Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача щомісячно на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що з 14.09.2002 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2013 року. В шлюбі мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. В добровільному порядку відповідач не надає допомоги на утримання сина. З урахуванням викладеного , просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивачка не з»явилася, надала суду заяву, в якій своїй позовні вимоги підтримала в повному обсязі , просила справу розглядати у її відсутність . Відповідач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої позов визнав та просить справу розглядати у його відсутність. Частиною 2 статті 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням викладеного, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено , що сторони по справі з 14.09.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.09.2013 року. В шлюбі подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 127595. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно статті 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на її утримання, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його малолітньої дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що одним із способів виконання батьками обовязку з утримання дитини є сплата аліментів, розмір яких визначається судом у виді частки від заробітку (доходу) матері чи батька, яка буде стягуватися. Судом не встановлена наявність істотних обставин, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання своєї малолітньої дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що має місце порушення права малолітньої дитини на отримання належної матеріальної допомоги від батька, оскільки батько зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує те, що батьки в рівних частинах несуть обов»язок по утриманню дитини , а в даному випадку виключно позивач здійснює догляд і утримання дитини, а тому , з урахуванням вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України суд вважає , що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини слід визначити в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved