Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить звільнити 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS], котра належить [PERSON] на підставіі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05.02.2015 року по справі №554/2343/14-ц з-під арешту, накладеного Октябрським районним судом м.Полтави 02.09.1981 року та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 22.06.2005 року за реєстраційним номером обтяження №2109802. В обґрунтування заяви вказала, що 21.08.1985 року вона одружилася з [PERSON]. [INFO] її чоловік помер. Після смерті чоловіка вона вступила у спадщину. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2015 року вирішено питання про визнання за нею права власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями. Проте, при зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини виявилося, що даний будинок знаходиться під арештом. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 05.07.2016 року значиться арешт на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження №2109802, яке зареєстроване 22.06.2005 року реєстратором - Перша полтавська державна нотаріальна контора на підставі повідомлення б/н від 02.09.1981 року за власником [PERSON]. Наразі арешт майна є неактуальним, зацікавлених осіб в арешті майна немає, арешт не спрямований на реальне виконання рішення суду, оскільки в Октябрському районному суді м. Полтави справи немає, застосовані заходи забезпечення позову на 2016 рік відпали. На підставі вищенаведеного просила позов задовольнити у повному обсязі. Позивач та її представник до суду не з'явилися, надали заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, її представника та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 05.07.2016 року значиться арешт нерухомого майна - будинку за адресою [ADDRESS], власником якого вказано [PERSON] (а.с.18). Обтяження зареєстровано 22.06.2005 року за № 2109802 реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н нарсуд Октябрського району м. Полтави від 02 вересня 1981 року. Згідно листа за підписом голови Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2016 року, перевіривши алфавітні покажчики за 1981 рік встановити справу, де відповідачами були [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не вдалося (а.с. 22). За повідомленням Октябрського відділу державної виконавчої служби міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 08.08.2016 р. № 34793, виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] станом на 05.08.2016 року у відділі не перебуває (а.с. 20). За інформацією Першої полтавської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 24.10.2016 р. за № 2286/01-16, нотаріальні документи за 1981 рік в нотаріальній конторі не збережені. Дані з паперових носіїв про вказаний у заяві арешт від 02.09.1981 року були перенесені Полтавською філією ДП «Інформаційний центр» МЮУ 22.06.2005 р. до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у зв'язку з його запровадженням під інсталяцією Першої полтавської державної нотаріальної контори. Іншою інформацією Перша полтавська державна нотаріальна контора не володіє (а.с.21). Згідно ксерокопії технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS], виготовленого Полтавським бюро технічної інвентаризації станом на 25.06.1982 року, власниками вказаного будинку значаться [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до копії Договору дарування від 23.11.1982 року, посвідченого державним нотаріусом К.І.Грінчишиною, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5967, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/2 частину жилого будинку з частиною надвірних будівель в [ADDRESS]. Право власності на 1/2 частину вказаного жилого будинку зареєстровано за [PERSON] в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу № 4 за реєстровим номером 84 від 09.12.1982 р. (а.с. 13-14). 21.08.1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 2003, який зареєстровано у Полтавському міському Палаці шлюбів (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05.02.2015 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] на 5/24 частин житлового будинку по [ADDRESS] Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] на 5/48 частин житлового будинку по [ADDRESS] Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] на 1/12 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.16-17). Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки, право власності позивача ніким не оспорюється, накладений арешт на житловий будинок перешкоджає належним чином позивачу користуватися та розпоряджатися власним майном на свій розсуд, через неактуальний арешт вона не може скористатися своїм правом на державну реєстрацію рішення суду, підстав для накладення заборони на відчуження майна на даний час немає, наявність заборони на відчуження перешкоджає позивачу вчиняти щодо свого майна будь-які дії, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та зняття арешту з зазначеного нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved