Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила шлюб, зареєстрований 26.09.2019 Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, між нею та відповідачем розірвати; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дитини, а саме до [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2019 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя в них не склалося, проживають окремо, дитина постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя, відповідач неодноразово піднімав на неї руку. Вважає, що шлюб розпався, шлюбних відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Оскільки неповнолітній син залишається жити з нею, просить також про стягнення аліментів. 15.01.2021 ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом повідомленням сторін. 12.03.2021 за вх. № 5254/21-Вх від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був укладений 26.09.2019; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн в твердій грошовій формі щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати 840,80 грн. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заявлені уточнені позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Згідно зі ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26.09.2019 Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 392, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.2006. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вони проживають окремо один від одного, примирення між ними вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідач не заперечував проти таких тверджень позивача. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Щодо вимог про стягнення аліментів на дитину, суд вважає за необхідне зазначити таке. Зокрема, судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не заперечується сторонами по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дітей можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свою малолітню дитину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі - 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід присудити від дня пред`явлення позову, а саме з 21.01.2021. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що суд задовольнив позов в частині розірвання шлюбу, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 840,80 гривень у користь позивача. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача щодо стягнення аліментів також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved