Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просить суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх дітей згідно чинного законодавства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим що 06.10.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС Генічеського РУЮ Херсонської області за актовим записом в Книзі реєстрації шлюбів №177 від 06.10.2007 року. Від шлюбу у них народилися двоє дітей: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АП №130314 від 26.12.2008 року; сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №135545 від 02.04.2012 року. 20.11.2013 року вони розірвали шлюб, про що є рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20.11.2013 року. З цього часу відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає. Після розлучення він перейшов проживати до своїх батьків, які мешкають в с. Новогригорівка, Генічеського району, Херсонської області, займається фермерською діяльністю. Кошти на утримання дітей не виплачує. На утримання дітей вона не отримує також і державної допомоги. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Інших дітей, окрім їх спільних з ним дітей, а також непрацездатних батьків відповідач не має. Через це вона була вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав повністю, вказав, проти його задоволення не заперечує, додав що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі згідно закону. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.10.2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС Генічеського РУЮ Херсонської області за актовим записом в Книзі реєстрації шлюбів №177 від 06.10.2007 року. 20.11.2013 року вони розірвали шлюб, про що є рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20.11.2013 року. За час спільного проживання у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АП №130314 від 26.12.2008 року; сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №135545 від 02.04.2012 року. Згідно копії свідоцтв про народження дітей, відповідач [PERSON] записаний батьком дітей, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дітей. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання своїх дітей не надає. Відомостей, щодо наявності в нього інших стягнень по виконавчим листам суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач працездатний, офіційно не працевлаштований, хронічних захворювань не має, на утриманні нікого не має. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та відповідача, беручи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача [PERSON] має бути стягнуто аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved