Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в сумі 3 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 липня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя з відповідачем у подальшому не склалось через відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач та відповідач зрозуміли, що вони зовсім різні люди, і не тільки за характерами, але й за інтересами та поглядами на життя, практично не розуміють один одного, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає спільне сімейне життя з відповідачем неможливим, що є підставою звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року, яку постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року залишено без змін, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с. 22-24; 55) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2019 року підготовче засідання закрито, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - призначено до судового розгляду по суті, з повідомленням учасників справи. (а.с. 64-65) Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року заяву про відвід секретарю судових засідань Ламбуцькій Т.О. залишено без розгляду з огляду на зміну складу суду щодо секретаря судових засідань на Проценко Н.А. (а.с. 71-72; 78) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2019 року визнано заяву відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Галагана В.І., подану в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, необґрунтованою; передано заяву про відвід для вирішення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України та відкладено судовий розгляд справи на 06 лютого 2019 року на 14.00 годину. (а.с. 81-82) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Галагана В.І., заявленої у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - відмовлено. (а.с. 88) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року дії відповідача [PERSON] щодо повторного звернення із заявою про відвід судді Галагану В.І. з підстав, що вирішено судом, а також дії відповідача [PERSON], спрямовані на нівелювання повідомлення його про дату та час судового засідання, - визнано зловживанням процесуальними правами. Заяву про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва Галагану В.І. від 06.02.2019 року (вх.№ 7924), подану відповідачем [PERSON], - залишено без розгляду. (а.с. 144-147) Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року клопотання відповідача про надання строку на примирення залишено без розгляду з огляду на порушення порядку та строку подачі клопотання, та суд позбавлено можливості з'ясування причин зазначених процесуальних порушень, з огляду на неявку відповідача в судове засідання. (а.с. 148) Позивач [PERSON] та її уповноважений представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі з підстав, що містить її зміст. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи неодноразово був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомив, однак надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, який подано з порушенням строку подачі письмового відзиву на позовну заяву, та відповідачем не долучено до відзиву доказів направлення його копії позивачу, що є процесуальним порушенням права позивача на надання пояснень на відзив на позовну заяву. Однак попри вказані порушення позивач та її уповноважений представник не заперечили проти долучення відзиву відповідача до матеріалів справи та урахування його під час ухвалення рішення суду. (а.с. 93-95) Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] 22 лютого 2017 року зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.02.2017 року, актовий запис № 253. (а.с. 13) Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено повторним свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 21.08.2018 року, актовий запис № 2197. (а.с. 14) За даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.09.2018 року, [PERSON] 04.03.2009 року зареєстрований як фізична особа підприємець. (а.с. 15-18) Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Судом достовірно встановлено, що сторони від шлюбу мають спільну малолітню дитину, сімейне життя позивача та відповідача не склалось у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між позивачем та відповідачем носить лише формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно змісту позовної заяви, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. Сімейного кодексу України, у редакції Закону в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку перераховує позивачу кошти на утримання дитини (а.с. 96-139), однак відмовляється у добровільному порядку надавати визначену позивачем матеріальну допомогу на утримання дитини, яка проживає разом із позивачем та, відповідно, перебуває на утриманні позивача, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON], який поданий в інтересах малолітньої дитини, підлягає до часткового задоволення, та, діючи в межах заявлених позовних вимог, присуджує відповідачу до сплати аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 20.09.2018 року, і до повноліття дитини, при цьому суд бере до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, працевлаштований, має можливість отримання регулярного доходу, та в матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача інших утриманців та соціальних зобов'язань, які б могли бути ураховані при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку положення ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 704,80 грн., а також з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів, від оплати судового збору за яку звільнено позивача у порядку п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» .

Outcome: partial