Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що є основним наймачем квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім неї зареєстровані відповідачі [PERSON] , яка є її дочкою, а також онуки [PERSON] та [PERSON] Проте, незважаючи на реєстрацію відповідачів за вказаною адресою, у такій квартирі останні не проживають з 2008 року, оскільки виїхали на постійне місце проживання в Республіку Італія м. Реджо-нель- Емілія , де мешкають, працюють та навчаються. Факт непроживання відповідачів за адресою місця реєстрації стверджується актами ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів». У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в ній не проживають, з метою здійснення приватизації житла та отримання субсидії, у зв`язку з надмірною сплатою комунальних послуг, просила визнати їх таким, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту такого, просили позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявами, в яких зазначили, що в 2013 році виїхали на постійне місце проживання в Італію, де забезпечені житлом. Просили суд розглядати справу за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечили. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради - Дрозда Г.М. у судовому засіданні проти задоволення в частині визнання таким, що втратив право корстування житловим приміщенням, відповідача [PERSON] , який є малолітнім, заперечила. Щодо решти позовних вимог покладалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи органу опіки та піклування Сихівської РА ЛМР, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на квартиру №018705 від 22.10.1987. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї №917 від 05.03.2019, виданою ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів», у квартирі [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровані її донька - [PERSON] , [INFO] , онуки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Відповідно до актів ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 25.09.2018, 11.12.2018, 04.03.2019, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, однак не проживають з 2008 року у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України член сім`ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Частиною 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Як видно з посвідчень особи № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають в м. Реджо-нель-Емілія, Республіка Італія. Окрім цього, з наданої довідки з місця проживання сектору демографічної служби в м. Реджо-нель- Емілія вул. Тоскі 27 - 42121 , встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте з реєстрації в [ADDRESS] не зняті. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] , подали заяви про зміну місця проживання з України на адресу: [ADDRESS], а [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , що підтверджується повідомленнями сектору демографічної служби в м. Реджо-нель-Емілія вул. Тоскі 27 - 42121 про відкриття провадження №DW/2017/00020882, №DW/2016/00003248. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання про те, що відповідач [PERSON] є її подругою та така перебуває в Італії більше 10 років, не заперечує проти задоволення позову. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] дали показання про те, що проживають у спірній квартирі разом з позивачем, а відповідач [PERSON] є їх рідною сестрою. Більше десяти років остання проживає в Італії, а з 2013 року забрала до себе дітей. У зв`язку з надмірною сплатою комунальних послуг та з метою здійснення приватизації квартири вважають, що відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Окрім цього, встановлено, що факт непроживання у наведеній квартирі підтверджено відповідачами у поданих ними суду заявах, згідно з якими такі не проживають за вказаною адресою з 2013 року та не заперечують щодо задоволення позову. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивач просить визнати таким, що втратив право на користування квартирою малолітнього [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст. 29 ЦК України та ст. 160 СК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Зазначені норми дають підстави для висновку, що малолітня дитина не може вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази в їх сукупності, встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, доказів поважності причин непроживання чи створення їм перешкод у користуванні житлом суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved