором позики до 07.10.2016 року та попередженням про те, що у разі невиконання відповідачем зазначеної вимоги, позивач буде вимушена звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. від 03.08.2016 року одним із перелічених у п.12. цього договору способом. Відповідач отримав та ознайомився зі змістом даної заяви 27.09.2016 p., про що свідчить його розписка про отримання на примірнику заяви позивача. Договором позики встановлений строк виконання договору, а саме до 15.09.2016 року. У п.5 Договору іпотеки від 03.08.2016 року сторони оцінили предмет іпотеки у розмірі 480 000,00 гривень. У судове засідання представник позивача, позивач не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був попереджений заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. У ході судового розгляду встановлено, що 25.03.2016 р. позивач - гр. України [PERSON] уклала з гр.. України [PERSON] у простій письмовій формі договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач передала відповідачу, а відповідач прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що за середнім курсом продажу іноземної валюти комерційними банками м. Харкова станом на 25.03.2016 р. становило 450 000 (чотириста п 'ятдесят тисяч) гривень зі строком повернення - 25.09.2016 р. В забезпечення зобов'язань за договором позики, 03.08.2016 р. було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. за [ADDRESS], яка належить на праві власності відповідачу на підстава договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В. 21.05.2014 року за реєстровим №1435, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна:[NUMBER], номер запису про право власності 5731051, згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21938723 від 21.05.2014 року. 27.09.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. від імені позивача було направлено відповідачу у письмовому вигляді заяву з вимогою повернути борг за договором позики до 07.10.2016 року та попередженням про те, що у разі невиконання відповідачем зазначеної вимоги, позивач буде вимушена звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шатерніковою Т.М. від 03.08.2016 року одним із перелічених у п.12. цього договору способом. Відповідач отримав та ознайомився зі змістом даної заяви 27.09.2016 p., про що свідчить його розписка про отримання на примірнику заяви позивача. Договором позики встановлений строк виконання договору, а саме до 15.09.2016 року. У п.5 Договору іпотеки від 03.08.2016 року сторони оцінили предмет іпотеки у розмірі 480 000,00 гривень. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦКУ заставодержатель набуває право звернення на стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦКУ іпотекою є застава нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Ст.7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлю основне зобов'язання. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку», ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає початкову ціну для його подальшої реалізації. Крім того, статтею 34 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що на підставі рішення суду предмет іпотеки на період до моменту його реалізації може бути переданий іпотекодержателю в управління. Таким чином, у зв'язку з непогашенням Відповідачем заборгованості за Договором позики, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. В іншій частині позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та безпідставною. На підставі викладеного,

Outcome: partial