Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 21.08.2015 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 741, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]» та місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], визначити з нею. На обґрунтування позову зазначила, що 21.08.2015 між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказала на те, що одруження виявилося невдалим, поступово сімейне життя погіршувалося, що призвело до втрати поваги та любові один до одного. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, тому подальше сімейне життя вважає неможливим. Питання з розподілу спільного майна вирішать самостійно. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв»язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 21.08.2015 Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 741, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] В шлюбі сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] З позову вбачається, що подружжя тривалий час не підтримує шлюбних відносин, спільне життя сторін не склалося у зв'язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, різними сімейними цінностями. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у позивача відсутній. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З матеріалів справи вбачається, що налагодження між сторонами сімейних відносин є не тільки неможливим, але й недоречним, клопотань про надання строку на примирення до суду не надходило. За викладених обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved