Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 25 вересня 1999 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований в Солянській сільській раді Великоберезнянського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 5. Від цього шлюбу них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Вона проживала з відповідачем однією сімєю, але сумісне життя не склалося через різні погляди на життя, із-за чого виникають сварки і вони не можуть порозумітися. Вони фактично припинили шлюбні відносини. Спільне господарство ними не ведеться. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Переконана, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу з ним неможливе і суперечить її інтересам. Між ними досягнуто угоди щодо утримання та виховання їхніх неповнолітніх дітей. Відповідач у даний час не працює, має непостійний, нерегулярний дохід, просить суд стягнути з нього на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000,00 грн. на кожного з дітей. Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, проте подала до суду заяву в якій позов підтримала повністю та просить розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Як зазначено у ч. 2\~ст. 197 ЦК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 25 вересня 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем - [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований Солянською сільською радою Великоберезнянського району Закарпатської області 25 вересня 1999 року та зроблено відповідний актовий запис № 8, свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 058504. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], актовий запис № 862, згідно свідоцтва про народження серії І-ФМ № 004390, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради від 18.10.2000, та дочка [PERSON] [INFO], актовий запис № 303, згідно свідоцтва про народження серії І-ФМ № 222824, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 13.03.2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV\~«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 р. № 80-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2015 рік\~з 1 вересня 2015 року для дитини віком до 6 років складає - 1167 грн., а у віці від 6 до 18 років в сумі 1455 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2015 року у розмірі 1378 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років складає 350,10 грн., а для дитини від 6 до 18 років складає 436,50 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 689,00 грн. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що розмір доходів відповідача позивачем суду не доведено, за відсутності відповідача суд позбавлений можливості врахувати стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, позивачем також не доведений суду стан здоровя та матеріальне становища дитини; розмір доходів позивача. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 650,00 гривень щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду 09 липня 2015 року (дати звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення ними повноліття. В решті позовних вимог відмовити у звязку з їх необґрунтованістю. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просила залишити сина та дочку проживати із нею, а Відповідач заперечень на позов не подав, суд вважає, що місцем проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], слід визначити місце проживання їх матері [PERSON]. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial