Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про визначення місця проживання дитини, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Горохівська районна державна адміністрація, Служба у справах дітей, в якому просить суд визначити місце проживання її дочки [PERSON], [INFO], разом з нею, матірю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем до 25 жовтня 2017 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року їхній шлюб було розірвано. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Останній проживає разом з позивачкою, а доньку відповідач забрав проживати до себе в [INFO], де фактично утримує всупереч її волі, оскільки дочка хоче та мусить проживати разом з матірю та своїм братом. Позивач вказує, що на даний час вони з батьком дитини не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання доньки. При цьому позивач вважає, що донька має мешкати разом з нею, оскільки відповідач фактично не проживає за вказаною адресою, не піклується про доньку, а фактично поклав цей обовязок на свою матір. Він постійно перебуває в розїздах і не бачить свою дочку, у звязку з чим він не може забезпечити як фізичний так і культурний розвиток дитини. Також не піклується про свого сина, який проживає з позивачкою. Позивач в позові вказує, що вона на даний час офіційно працевлаштована на ТзОВ «Кромберг енд Шуберт Україна», має стабільний заробіток, якого вистачає для утримання двох дітей, проживає разом зі своїм співмешканцем у його квартирі, що в місті Луцьку, проспект Грушевського, 5/67. Останній також є забезпеченим, має достатній заробіток для повноцінного утримання сімї. Також зазначає, що в неї наявні всі необхідні умови для навчання, виховання, проживання малолітньої дитини, в атмосфері любові і моральної та материнської забезпеченості. У звязку з наведеним просить позов задовольнити. Позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], в судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, позов просили задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позову не визнав, зазначивши, що дочка [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом з ним в селі Мирне Горохівського району Волинської області. Він належним чином займається її вихованням, розвитком та доглядом, дочка на даний час навчається в школі, він відвідує всі батьківські збори, забезпечує дитину всіма речами першої необхідності, а також шкільним приладдям. Вказав, що твердження позивача про те, що він часто та довго перебуває у відрядженнях по території України не відповідає дійсності, оскільки протягом 2018 року він перебував у відрядженнях лише в межах Волинської області. Також й не відповідають дійсності більшість обставини, які викладені в позовній заяві. Зокрема, відповідач пояснив, що дочка проживає разом з ним за власним бажанням, насильно він її не утримує та не забороняє спілкуватися як з її матірю, тобто позивачкою, так і її братом. Вважає позов безпідставним, просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 22 листопада 2017 року з приводу даного спору Службою у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації було надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO]. На засіданні комісії малолітня [PERSON] ствердила, що хоче проживати разом з батьком [PERSON] Згідно з даним висновком служба вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її батьком [PERSON], тобто відповідачем, в селі Мирне Горохівського району Волинської області. Вказаний висновок підтримала, просила в задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні малолітня [PERSON], в присутності представника Служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом з батьком за власним бажанням, ніякого примусу з його сторони не було. Батько належним чином піклується про неї, не заперечує, щоб вона спілкувалася з своєю матірю та братом, а тому вона й надалі бажає проживати разом з ним. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, а також пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов в задоволені позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Сторонами не заперечувалося, що на час припинення шлюбних відносин малолітня донька залишилася проживали разом з батьком [PERSON] в селі Мирне Горохівського району Волинської області, а син [PERSON] з матірю позивачкою по справі. Сторонами не оспорюється, що одразу після розірвання шлюбу позивач та відповідачка стали проживати окремо. У позовній заяві про визначення місця проживання дитини з матірю, [PERSON] вказує, що відповідач не має змоги забезпечити належних умов проживання, розвитку та виховання малолітній дочці, так як фактично в селі Мирне Горохівського району Волинської області не проживає, постійно перебуває у розїздах і не бачить дитини, сама ж дочка проживає з батьком всупереч її волі, бажає проживати з матірю та її меншим братом. З відповіді приватного підприємця [PERSON] від 26 грудня 2018 року вбачається, що водій [PERSON] на протязі 2018 року у відрядження за межі Волинської області не відряджався. Всі поїздки були в межах Волинської області. Твердження позивача щодо проживання дитини разом з батьком всупереч її волі було спростоване в судовому засіданні поясненнями самої малолітньої [PERSON], яка зазначила, що й надалі бажає проживати разом з батьком. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно з вимогами ст.ст.7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В судовому засіданні малолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], допитана в присутності представника Служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації, пояснила, що бажає проживати разом з батьком відповідачем по справі [PERSON] Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб і сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Пунктом 18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаний в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації від 22 листопада 2017 року, малолітня [PERSON] є ученицею 2 класу Мирненської [PERSON] ступеня. В даному закладі дитина навчається з 01 вересня 2016 року. За весь період часу навчання дитини її вихованням займається батько [PERSON], а також його батьки, які беруть активну участь у шкільному житті дитини. Матів дитини, [PERSON], за час навчання дитини в школі жодного разу не зявилась та не приймала участі у вихованні доньки, не цікавилась навчанням та поведінкою. Згідно з актом обстеження від 14 листопада 2017 року встановлено, що умови проживання малолітньої доньки в родині батька хороші. Дівчинка забезпечена всім необхідним для її повноцінного розвитку та виховання. В ході бесіди спеціалістом служби у справах дітей із малолітньою [PERSON], дівчинка повідомила, що їй комфортно проживати у родині батька, де про неї піклуються та люблять, тому вона не бажає змінювати місця свого проживання. Також дитина висловила думку, що не заперечує та хоче зустрічатись із матірю та молодшим братом. Служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] за місцем проживання її батька відповідача [PERSON] Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Горохівської районної державної адміністрації Волинської області від 23 листопада 2017 року №15/3 та протоколу №15 засідання комісії з питань захисту прав дитини Горохівської районної державної адміністрації Волинської області, голові райдержадміністрації було рекомендовано видати розпорядження про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з батьком, [PERSON], в селі Мирне Горохівського району Волинської області. У контексті ст.19 СК України письмовий висновок органу опіки та піклування є обовязковим для прийняття рішення по даній справі. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та її представником в суді не було надано належних доказів та не наведено достатніх та переконливих мотивів для того, щоб суд при вирішенні даного спору визначив місце проживання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], тобто позивачем. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком. Таким чином, суд приходить до висновку, що малолітня дочка прихильна до свого батька [PERSON], тобто відповідача, який створив атмосферу щастя, любові і розуміння для своєї дочки, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, утримує дитину матеріально, аморальний спосіб життя не веде, має належні умови для проживання, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, у звязку з чим в задоволенні позову відмовляє. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed