Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі договору купівлі-продажу № 400 від 03 травня 2017 року вона є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрована та проживає в ній з 02.11.2017 року. У травні 2020 року, під час збору довідок для оформлення соціальної допомоги, позивач у міському ЦНАПі отримала довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку (склад сім`ї). З даної довідки [PERSON] дізналася, що окрім неї, в квартирі прописана ще одна людина, а саме [PERSON] , [INFO] , про якого їй нічого не відомо і який в квартирі з моменту купівлі ніколи не проживав. Зазначає, що відповідач у даній квартирі не проживає вже понад 31 рік. Ще у 1989 році він виїхав за межі м. Пирятина разом з батьками. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У зв`язку з цим, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Судом в порядку ст.ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, була допитаний свідок [PERSON] , яка суду пояснила, що тривалий час проживає по [ADDRESS] та є головою квартального комітету. Позивач є власницею квартири, в якій проживає разом зі своєю родиною. Зазначила, що відповідач [PERSON] є сином колишнього власника квартири, але не проживає в квартирі [ADDRESS] вже більше 30 років. Суд, вислухавши позивача та її представника, допитавши свідка, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 400 від 03 травня 2017 року (а.с.4-6). У вказаній квартирі, окрім позивача, на даний час зареєстрований [PERSON] (а.с.7), який з 1989 року в ній не проживає (а.с.8). Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача та була зареєстрована в квартирі, як син колишніх її власників. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім`ї на користування цією квартирою. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Судом встановлено, що відповідач у належній позивачу квартирі не проживає з 1989 року. Таким чином, оскільки право власності колишнього власника на квартиру [ADDRESS] припинилося унаслідок відчуження квартири [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому продали квартиру [PERSON] , припинено також право користування відповідачем спірним житлом, який отримав таке право за волею попереднього власника квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належній позивачу квартирі порушує її право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved