Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Пласт» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 299 495,76 грн. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона з 17.04.2009 року по 11.05.2018 року працювала у ПАТ «Пласт» на посаді начальника юридичного відділу, з якої звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. 15.05.2018 року Октябрським районним судом м.Полтави винесено судовий наказ, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на її користьзаборгованість по заробітній платі в розмірі 436 342, 48 грн. Вказаний судовий наказ було виконано повністю лише 03.10.2019 року. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження заборгованість по заробітній платі була перерахована стягувачу платежами, які через декілька банківських днів надійшли на банківський рахунок позивача. Отже, середній заробіток за весь час затримки виплат позивачу заробітної плати слід рахувати з 02.06.2018 року по 03.10.2019 року. Згідно розрахунку розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачу заробітної плати при звільненні з посади начальника юридичного відділу ПАТ «Пласт» складає 299 495,76 гривень. Ухвалою суду від 08 листопада 2019 року року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві прохала розглянути справу без її участі (а.с.4). Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.20-21, 27). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді начальника юридичного відділу в Приватному акціонерному товаристві «Пласт» та була звільнена 11.05.2018 за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується виданою довідкою ПАТ «Пласт» № 92 від 11.05.2018 (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цьогоКодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 15.05.2018 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 436 342,48 грн. (а.с.9). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 03.10.2019 року судовий наказ відповідачем було виконано і перераховано належні позивачу грошові суми на його картковий рахунок (а.с.11). Судом встановлено, що до суду звернулася звільнена підприємством [PERSON] з позовом про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, право на яку передбачене ч.1ст.117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 16.05.2018року по 03.10.2019 року. Середня місячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 17 212, 33 грн. гривень, середньоденна заробітна плата складає 860,62 гривень, згідно наданого розрахунку позивачем (а.с.5). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 16.05.2018 року по 03.10.2019 року у сумі 299 495,76 гривень (348 робочих дня х 860,2 гривень середньоденної заробітної плати). Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки виплати, належних працівникові при звільненні сум, в розмірі 299 495,76 гривень за період затримки з 16.05.2018 року по 03.10.2019 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2 994 грн. 95 коп., оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Outcome: approved