Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Паланської сільської територіальної громади про визнання права власності на на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В позовній заяві зазначено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.06.2014 року. За життя [PERSON] склав заповіт за № 65 від 09.03.2000 р., яким все своє майно заповідав [PERSON] . Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] складається з житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,43 га, наданої для ведення підсобного господарства, розташованої на території с. Кочубіївка Уманського району. Позивач вказує, що у встановлений законом строк вона звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак, постановою державного нотаріуса Уманської райдержнотконтори Ящуком О.Д. за № 179/02-31 від 11.03.2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,43 га, надану для ведення підсобного господарства, яка розташована на території с. Кочубіївка Уманського району, у зв`язку з тим, що на свідоцтві про право власності на житловий будинок є виправлення, які зроблені не тією юридичною особою, яка видавала документ та у зв`язку з тим, що відомості про земельну ділянку не були внесені до Державного земельного кадастру. За таких обставин, позивач вказує, що вона вимушена звернутися з позовом до суду, адже вона не може набути права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, проте надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги вона підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказала, що вона просить розглянути справу у її відсутність. Представник Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Однак на адресу суду представник сільської ради подав заяву, в якій вказано, що він просить провести розгляд справи у відсутність представника сільської ради та проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.06.2014 року Виконавчим комітетом Кочубіївської сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с.4). Згідно із заповітом від 09.03.2000 р. [PERSON] заповідав [PERSON] належну йому частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та належну йому право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на земельну частку ЧР № 0118921, виданий Уманською райдержадміністрацію 23.12.1996 року (а.с.5). При цьому, до матеріалів спадкової справи № 558/2014, заведеної Уманською районною держнотконторою після смерті [PERSON] , померлого [INFO] було долучено заповіт від 19.10.2013 р., яким [PERSON] все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Кочубіївської сільської ради Уманського району за № 5-2/VII від 05.02.2016 р. було перейменовано вул. Леніна на вул. Центральну. (а.с.6) Після смерті батька позивач [PERSON] , як єдиний його спадкоємець, фактично прийняла спадщину. У встановлений законом термін вона звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 11.03.2016 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д.О., у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,463 г, надану для ведення особстого підсобного господарства, яка розташована на території с. Кочубіївки Уманського району Черкаської області, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що на свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок є виправлення, які зроблені не тою юридичною особою, яка видавала документ та у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. (а.с.13). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 15-23-40 від 28.01.1998 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кочубіївської сільської ради за № 58 (1) від 30.10.1996 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,43 га на території Кочубіївської сільської ради Уманського району для ведення особистого підсобного господарства та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 40 (а.с.16) На підставі свідоцтва за № 69 на право приватної власності на житловий будинок від 10.05.1988 р. житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, які знаходяться в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 27). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а у відповідності до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець після смерті свого батька [PERSON] фактично прийняла спадщину, в тому числі і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Однак, у зв`язку з тим, що за життя батько позивача належним чином не оформив правовстановлюючих документів на вказаний будинок, позивач на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою 11.03.2016 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д.О.. Також, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Паланської сільської територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - підлягають задоволенню.

Outcome: approved