Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення пені від суми несплачених аліментів, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.08.2015року; від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , котрий на даний час є неповнолітнім та за рішенням суду проживає із позивачем; 14 лютого 2017 року Самбірським міськрайонним судом ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2016 року і до його повноліття; однак відповідач жодних коштів не сплачував, що призвело до накопичення заборгованості станом на 1 січня 2018 року в сумі 13195,58 гривень; вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача, а тому має право на стягнення з нього пені у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що передбачено законодавством; в ході судового провадження позивач збільшила позовні вимоги, оскільки за час розгляду справи розмір заборгованості значно збільшився, що станом на жовтень 2021року становить 97429,79грн., а тому розмір пені відповідно збільшився; таким чином [PERSON] просить у судовому порядку стягнути із відповідача [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку в сумі 75480,79грн. У судовому засіданні позивач та її представник-адвокат в обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у зверненні до суду, наполягали на задоволенні позову, позивач додатково пояснила, що відповідач є матеріально забезпечений, заборгованість виникла з його вини, а тому наявні обставини для стягнення з нього неустойки за несплату аліментів; крім того, уточнила таку суму враховуючи розрахунок державного виконавця та просила стягнути 72717,29грн., що згідно законодавства не може перевищувати суму боргу. Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила позивач та її представник-адвокат. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області 21 серпня 2015 року; від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , на утримання котрого із відповідача присуджено стягувати аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.12.2016 року і до його повноліття згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.02.2017р. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Самбірського Відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області від 30.09.2021р., заборгованість по аліментах за період з грудня 2016 року по вересень 2021 року включно становить 72717,29грн. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; частина 1 ст. 196 Сімейного кодексу України регламентує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 96 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Такий правовий висновок вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), а саме передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання сина та знав про свій обов`язок їх сплати, однак не повідомив про причини, які б йому перешкоджали своєчасно сплачувати аліменти, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, тому суд погоджується з доводами позивача, які знайшли своє підтвердження в сукупності зібраних доказів в матеріалах справи та погоджується з наданим позивачем розрахунком. За таких обставин, враховуючи вищезазначені положення матеріального права, а також наявність істотних умов, які полягають у тривалій несплаті аліментів відповідачем, і відповідно ним не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу за вказаний період, судвважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908грн.

Outcome: approved