Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що з 12.10.2013 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано рішенням суду від 27.08.2020 року. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Між подружжям стався розлад сімейних відносин, будь-яких стосунків вони не підтримують та не спілкуються. Син [PERSON] проживає разом з матір`ю, перебуває на повному її утриманні. Відповідач позивачу коштів на утримання сина не дає, в досудовому порядку подружжя домовленості про утримання дитини не досягло. Позивач не в змозі самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного та морального розвитку. Оскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною, отримує дохід, позивач вважає, що він має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує матеріальної допомоги батька. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25.08.2020 року у справі відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзиву на позов до суду не надав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач здійснює торгівлю на ринку килимами (допомагає батькам), розмір доходу відповідача позивачу не відомий, відповідач має в користуванні автомобіль марки Рено, інших утриманців він не має. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, додатково пояснив, що наразі він ніде не працює, допомагає батькам в реалізації на ринку килимовими виробами, має середньомісячний дохід в розмірі 8-9 тисяч гривень, здійснює пошук офіційної роботи. З приводу автомобіля пояснив, що в січні 2020 року автомобіль Рено, 2015 року випуску, йому подарували батьки, які були придбані за їх кошти. Повідомив, що у власності нерухомого майна він не має, кредитних зобов`язань не має, інших утриманців немає. Дослідивши обставини справи, заслухавши позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2013 року, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2020 року під головуванням судді Волошина С.В. (справа № 127/1487/20) (а.с.5). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2016 року (а.с.6). Позивач зареєстрована та проживає разом з сином за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9, 21). Відповідач проживає окремо, добровільно матері свого сина належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Протилежного судом не встановлено. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн. Наразі дитині позивача та відповідача виповнилося 4 роки. Судом встановлено невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушеним, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину суду не надав. Разом з тим суд враховує те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Разом із тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Судом враховані всі встановлені та підтверджені в судовому засіданні обставини, що мають бути враховані при винесенні рішення про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 03.07.2020 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 840,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial