Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. На обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2016 року. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З грудня 2017 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного бюджету. Син [PERSON] проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, де також зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не буде подавати відзив на позовну заяву, йому розяснені наслідки визнання позову. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та ухвалити рішення, з урахуванням визнання позову відповідачем у справі. Встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 123 (а.с. 10). Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому відповідач вказаний батьком дитини (а.с. 11). Позивач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 22 грудня 2017 року, виданою ЖБК № 46 (а.с. 12). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дніпровського району Камянської міської ради від 21 грудня 2017 року № 3457 (а.с.13), позивач перебуває на обліку в УСЗН та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. В заявленому позові позивач стверджує, що добровільно матеріальну допомогу на її утримання\~ до досягнення сином [PERSON] трирічного віку відповідач не надає. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно статей 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, повязану з підготовкою справи до її розгляду, в розмірі 350 грн., які підтверджуються договором № 41 від 29 грудня 2017 року про надання юридичних послуг та актом приймання виконаних робіт від 29 грудня 2017 року. Суд вважає розмір витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Частиною 1 статті 142 ЦПК передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач, згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд, з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, стягує з відповідача на користь держави 50 відсотків ставки судового збору, встановленої за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Outcome: approved