Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» ( далі СТзДВ «Гарантія»), Моторного ( транспортного) страхового бюро України ( далі МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилаються на те, що 09.10.2013 р., з вини водія [PERSON], який керував автомобілем «КамАЗ» держномер [NUMBER] , що належить [PERSON], стався наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON], 2000 р. народження, яка переходила проїжджу частину по пішохідному переходу.В результаті ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці. Цивільна відповідальність власника автомобіля [PERSON] була застрахована СТзДВ «Гарантія» строком з 12.12.2012 р. по 11.12.2013 р., яке з часу звернення позивача із відповідною заявою страхове відшкодування не здійснило. [PERSON] неодноразово збільшувала свої позовні вимоги і в остаточній редакції просила стягнути зі страхового товариства в рахунок матеріальної шкоди витрати на поховання і вшанування пам'яті, встановлення пам'ятника , в межах ліміту відповідальності у розмірі 50000 грн., штрафні санкції-72847,02 грн., моральну шкоду-13764 грн., з володільця джерела підвищеної небезпеки відповідно до ст. 1187 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням- 24452 грн., штрафні санкції згідно зі ст. 625 ЦК України-35637,01 грн., моральну шкоду- 1 млн. грн., а також з відповідачів стягнути витрати на правову допомогу-5000 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача-СТзДВ «Гарантія» не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином , за адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, стверджуючи, що шкода має відшкодовуватись водієм автомобіля [PERSON], який володів транспортним засобом зі згоди власника, для особистих потреб, на підставі посвідчення водія відповідної категорії, документа на автомобіль. Представник відповідача- Моторного транспортного страхового бюро України подав письмові заперечення, в яких стверджує, що МТСБУ відшкодовує шкоду за водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, проте у даному конкретному випадку відповідальність винуватця ДТП була застрахована, що підтверджено полісом АЕ/2110203. Цей поліс був діючим , забезпечував відповідальність водія, тому саме СТзДВ «Гарантія» несе відповідальність за укладеними договорами страхування. Крім того, страхове товариство «Гарантія» не виключено з реєстру ЄДРПОУ, не перебуває в процесі банкрутства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Згідно полісу АЕ/2110203 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, між СТзДВ «Гарантія» і [PERSON], цивільна відповідальність водія автомобіля «КамАЗ» 65115, 2007 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ( з 12.12.2012 р. до 11.12.2013 р. включно- а.с. 23). Відповідно до ст.ст. 3, 6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » ( в редакції на час ДТП) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. 09.10.2013 р., о 13 год. 50 хв.,[PERSON] керував технічно справним автомобілем «КамАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], на якому рухався по під'їздній дорозі ( окружній дорозі м.Харкова) з боку с.Високий в напрямку с.Пісочин.Під час руху водій [PERSON], грубо порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху і під'їжджаючи до регульованого перехрестя з пр. Ілліча, під час зміни сигналу світлофора на жовтний, а потім на червоний, [PERSON] не зменшив швидкість руху автомобіля, продовжив рух, ігноруючи заборонюючий сигнал світлофора, чим грубо порушив вимоги п. 8.7.3.е Правил дорожнього руху та вчинив наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON], 2000 р. народження, яка переходила проїжджу частину по пішохідному переходу.В результаті ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.09.2014 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволено частково і стягнуто з [PERSON] 300 тис. грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.02.2015 р. вирок суду першої інстанції в частині розв'язання цивільного позову змінений, цивільний позов [PERSON] задоволений, стягнуто компенсацію завданої моральної шкоди-500 тис. грн. ( а.с.14-22). Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме пояснень водія [PERSON] від 09.10.2013 р., він неофіційно працює у ПП [PERSON] водієм, займається перевезенням піску клієнтам. В цей день їхав в м.Безлюдовка щоб завантижити пісок та візвезти до с. Черказська Лозова Дергачівського району. В подальших протоколах допиту [PERSON] стверджував, що він має права водія категорії «В,С,Д» і 09.10.2013 р. взяв 09.10.2013 р. у свого знайомого [PERSON] автомобіль «КамАЗ» для перевезення піску своїм родичам в м.Дергачі, для власних потреб. Власник автомобіля [PERSON] підтримує такі пояснення щодо передачі свого автомобіля [PERSON], на його прохання, для власних потреб. Достатніх доказів на підтвердження позиції позивача, що [PERSON] працював у [PERSON] водієм, тобто перебував у трудових відносинах з приватним підприємцем суду не надано, трудовий договір ( контракт) з роботодавцем не укладався. За вимогами ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як випливає з роз'яснень, що містяться в п. 6 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). З огляду на викладене, відповідальність за шкоду, заподіяну позивачеві, несе водій [PERSON], тому позовні вимоги в частині стягнення моральної і матеріальної шкоди з власника автомобіля [PERSON] задоволенню не підлягають. Частина 1 статті 1201 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик зобов'язаний, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором ( п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України). За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено судом, позивачка звернулася до СТзДВ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На момент ДТП договір страхування був чинний, та згідно п.4 полісу страхування та ліміту відповідальності страховика СТзДВ «Гарантія», визначеного ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , який складає 50 тис. грн., СТзДВ «Гарантія » має нести зобов'язання за укладеними договорами страхування. Відповідач- СТзДВ «Гарантія» за іформацією ЄДРПОУ, не виключена з реєстру, відносно відповідача не порушено справу про банкрутство і позбавлення ліцензії та права СТзДВ «Гарантія» укладати договори страхування , тобто продавати нові страхові поліси, не звільняє Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» від відповідальності виплачувати страхове відшкодування за раніше укладеними договорами страхування ( а.с. 88-102). Витрати , які понесла [PERSON] на поховання доньки та на спорудження надгробного памятника складають 73452 грн. ( а.с.4-12).В межах ліміту відповідальності, з СТзДВ «Гарантія» підлягають стягненню на користь позивачки 50 тис. грн. Згідно з п. 27.3 ст. 27 зазначеного закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На час ДТП-09.10.2013 р. мінімальна заробітна плата складала 1147 грн. Таким чином, на відшкодування моральної шкоди відповідач СТзДП «Гарантія» повинно було виплатити [PERSON]- 13764 грн. Відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою,яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Оскільки СТзДП «Гарантія» прострочила виконання грошового зобов'язання, стягненню на користь позивача підлягають інфляційні втрати та 3% річних. Інфляція за період з січня 2014 р. по березень 2016 р. становить 180,59% ( 124,9 % (за 2014 р.) х 143,3 % ( за 2015 р.) х 100,9% ( за январь 2016 р.). Таким чином, інфляційні втрати за цей період склали 51387,4 грн. (63764 : 100 х 180,59% ). Три відсотки річних від несплаченої суми за період з 9.04.2014 р. ( строк виконання зобов'язання в межах заявлених вимог) по 09.03.2016 р. становить 3666 грн. 43 коп. (63764 грн.х3/100: 12/х 23). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до вимог частин 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування ( регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Подвійна облікова ставка НБУ з 13.08.2013 р. складала 13 %, з 15.04.2014 р. -19%, з 17.07.2014 р.-25%, з 13.11.2014 р. -28 %, з 06.02.2015 р.-39%, з 04.03.2015 р.-60%, з 28.08.2015 р.-54%, з 25.09.2015 р. -44%. Прострочення виплати складає 698 днів, а не 606, як зазначено у розрахунку. З 09.04.2014 р. по 14.04.2014 р. прострочено 6 днів, з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. -92 дні, з 17.07.2014 р. по 12.11.2015 р.-119 днів, з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р.-85 днів, з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р.-26 днів, з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р.-177 днів, з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. -27 днів, з 25.09.2015 р. по 09.03.2016 р. -166 днів. Сума пені за 698 днів прострочення становить-49402 грн. 19 коп. (63764 грн.-сума страхового відшкодування х на кількість днів прострочення х подвійна облікова ставка /100%/365 днів/). Загальна сума відповідальності за порушення зобов'язань становить 104456 грн. 02 коп. (51387,4 грн.+ 3666 грн. 43 коп.+ 49402 грн. 19 коп.). Позивачка просить стягнути з відповідачів витрати на оплату правової допомоги, що внесені по квітанції у розмірі 5000 грн. Статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюються законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру встановленої мінімальної заробітної плати за годину її роботи, участі особи, яка надавала правову допомогу в судовому засіданні, під час окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Згідно матеріалів справи , [PERSON] надана правова допомога у вигляді представництва інтересів позивача у судових засіданнях, юридичних консультацій, складання процесуальних документів- трьох позовних заяв, трьох заяв про витребування доказів та забезпечення доказів, двух апеляційних скарг, заперечень та додаткових пояснень, на що витрачено, без урахування часу судових засідань , 10 годин робочого часу. Мінімальна заробітна плата на місяць складає з 01.09.2015 р. -1378 грн. 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати становить- 551 грн. 20 коп. Таким чином, за 10 годин робочого часу, які витрачені адвокатом у вигляді складання заяв та підготовки до судових засідань, розмір витрат на правову допомогу значно перевищує оплачену суму. Пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача підлягає стягненню 3357 грн. 50 коп. Судові витрати підлягають розподілу за правилами, встановленими ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного і

Outcome: partial