Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 14.07.2005 року вона є співвласником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстрована вона та відповідач - її колишній чоловік. [PERSON] був зареєстрований у її квартирі з 17.11.2005 року після розірвання їх шлюбу. З вересня 2013 року відповідач покинув місце свого проживання, за місцем реєстрації не з'являється, в квартирі його особистих речей немає. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні створює для неї певні незручності, не дозволяє їй оформити субсидію, зменшити розмір оплати по комунальним послугам за сміття та воду, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Тому позивач просить усунути перешкоди в користуванні нею своєю власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що другим співвласником вказаної квартири є її донька [PERSON]. Відповідача вона зареєструвала на спірній житловій площі як члена своєї сім'ї - колишнього чоловіка, поновивши з ним сімейні стосунки після розірвання шлюбу. Покинути квартиру - це було суто рішення відповідача, він забрав свої особисті речі, телевізор та уїхав, казав, що до себе на батьківщину в м.Авдіївка. За два роки вона не отримувала від нього ніякої звістки. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, письмово повідомила суд про розгляд справи за її відсутності та про підтримку позовних вимог матері. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON] та третій особі у справі - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» 14.07.2005 року за [NUMBER], що підтверджується відповідним свідоцтвом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Бюро технічної інвентаризації 03.08.2005 року, зареєстрованим в реєстровій книзі № 11 за реєстровим №13, технічним паспортом на квартиру (а.с.7, 8-9, 10). У даній квартирі зареєстровані: з 19.05.1998 року в якості власника - позивач [PERSON], 1957 року народження, та з 17.11.2005 року в якості члена сім'ї власника -її чоловік [PERSON], 1947 року народження, про що свідчить довідка приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 13.03.2015 року (а.с.11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Ясинуватським міським відділом рагс Донецької області 20.08.1993 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 21.02.1986 року (а.с.6). Відповідно до акту приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 23.03.2015 року, виготовленого комісією у складі спеціалістів підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з вересня 2013 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживає (а.с.12). Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що останні півтора роки він проживає за адресою: [ADDRESS], де значиться зареєстрованим біля десяти років. До цього він жив разом з матір'ю, батьком і сестрою [PERSON], яка зараз навчається у м.Дніпропетровськ. Його мати [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрований його батька [PERSON] Батько випивав, приблизно у серпні-вересні 2013 року він покинув квартиру матері, прийнявши самостійно таке рішення, не пояснивши нікому, чому він це зробив. За два останні роки він батька не бачив, не спілкувався з ним. З квартири відповідача ніхто не вигоняв. Батько приїхав на легковому автомобілі, зібрав речі, телевізор та уїхав, куди, він досі не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] - її тітка, яка проживає одна за адресою: [ADDRESS] Раніше позивач проживала зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] У сторін є сумісний син [PERSON]. Також у позивача є донька від першого шлюбу - [PERSON]. Приблизно два роки тому [PERSON] з квартири виїхав, зібравши свої речі і нікому нічого не пояснивши. З цього часу вона про нього нічого не чула і його не бачила. Останній час відповідач випивав, міг по декілька днів не приходити додому, ночував у гаражі. Позивач ніколи не чинила перепон відповідачу щодо його проживання у квартирі, навпаки, коли відповідач уходив, його шукали та повертали додому. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сім'ї та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з вересня 2013 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад півтора року, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України,

Outcome: approved