Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, після досягнення старшою дитиною повноліття, просила стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею (позивачем) та перебувають на її утриманні, при цьому, відповідач належним чином не надає матеріальної допомоги для забезпечення дітей, хоча є здоровим, працездатним та може сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідач відзив на позов не надав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, вважає, що на утримання двох дітей відповідач повинен сплачувати 2/3 частини від заробітку. Підтвердила, що позивачем надається матеріальна допомога на утримання дітей, але не в повному обсязі та не регулярно. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, пояснив, що від утримання дітей не ухиляється, завжди надавав кошти на утримання дітей добровільно, на теперішній час працює, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку на двох дітей, а після досягнення старшою дитиною повноліття також згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно до досягнення молодшою дитиною повноліття. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17.02.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2015 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 22 листопада 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, а також [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02 листопада 2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Батьками дітей [PERSON] , [PERSON] в свідоцтвах про народження зазначені: в графі батько « [PERSON] » та в графі мати « [PERSON] ». Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-26/1-5364 від 24.06.2019 року, №04-26/1-5365 від 24.06.2019 року, діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що відповідачем не оспорюється. Відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що підтверджується наданими суду копіями квитанцій та не заперечується позивачем, але згоди щодо розміру аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 2-3 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1626 грн., з 1 липня 1699 грн., з 1 грудня 1779 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Також суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, часткове визнання позову зі сторони відповідача щодо стягнення аліменти до повноліття старшої дитини та після. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей (ч. 1ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Після досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] необхідно стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дочкою повноліття, оскільки відповідач погодився на стягнення аліментів саме в такому розмірі, і це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При цьому, судом також відзначається, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, сторони не позбавлені можливості звертатися до суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial