Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 20.10.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області за актовим записом №71. У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не змогли знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сімї, він не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. Протягом останніх двох років вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В звязку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просила його розірвати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обґрунтував вищенаведеним, просив задовольнити та розірвати шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу просив залишити прізвище позивача без змін. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.10.2002 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-МИ №058144 від 20.10.2002 року, наданого відповідачем в судовому засіданні. У вказаному шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із копій свідоцтв про народження серії І-МИ №086298 від 27.01.2009 року та серії І-МИ №151564 від 04.08.2004 року, наданих відповідачем в судовому засіданні. Причиною розпаду сімї є те, що сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Спільне життя сторін стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сімї, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved