Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 128 186 грн. 97 коп. за період з 01.10.2011 року по 30.06.2020 року. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з [PERSON] вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2002 року по 25 серпня 2005 року. Від шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2004 року ухвалено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини. Про стягнення аліментів в судовому порядку відповідач знав, час від часу сплачував їх, а у тому числі в примусовому порядку. Станом на 01.07.2020 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 128 186 грн. 97 коп. З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх аліментних зобов`язань, позивач просить застосувати до нього заходи відповідальності, передбачені ч.1 ст.196 СК України, шляхом стягнення пені за прострочення сплати аліментів, розрахованої за період з 01.10.2011 року по 30.06.2020 року, яка складає 128 186 грн. 97 коп. Ухвалою суду від 03.09.2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , офіційно зареєстрованому [INFO] (а.с. 21). За рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбно-сімейних стосунків у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.06.2017 року. Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами в ході судового розгляду, [PERSON] проживає з нею. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України,\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2004 року за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх доньки [PERSON] в в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини. 28.09.2004 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист №2-2609/2004, який стягувачем [PERSON] пред`явлено до примусового виконання до Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області. Як слідує з розрахунку Саксаганського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с. 26-27), [PERSON] щомісячно нараховувались аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів). Відповідач протягом 2011-2020 р.р. періодично сплачував аліменти, однак в розмірі меншому, аніж нараховано. Станом на 01.07.2020 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки у [PERSON] склала 128\~186 грн. 97 коп. (із нарахованих за період з 01.10.2011 року по 01.07.2020 року аліментів в сумі 165 217 грн. 97 коп. ним фактично сплачено 37031 грн.). Таким чином, обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, в зв`язку з чим утворилася заборгованість саме з його вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, останній суду не надав, а в ході судового розгляду не встановлено. Відтак суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів. Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII\~від 17.05.2017 року,\~який набрав\~чинності 08.07.2017\~року),\~у разі\~виникнення заборгованості\~з вини\~особи,\~яка зобов`язана\~сплачувати аліменти\~за рішенням\~суду або\~за домовленістю\~між батьками,\~одержувач аліментів\~має право\~на стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~1%\~суми несплачених\~аліментів за\~кожен день\~прострочення від\~дня прострочення\~сплати аліментів\~до дня\~їх повного\~погашення або\~до дня\~ухвалення судом\~рішення про\~стягнення пені,\~але не\~більше 100\~%\~заборгованості. Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів або на суму недоплачених аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались або сплачені не в повному обсязі, обмеживши період для розрахунку з 01.10.2011 року по 01.07.2020 року. Суд погоджується з наведеним розрахунком, оскільки він виконаний із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, у тому числі з урахуванням того, що в липня 2012 року, листопаді 2012 року, липні 2013 року, грудні 2014 року, квітні 2016 року, квітні 2017 року, червні 2019 року, лютому 2020 року відповідач вніс аліменти в сумі більшій, ніж нараховано. Оскільки позивач не заперечує проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, відповідач не оспорює його дійсність та обґрунтованість, доказів, які б визначали доцільність перевірки правильності розрахунку аліментних платежів за кожним окремим місяцем суду не надано, тому суд вважає заявлений розмір заборгованості вірним та обґрунтованим. Таким чином, загальний розмір розрахованої позивачем пені в межах заявленого періоду є вірним та становить 1\~324 803 грн. 17 коп., в той час як розмір заборгованості по аліментам в межах цього ж періоду складає 128 186 грн. 97 коп. Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ч.1 ст.196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти\~за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості». Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем. Оскільки в даному випадку розрахований позивачем розмір пені як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти є вірний, а сума заявлена з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України, та принципам розумності, пропорційності і справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved