Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування в особі Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю позивачкою по справі [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2014 р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають малолітніх двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем не проживають разом, 01.10.2018 р. шлюб між сторона розірвана. Проте, між сторонами існує спір щодо місця проживання дітей. У будинку, де мешкає позивач та її діти, за адресою: [ADDRESS] , повністю створені умови для проживання дітей, їхнього навчання та дозвілля. Відповідач не має достатнього часу піклуватися дітьми, оскільки працює та мешкає у м. Одесі у орендованій квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей. Відповідач періодично приїздить до дітей для спілкування, проте погрожує, що відбере дітей, у зв`язку з чим на тлі викладеного виникають сварки, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано з первісним позовом в одне провадження. Ухвалою суду від 21 листопада 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи: Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них,залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання без поважних причин. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки у судові засідання відповідач не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив у вирішення питань покладатися на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди позивачки, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні докази та матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 01.10.2018 р., шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-9). Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 12, 13). Відповідно до судового наказу виданого Арцизьким районним судом Одеської області від 12.09.2018 р. з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину (а.с. 10). Відповідно до довідок № 6, 7 від 31.01.19 р. виданих ПрАТ «Старосілля» вбачається, що [PERSON] офіційно працює у вказаному підприємстві на посаді зав. склада та отримує стабільний дохід (а.с. 14, 15). Відповідно до актув обстеження житлово-побутових умов від 31.01.2019 р., при проведенні обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , комісією встановлено, що діти проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , дідусем [PERSON] , бабусею [PERSON] , тіткою [PERSON] . При проведенні обстеження встановлено, що умови проживання дітей відповідають санітарно-гігієнічним нормам, є всі необхідні умови для розвитку дітей (а.с. 16). Згідно висновку № 01-34/477 від 10.03.2020 р. Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування, доцільно визначити місце мешкання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 123-124). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, дослідивши питання захисту і безпеки малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] з точки зору їхнього здорового розвитку, питання стабільності середовища їхнього існування, вік дітей і те, скільки часу і за яких обставин вони вже проживають разом лише з матір`ю, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки суд у спорі між батьками надає першочергове значення саме найкращим інтересам дітей.

Outcome: approved