Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 15 квітня 2015 року між КС «Імперіал ЛТД» (далі КС) та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 4848, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. 00 копійок на строк 24 місяців під 70% річних. Цього ж дня між КС та [PERSON] був укладений договір застави № 4848 відповідно до якого [PERSON] (заставодавець) передає в заставу рухоме майно, а КС (заставодержатель) цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у договорі. Предметом застави за цим договором є рухоме майно, а саме побутова техніка, меблі. За взаємною згодою сторін загальна оціночна вартість предметів застави складає 4000,00 грн. За згодою сторін (п. 3.3 Кредитного договору та Додаток № 1 до Кредитного договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийняті зобов`язання, відповідач порушує графік сплати кредиту. Станом на 14.01.2019 року сума заборгованості за користування кредитом становить 17412 грн. 24 коп. 14.01.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги згідно якого КС «Імперіал ЛТД» в порядку та на умовах, визначених договором передав [PERSON] , а [PERSON] набув право вимоги, належне спілці, і стає кредитором за кредитним договором №4848 від 15.04.2015 року, укладеного між спілкою та [PERSON] Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №4848 від 15.04.2015 року у розмірі 17412,24 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. У звязку з чим відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про час, місце та дату судових засідань повідомлялась належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. У зв`язку з чим суд відповідно до ч.2 ст.130 ЦПК України вважає відповідача повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзиву на позов не надано. 29 жовтня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). 15 квітня 2015 року між КС «Імперіал ЛТД» (далі КС) та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 4848, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. 00 копійок на строк 24 місяців під 70% річних. Цього ж дня між КС та [PERSON] був укладений договір застави № 4848 відповідно до якого [PERSON] (заставодавець) передає в заставу рухоме майно, а КС (заставодержатель) цим приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у договорі. Предметом застави за цим договором є рухоме майно, а саме побутова техніка, меблі. За взаємною згодою сторін загальна оціночна вартість предметів застави складає 4000,00 грн. За згодою сторін (п. 3.3 Кредитного договору та Додаток № 1 до Кредитного договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач зобов`язувався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Однак, незважаючи на прийняті зобов`язання, відповідач порушує графік сплати кредиту. Станом на 14.01.2019 року сума заборгованості за користування кредитом становить 17412 грн. 24 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. 14.01.2019 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений договір відступлення права вимоги згідно якого КС «Імперіал ЛТД» в порядку та на умовах, визначених договором передав [PERSON] , [PERSON] набув право вимоги, належне спілці, і стає кредитором за кредитним договором №4848 від 15.04.2015 року, укладеного між спілкою та [PERSON] .. Відповідно до п.1 договору відступлення права вимоги від 14.01.2019 року, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент - КС «Імперіал ЛТД» передає цесіонарієві - Скріпченко М.П., а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за кредитним договором №4848 від 15.04.2015 року, укладеного між цедентом і [PERSON] Згідно п.6 вказаного договору, до цесіонарія переходять права, які забезпечують зобов`язання боржника. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Пунктом 11 ч.1 ст. 21 вказаного Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Як вбачається з встановлених судом обставин, з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Аналогічна позиція вже висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16). Крім того, з правової позиції, щодо відступлення права вимоги за кредитним договором за участю кредитних спілок, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11), вбачається необхідність відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року (№6-59цс15) та від 12 вересня 2015 року (№6-667цс15). Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Враховуючи вищевикладене, а також те, що договір відступлення права вимоги від 14.01.2019 року, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та позивачем [PERSON] , не може бути підставою для правонаступництва позивачем [PERSON] прав кредитора у зобов`язаннях щодо відповідача [PERSON] перед КС «Імперіал ЛТД» за кредитним договором №4848 від 15.04.2015 року, як такий що суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі ст.ст.509,510,512,526,1054 ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки», ст.ст.11-13, 263-265,268, 280, 281 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed