Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що 04.07.2007 вона придбала у власність житловий будинок з надвірними спорудами за [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані відповідачі, які після укладення договору купівлі-продажу реєстрації права власності на будинковолодіння у 2007 році, не знялися з реєстраційного обліку, виїхали у невідомому напрямку, місце їх перебування невідоме. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинковолодінням за [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідачів до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечують проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 20.05.2019 ухвалою судді було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 04.06.2019. У зв`язку з першою неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи ухвалою суду від 04.06.2019 відкладено на 22.07.2019. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Канівського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1522 , Витягом з Державного реєстру правочинів № 42435145 та витягом № 15492474 Канівського виробничого підрозділу Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 13, 16, 17). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 11-15/2882 від 16.05.2019 (а.с. 24) вбачається, що за адресою по [ADDRESS] , до складу зареєстрованих осіб входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.24). З довідки реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради № 11-14/1340 від 22.05.2019 , вбачається, що згідно даних реєстраційного обліку місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 19). Згідно акту від 17.05.2019, складеного сусідами позивача [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживають одинадцять років з 2007 року ( а.с. 25). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 810 ЦК України, за договором найму житла одна сторона -власник житла передає або зобов`язується передати другій стороні житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла, як правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Стаття 810 ЦК України, встановлює письмову форму договору найму житла. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла. Оскільки між позивачем та відповідачами після продажу будинку, не укладалось будь-яких договорів найму/оренди житлового приміщення, яким є будинок [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не є членами сім`ї позивача, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім цього, аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі своїми протиправними діями порушують право поривача на вільне користування приватною власністю, а саме право володіти, користуватися та розпоряджатися, належною позивачу на праві особистої приватної власності, житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved