Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повнолітнього віку. В позові посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з тієї причини, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Неповнолітні діти знаходяться на її утриманні, а відповідач регулярно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відмовляється. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні 28.12.2015 року позивач підтримала позовні вимоги, суду пояснила, що з 31.07.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від сумісного життя мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, з тієї причини, що в сім'ї почались непорозуміння та сварки через постійні безпідставні ревнощі відповідача. Шлюбні стосунки припинені з кінця вересня 2015 року, мешкають окремо один від одного, звергти сім'ю на майбутнє не можливо. Тому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Крім того, неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач утримує дітей лише тоді, коли вони бувають разом з ним. Добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повнолітнього віку. Відповідач у судовому засіданні 28.12.2015 року пояснив, що в родині дійсно були сварки та скандали у зв'язку з його ревнощами, тому дружина пішла від нього забравши дітей. Він намагався зберегти сім'ю, однак позивач відмовляється жити разом. За клопотанням відповідача, судом був наданий строк на примирення сторін тривалістю два місяці. У судове засідання 29.02.2016 року позивач та відповідач не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяви, в яких просять розглядати справу без їх участі, позивач позов підтримує, відповідач з позовом згоден. Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 31.07.2010 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 267 (а.с.11). Від сумісного життя мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких батьком записаний відповідач - [PERSON] (а.с.12,13). Сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились, позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача та не має наміру повертатися до відповідача у зв'язку з постійними сварками та неврівноваженим характером відповідача. Відповідно до ст. 111, ч.1 ст. 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. За наданий судом строк на примирення сторін тривалістю два місяці, зі сторони відповідача ніяких дій для примирення з позивачем не здійснено, шлюбні стосунки не поновлено. При цьому в процесі розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання сторонам максимального терміну для примирення допоможе збереженню сім'ї. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини. Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню, та шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Крім того, неповнолітні діти проживають разом з матір'ю - позивачем по справі, та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно, регулярно виділяти грошові кошти на утримання дітей відмовляється. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує розмір установленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, матеріальне становище позивача, яка самостійно утримує неповнолітніх дітей, матеріальний стан відповідача, який працює, має можливість утримувати неповнолітніх дітей, а також з якого стягнень по іншим виконавчим документам не проводиться. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/6 частині заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача та на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved