Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], до 30 % з усіх видів заробітку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак, враховуючи ту обставину, що в даний час вона не має постійного місця роботи, на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей визначеного розміру аліментів для утримання дитини є недостатнім. Натомість відповідач має постійне місце роботи та додаткові заробітку, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі ніж встановлено рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та пояснив, що дійсно має постійне місце роботи та сталий заробіток і має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі ніж встановлено рішенням суду. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 30 серпня 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 400 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач в судовому засіданні визнав те, що його матеріальне становище поліпшилося, в даний час він має постійний заробіток, тому суд вважає за доцільне позов задовольнити та збільшити розмірі аліментів, що стягуються з відповідача встановивши їх у частці від заробітку. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий зір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved