Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватної виробничо-комерційної фірми «ЛАНА» ( дали ПВКФ «ЛАНА») про визнання неукладеним договору виготовлення деревяних дверей, стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 24000 грн., збитків від інфляції-21298 грн. 31 коп. , 3% річних від простроченої суми-2175 грн. 78 коп., загальної суми процентів на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 14872 грн. 23 коп., моральної шкоди-43000 грн. та судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що влітку 2013 р. вона мала намір укласти договір з відповідачем на виконання фірмою столярних робіт по виготовленню деревяних дверей для квартири в м.Києві, що належить позивачеві. У липні 2013 р. [PERSON], у якості авансу на майбутнє зобовязання , передала менеджеру ПВКФ «ЛАНА» 24000 грн., зафіксувавши тим самим вартість робіт. [PERSON] потрібно було надати правильні розміри дверей, але підлога на той час не була підготовлена, розміри дверей фактично неможливо було встановити, тому до відповідача вона не зверталася, а в подальшому відмовилася проводити ремонт в квартирі, запропонувала повернути аванс, проте відповідач на її звернення не відреагував. На думку [PERSON], ПВКФ «ЛАНА» заволоділа без достатніх правових підстав її грошовими коштами і безпідставно ними користувалася, тому на підставі ст.ст. 1212, 1214,625 ЦК України зобовязана сплатити штрафні санкції , а також моральну шкоду з розрахунку 50 грн. за 860 днів моральних страждань, тобто з 01.03.2013 р. по 08.07.2016 р. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, стверджуючи, що між сторонами фактично не було укладено договір підряду на виготовлення дверей, тому як [PERSON] не могла надати правильні розміри, не визначено строку виконання робіт. На протязі майже трьох років [PERSON] не зверталася до ПВКФ «ЛАНА» з письмовою вимогою про повернення грошових коштів, а відповідач не мав інформації про місце проживания чи перебування позивачки. Як стверджує відповідач, [PERSON] необгрунтованго просить стягнути суми за користування 43000 грн. та інфляційні витрати і 3 % річних за прострочення виконання зобовязання з 01.07.2013 р. через те, що строк повернення коштів не встановлено позивачем, з позовом до суду вона звернулася лише 08.07.2016 р. ПВКФ «ЛАНА» вважає також, що Павленко не представила жодного доказу на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди, не обгрунтувала таку шкоду та її розмір, не підтвердила наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини в її спричиненні. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. [PERSON] , влітку 2013 р., звернулася до ПВКФ «ЛАНА» з проханням виконати роботи по виготовленню деревяних дверей для квартири в м.Києві, вибрала конкретні зразки, внесла 50% приблизної вартості замовлення- 24000 грн., чим була зафіксована загальна сума заказу та зобовязалася надати чіткі розміри дверей або домовитися про час виїзду майстра для замерів. Як зазначила позивачка, в квартирі не була підготовлена підлога і тому неможливо було встановити фактичні розміри дверей.Пізніше через ситуацію в країни, вона відмовилася від проведення ремонтних робіт та виготовлення дверей в 2014 р. , повідомила про це менеджера, звернувшись напочатку 2016 р. до відповідача за поверненням внесених грошей, їй було запропоновано скласти письмову заяву та через її незгоду з цим відмовилися повертати внесену суму. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, ПВКФ «ЛАНА» зобовязана була повернути [PERSON] 24000 грн.при предявленні такої вимоги. В судовому засіданні позивач стверджувала, що у 2014 р. вона телефонувала менеджеру та вимагала повернути внесені кошти, а у квітні 2016 р. звернулася до директора фирми, але він відмовився виконати своє зобовязання через те, що [PERSON] не подала відповідну письмову заяву. Згідно з ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За правилами ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач стверджував, що без письмової заяви [PERSON] бухгалтерія не мала права видавати кошти відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Що стосується процентів за користування грошима, директор ПВКФ «ЛАНА » [PERSON] пояснив, що майже три роки позивачка не зверталася до фірми та не повідомляла про своє рішення щодо подальшого укладення договору побутового підряду або про відмову від свого наміру по виготовленню дверей, відповідач, чекаючи уточнення конкретних розмірів виробу, закупав деревину та не використав її, обовязок по поверненню 24000 грн. виник безпосередньо перед зверненням позивача до суду, що фактично не заперечувалось [PERSON], інформацію про засоби звязку позивач не залишала. З вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст.ст. 10,60 ЦПК України передбачають, , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [PERSON] не довела момент виникнення у ПВКФ «ЛАНА» зобовязання по поверненню грошових коштів , тому як зобовязання за договором підряду, який позивачка передбачала укласти з відповідачем не є грошовим, оскільки предметом договору підряду є виготовлення дверей, а не повернення грошових коштів. З огляду на викладене, підстав для застосування ст. 625 ЦК України суд не находить. За таких обставин позивачем також не доведена моральна шкода та її розмір. На підставі викладеного,

Outcome: partial