Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям, мотивуючи тим, що 24 грудня 2011 року вона [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 24 грудня 2011 року зроблено відповідний актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за №1460. Під час подружнього життя в нас народився син [PERSON], [INFO], про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 17 липня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №898. Вона, [PERSON], [INFO] та відповідач прожили у спільному шлюбі більше трьох років вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль все вище вказане більше стосується перших двох років спільного життя, але останнім часом вони не можуть проживати як сім'я разом, виконувати сімейні обов»язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та останній рік мешкають окремо. Оскільки як позивачка вважає, їх син є ще маленьким і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на його психіку погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування його світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якій сім'ї. Позивачка неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Позивач та відповідач неодноразово протягом року намагалися говорити один з одним про наші особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останній рік, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їх розмов позивачка прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільного сина. З підстав наведених вище, збереження нашої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Тому, у відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч. І ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому норма вказаної вище статті надає позивачці право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність дружини, тобто позивачки, або ж недосягнення нашими спільними дітьми одного року - відсутні. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і її чоловіка. Крім того, їх син, після розірвання шлюбу буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування мене та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Враховуючи той факт що їх малолітній син, [PERSON], [INFO] проживає разом з матір»ю та знаходиться на її утриманні, вона не має можливості виїхати до суду за місцем проживання відповідача у зв'язку з чим я у відповідності до ч.2 ст. 110 ЦПК України вирішила звернутись до Якимівського районного суду Запорізької області. Відповідно до ч.2 ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. Таким чином позивачка просить розірвати шлюб, укладений 24 грудня 2011 року між нею - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області по актовому запису № 1460 від 24 грудня 2011 року. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання також надав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення даних позовних вимог. В звязку з тим, що у справі наявні документи, які підтверджують те, що сторони подали до суду заяви, де просили розглянути справу за їх відсутності, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позовна заява законна, обгрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: підтверджуються матеріалами, які надані позивачем по справі, а саме: копіями паспортів позивачки та відповідача; копією свідоцтва про укладення шлюбу; копією свідоцтва про народження; копією довідки виконавчого комітету Якимівської селищної ради від 24.11.2015 року за № 7092 про склад сім»ї [PERSON]; письмовими заявами сторін. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Отже, суд приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 109, 110, 112 СК України та

Outcome: approved