Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.01.2009року, визнати недійсним договір міни вище вказаної квартири від 11.09.2009року, скасувати державну реєстрацію права власності на вище вказану квартиру, зобов'язати [PERSON] повернути їй документи про право власності на вказану квартиру, стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.12.2006 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав їй 30900 доларів США, а вона повинна була повернути вказану суму. 20.12.2006 року між нею, її дочкою [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого вони передали [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 30.01.2009 року [PERSON] на підставі довіреності від їх імені продав вказану квартиру [PERSON] 11.09.2009 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку було укладено договір міни, за умовами якого [PERSON] передав вказану квартиру [PERSON] та [PERSON] Спірні договори купівлі-продажу та міни квартири були вчинені [PERSON] без її згоди, навмисно, з перевищенням повноважень, з ціллю отримання вигоди для себе. Не будучи освідомленою про дії [PERSON] вона продовжувала виконувати обов'язки за договором позики, крім того сплачувала всі комунальні платежі по вказаній квартирі. Крім того, обґрунтовує свої вимоги тим, що при укладенні договору купівлі-продажу не дотримані вимоги ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку». В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому. Позивач в судовому засіданні також зазначила, що строки позовної давності вона не порушила, оскільки поки вона не дізналась про порушення свого права відповідачами раніше необхідності у зверненні до суду не було. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Повідомлені представником відповідача [PERSON] - [PERSON] причини неявки в судове засідання визнані неповажними. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у заочному порядку, проти чого не заперечили позивач та її представник. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача та її представника, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.2006 року [PERSON] уповноважила [PERSON] укласти та підписати від її імені договір позики валютних цінностей, в якому вона та [PERSON] виступатимуть як солідарні боржники, а також укласти та підписати від її іменні, в забезпечення їх солідарних зобов'язань за договором позики, договір іпотеки квартири [ADDRESS], а також продати на ринкових умовах належну їй частку квартири, здійснювати від її імені усі необхідні дії та готувати усі належні документи, для вчинення зазначених правочинів. 20.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 30900 доларів США, а остання зобов'язалася повернути вказану суму/а.с.17-18/. 20.12.2006 року між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого боку було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS] /а.с.15-16/. 20.12.2006 року [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] уповноважила [PERSON] продати за ринковою ціною належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS], здійснювати від їх імені усі необхідні дії та готувати усі належні документи, для вчинення зазначеного правочину. 30.01.2009 року [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON], без згоди іпотекодержателя продав квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.01.2009року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]/а.с.19-20/. 11.09.2009 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за умовами якого [PERSON] передав квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] /а.с.21-23/. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч.1 ст.215 ЦПК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, як встановлено судом, відчужуючи за договором купівлі-продажу від 30.01.2009 року спірну квартиру, продавці, якими виступали за вказаним договором [PERSON] та [PERSON], не отримали згоду іпотекодержателя [PERSON] на її відчуження. Той факт, що від імені [PERSON] та [PERSON] вказаний договір купівлі-продажу квартири укладав [PERSON] вказаних висновків суду не спростовує, оскільки в даному випадку [PERSON] діяв як представник [PERSON] та [PERSON] за довіреністю, а не як іпотекодержатель, який відповідно до вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку» реалізує своє право на продаж предмета іпотеки. Цей факт також підтверджує і п.4 договору купівлі продажу від 30.01.2009 року спірної квартири, відповідно до якого було зазначено, що вказана квартира не надана в іпотеку. За таких обставин суд вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.01.2009 року повинен бути визнаний недійсним. В частині позовних вимог про визнання недійсним договору міни спірної квартири від 11.09.2009 року суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити, оскільки позивач не є стороною вказаного договору міни і відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України не має права вимагати визнання його недійсним. Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки, як було встановлено судом, договір купівлі продажу від 30.01.2009 року спірної квартири є недійсним, позивач має право витребувати спірну квартиру у її власників [PERSON] та [PERSON], а державна реєстрація права власності на вказану квартиру за останніми підлягає скасуванню. Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON] повернути позивачу документи про право власності на спірну квартиру, оскільки позивач не довів, що вказані документи знаходяться у [PERSON], оскільки ніяких доказів в цій частині позовних вимог позивач суду не надав. Згідно ч.1 ст.267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Разом із тим, судом встановлено, що строк пред'явлення вказаного позову до суду [PERSON] в даному випадку не пропущений, оскільки остання загалом дізналась про порушення свого права у 2012році, як вбачається із повідомлення СУ ГУМВС України в Харківській області від 13.01.2014року за № 47/404, [PERSON] 04.12.2012року звернулась з заявою до правоохоронних органів про порушення кримінальної справи, щодо шахрайського заволодіння її квартирою. У зв'язку з тим, що судом задоволені позовні вимоги [PERSON] немайнового характеру, згідно зі ст.88 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] (особи, якою були порушені права позивача) на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial