Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею та відповідачкою, право власності за кожною по 1/2 частині на: земельну ділянку площею 0,0985 га з кадастровим номером 3220610100:01:018:0051, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,0191 га, кадастровий номер 3220610100:01:018:0052, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, які розташовані по [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй (позивачці) та відповідачці [PERSON] належить по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . Також їм належать кожній по 1/2 частині вищевказаних спірних земельних ділянок без виділу відповідних частин, тобто на праві спільної сумісної власності, однак згоди щодо порядку користування земельними ділянками вони з відповідачкою не дійшли, що змусило її (позивача) з метою захисту прав та законних інтересів звернутись з даним позовом безпосередньо до суду. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але її представник - адвокат Шапошник Є.В. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнається та просить розглянути справу без участі сторони відповідача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору дарування, складеного 30 листопада 1972 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2408 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частках від [PERSON] , належний їй на праві власності житловий будинок під [ADDRESS] , жилою площею 77,50 кв.м. (а.с. 8, 9). Станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] на 1/2 частину на підставі договору дарування № 2408 від 30.11.1972 року, посвідченого Богуславською державною нотаріальною конторою (книга №17, реєстровий №2510), та [PERSON] на 1/2 частину на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4209 від 23.11.1999 року, посвідченого Богуславською державною нотаріальною конторою (книга № 17, реєстровий № 2510) (а.с. 10). Договором конкретного користування, який був укладений 19 березня 2005 року та зареєстрований державним нотаріусом Богуславської районної нотаріальної контори Полковніковою Т.А. за №1039 визначено за кожною, а саме за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , 1972 року забудови, має загальну площу 145,3 кв.м. та розділений між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору конкретного користування від 19 березня 2005 року (а.с. 12-14). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 240685555 від 16.01.2021 року земельна ділянка площею 0,0191 га, кадастровий номер 3220610100:01:018:0052, з цільовим призначенням - для ведення садівництва належить позивачці та відповідачці без виділу відповідних частин, тобто на праві спільної сумісної власності (а.с. 22). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 240679652 від 16.01.2021 року земельна ділянка площею 0,0985 га. з кадастровим номером 3220610100:01:018:0051, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд також належить позивачці та відповідачці без виділу відповідних частин, тобто на праві спільної сумісної власності (а.с. 23). Відповідачка [PERSON] визнавши даний позов, фактично визнала ту обставину, що вона разом із позивачкою [PERSON] не можуть дійти добровільної згоди щодо порядку користування вказаними земельними ділянками без визначення права часткової власності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачем та відповідачем часток права власності на вказані земельні ділянки під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 20 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved