Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], за період з липня 2011 р. по січень 2014 року у сумі 18166 гривень 00 копійок та пеню за прострочення платежу в розмірі 61887 гривень 00 копійок, а всього 80053 гривні 00 копійок. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.10.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього рішення 24.10.2011 року Сихівським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист №2-1755/11, на підставі якого відділом ДВС Сокальського РУЮ було відкрито виконавче провадження. Проте відповідач, який є здоровою та працездатною особою, рішення про стягнення аліментів належним чином не виконує. За період з липня 2011 р. по 01 лютого 2014 року він сплатив лише 6350,00 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, затвердженого начальником відділу ДВС Сокальського РУЮ Варениця Т.В, загальна сума заборгованості по аліментах по виконавчому листу №2-1755/11 станом на 01.02.2014 року складає 18166,00 грн. Згідно здійсненого розрахунку неустойка (пеня) за прострочення платежу по аліментах складає 61887,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до змісту позовних вимог, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на своє скрутне матеріальне становище. Зазначив, що на даний час він ніде не працює, жодних фінансових доходів не отримує, однак має намір працевлаштуватися та по мірі своїх фінансових можливостей виплачувати аліменти. Вважає, що заборгованість по сплаті аліментів уторилась з незалежних від нього причин та його вини у цьому немає. Стверджує, що встановлений судом розмір аліментів є занадто високим, а тому він в змозі сплачувати аліменти в такому розмірі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 800,00грн. щомісячно, починаючи з 11 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вищезазначеного рішення суду, 14 жовтня 2011 року Сихівським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист №2-1755/11, який пред'явлений до виконання у Відділ державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції. Згідно розрахунку Відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції, станом на 01 лютого 2014 року заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року становить 18166,00грн. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року за виконавчим листом №2-1755/11, здійсненого згідно вимог ст.196 Сімейного кодексу України, така станом на 01 лютого 2014 року становить 61887,00грн. Даний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається до уваги. Суд не приймає покликання відповідача на те, що він не працює, не може працевлаштуватись та спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а тому його вини у виникненні заборгованості по аліментах немає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд враховує, що стан здоров'я у відповідача нормальний, такий є працездатною особою, [INFO], обов'язок сплачувати аліменти виник у нього з моменту набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти та їх розмір. Підтвердженням відсутності вини відповідача можуть бути лише такі обставини, за яких заборгованість утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. При цьому, згідно положень ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження свого незадовільного матеріального стану, що дали б суду підстави для зменшення розміру неустойки. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з виникненням з вини відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів перед одержувачем - позивачем [PERSON], вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року, в розмірі 61887,00грн. є підставною та підлягає до задоволення. Разом з тим, вирішуючи вимогу [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь заборгованості за аліментами, суд вважає, що дана вимога не ґрунтується на нормах матеріального права та до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст.187 Сімейного кодексу України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Відповідно до положень ст.194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Вказана норма закону визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 Сімейного кодексу України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. У даному випадку, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 жовтня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] вже стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 800,00грн. щомісячно, починаючи з 11 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення 14 жовтня 2011 року суд видав виконавчий лист №2-1755/11. Судом встановлено, що [PERSON] сплачував аліменти не в повному обсязі, у зв'язку із чим станом на 01 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 18166,00 грн., що підтверджується даними розрахунку заборгованості по аліментах за період з липня 2011 року по 01 лютого 2014 року, складеної 17 лютого 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Кулик Ю.Р. Отже в даному випадку аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а тому заборгованість відповідача за аліментами підлягає стягненню з нього у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Таким чином з відповідача слід стягнути 618,87грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 187, 194, 196 СК України, Закону України «Про виконавче провадження», та

Outcome: partial