Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Генічеська міська рада, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності. В обгрунтування позову зазначено: 12 березня 2004 року на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за № 2-630) позивач придбала у власність 55/100 частини житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 910 кв.м. Інші частки належали відповідачам. Ці обставини підтверджуються договором дарування, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копії яких додано до позовної заяви. На час отримання позивачем у власність 55/100 частини житлового будинку між його співвласниками фактично склався порядок користування як самим будинком, так і земельною ділянкою. Належна позивачу частина будинку була відокремлена від решти, мала окремий вхід та перебувала на частині загальної земельної ділянки, яка була відокремлена від іншої парканом. Ця обставина підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок від 04.10.2005 року. З часу придбання позивачем у власність 55/100 частини житлового будинку вона не зустрічалася із рештою співвласників, оскільки за вказаною адресою вони не проживали, а належна їм частина будинку перебувала в занедбаному стані та до того ж була відгороджена від її частини будинку і земельної ділянки парканом. Зі спливом певного часу, у зв`язку з тим, що в частині будинку яка належала відповідачам ніхто не проживав, ця частина була остаточно зруйнована. Через деякий час вона була повністю знесена невідомими мені особами, а моя частина будинку стала представляти собою окремий об`єкт нерухомого майна разом із будівлями та спорудами, які перебували на частині земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні позивача. Ці обставини підтверджуються довідкою КП «Генічеське БТІ» ХОР №782 від 17.09.2020 року та Технічним паспортом від 11.09.2020 року. У 2020 році [PERSON] вирішила належним чином оформити своє право на частину земельної ділянки, на якій перебуває належне їй нерухоме майно. Проте це неможливо зробити, оскільки юридично майно перебуває у частковій власності, а місце знаходження інших співвласників не відоме. Крім того, позивачу стало відомо, що частина земельної ділянки, на якій раніше перебувала частина будинку відповідачів на цей час сформована в окрему земельну ділянку площею 0,06 га, їй присвоєно окремий кадастровий номер 6522110100:02:016:0003 та окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру право власності на цю земельну ділянку належить [PERSON] . Ця обставина підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.04.2021 року. Відповідно до Висновку Судової інженерно-технічної експертизи №70/20 від 30.03.2021 року нерухоме майно, розміщене за адресою [ADDRESS] станом на дату огляду експертом описується наступним чином: літ. А, Житловий будинок, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., літ. Г Душ; літ. Є Сарай, Погріб; літ. Ж Душ; літ.ЛІ Сарай; літ. К1 Навіс, літ. Л Навіс, літ. Е Душ, №1 Огорожа, №2 Водопровід, №4 Ворота, №5 Водопровід. Цим майном фактично користується [PERSON] одноосібно і її частка співвласника становить 1/1 (одна ціла). Позивач зазначає, що фактично вона є єдиним власником вищезазначеного нерухомого майна, проте, юридично вона з відповідачами є співвласниками вже неіснуючого у своїх попередніх розмірах цілого житлового будинку. Ця обставина перешкоджає позивачу належним чином оформити земельну ділянку під її нерухомим майном та в повному обсязі реалізовувати свої права власника. Єдиним ефективним способом захисту права на належне нерухоме майно на думку позивача є визнання його в судовому порядку та припинення права спільної часткової власності. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові, тому просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] а ні в підготовчі, а ні в судові засідання не з`являлися ,про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, відзиви до суду не надходили. Тому, за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Генічеської міської ради Волошин В.С. в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надіслала письмове пояснення та документи на його обгрунтування. [PERSON] зазначила, що вона 29.11.2017 року придбала за договором купівлі-продажу земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Потім їй стало відомо, що належна їй земельна ділянка раніше була частиною земельної ділянки на якій розміщувалася частина зруйнованої будівлі житлового будинку, який є власністю позивача. Жодних претензій щодо нерухомого майна вона з позивачем один до одного не мають. Відповідачів вона ніколи не бачила, навіть не знала про їх існування. [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи [PERSON] , письмове пояснення третьої особи [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 березня 2004 року на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі за № 2-630) [PERSON] придбала у власність 55/100 частини житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 910 кв.м. Інші частки належали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ці обставини підтверджуються договором дарування, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копії яких додано до позовної заяви. Згідно довідки КП «Генічеське БТІ» ХОР №782 від 17.09.2020 року - 45/100 частки житлового будинку, будівель та споруд ( власники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) - знесено. Загальна площа будинку зменшена на 37,9 кв.м., жила площа зменшена на 20,8 кв.м. за рахунок знесення частини житлового будинку. Частина земельної ділянки, на якій раніше перебувала частина будинку відповідачів на цей час сформована в окрему земельну ділянку площею 0,06 га, їй присвоєно окремий кадастровий номер 6522110100:02:016:0003 та окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру право власності на цю земельну ділянку належить [PERSON] . Ця обставина підтверджується Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.04.2021 року. Відповідно до Висновку Судової інженерно-технічної експертизи №70/20 від 30.03.2021 року нерухоме майно, розміщене за адресою [ADDRESS] станом на дату огляду експертом описується наступним чином: літ. А, Житловий будинок, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., літ. Г Душ; літ. Є Сарай, Погріб; літ. Ж Душ; літ.ЛІ Сарай; літ. К1 Навіс, літ. Л Навіс, літ. Е Душ, №1 Огорожа, №2 Водопровід, №4 Ворота, №5 Водопровід. Цим майном фактично користується [PERSON] одноосібно і її частка співвласника становить 1/1 (одна ціла). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 312 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов`язує ліквідацію права власності взагалі або перехід його до іншої особи. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. При цьому співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю та кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Таким чином, на момент придбання позивачем частки у житловому будинку розташованому в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 910 кв.м існував фактичний порядок користування майном, що перебувало у спільній частковій власності, а після знесення частини будинку, що перебувала відповідно до зазначеного порядку у користуванні відповідачів, відбувся фактичний виділ у натурі частки позивача із спільного майна. Отже право спільної часткової власності позивача припинилося у зв`язку з виділом частки, а право власності відповідачів припинилося у зв`язку із знищенням їхнього майна. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю доведені в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved