Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, в обґрунтування якого вказала, що 29.03.2013 року відповідач позичила у неї 3000 грн на строк шість місяців, про що була складена розписка. 07.07.2014 року відповідач позичила в неї ще 50 грн, а 07.10.2014 року ще 300 грн. Після її розмови з відповідачем остання пообіцяла віддавати гроші частками. 29.01.2014 року відповідач віддала 500 грн, 02.10.2014 року 100 грн та в травні 2016 року 500 грн. Вона стала вимагати від відповідача повернення залишку боргу в сумі 2250 грн, які остання пообіцяла віддати до 15.09.2016 року. 16.09.2016 року вона предявила відповідачу усну вимогу щодо повернення боргу, на яку остання не прореагувала та борг не повернула. Тому позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача борг в сумі 2250 грн та судові витрати у розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позов у повному обсязі, підтвердивши, що вона дійсно позичала гроші у [PERSON], частину з яких повернула, а частину в сумі 2250 грн ще не віддала. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 29.09.2013 року відповідач [PERSON] взяла у борг у позивача грошові кошти в сумі 3000 грн., які зобовязалася повернути на протязі шести місяців (а.с.14). Згідно розписки від 15.09.2016 року відповідач [PERSON] також зайняла у позивача [PERSON] 07.07.2014 року 50 грн та 07.10.2014 року 300 грн. [PERSON] загальної суми боргу [PERSON] віддала [PERSON] 29.01.2014 року грошові кошти в сумі 500 грн, 02.10.2014 року 100 грн та в травні 2016 року 500 грн, а всього 1100 грн. Залишок заборгованості склав 2250 грн, які відповідач зобовязалася повернути до 15.09.2016 року (а.с.15). У судовому засіданні відповідач підтвердила, що вказані розписки вона написала власноруч. Відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні позичальнику грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. З моменту передачі коштів договір позики є укладеним. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Отже, судом встановлено, що відповідач заборгувала позивачу 2250 грн, які вона отримала від неї і зобовязалася повернути до 15.09.2016 року, про що власноруч склала вищенаведені розписки. Зазначене підтверджує укладення між сторонами договору позики. В обумовлений сторонами строк повернення позики відповідач борг у повному обсязі не повернула, чим в односторонньому порядку порушила зобовязання, що витікають з умов договору позики. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України невиконання грошового зобовязання майже за неможливістю боржника не звільняє його від відповідальності. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача неповернутої суми боргу у розмірі 2250 грн є правомірною і такою, що підлягає задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн 21 коп. (а.с.1). На підставі ст.ст.625, 1046-1051 ЦК України,

Outcome: approved