Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на ту обставину, що відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ХС №063155 від 07.03.2007 року, вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,3997 га, кадастровий номер: 6524184000:02:029:0006, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. 01.03.2015 року між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки №ЯВ-307 та підписано акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки. Укладений договір зареєстровано 08.09.2015 року в Суворовському районному управлінні юстиції у м. Херсон, номер запису про інше речове право: 11125394. За вказаним договором вона передала свою земельну ділянку відповідачу на строк 49 (сорок дев`ять) років зі сплатою орендної плати у грошовій, натуральній та у відробітковій формах у розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Однак, у порушення умов договору, відповідач останні два роки не сплачує їй орендну плату. Крім того, земельна ділянка два роки не обробляються, посіви сільськогосподарських культур не проводяться, заходи боротьби з бур`янами не застосовуються, у результаті чого земельна ділянка знаходиться в занедбаному стані. Оскільки систематична несплата орендної плати та систематичне невикористання земельних ділянок за призначенням є істотними порушеннями, просила розірвати договір оренди землі №ЯВ-307, укладений 01.03.2015 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл», зареєстрований Суворовським районним управлінням юстиції у м. Херсоні 08.09.2015 року, номер запису про інше речове право: 11125394, щодо земельної ділянки площею 6,3997 га, кадастровий номер: 6524184000:02:029:0006, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Також просила стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір; розглянути справу без її участі. Представник відповідача подав відзив, за яким позов не визнав, посилаючись на те, що позивач [PERSON] не навела розрахунку заборгованості за 2018-2020 роки щодо несплати орендної плати. Також зазначив, що позивачка отримала всю суму орендної плати відразу за всі роки оренди, про що власноручно написала розписку. На підтвердження зазначеного надав копію розписки від 12.08.2018 року та копію платіжного доручення №471 від 27.10.2019 року про сплату земельного податку. У зв`язку з цим, оскільки систематична несплата відповідачем орендної плати позивачу спростовується, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за недоведеністю зазначених у позовній заяві фактів. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказала, що дійсно не навела розрахунок заборгованості, оскільки нею не заявлена вимога щодо стягнення боргу з орендної плати. Крім того не визнала факту написання розписки на користь ТОВ «Явір Агроінтернешнл» щодо отримання нею орендної плати за всі роки та зазначила те, що така розписка не може бути належним доказом у справі. У зв`язку з цим, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання позивач, представник відповідача не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, суд встановив, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №063155 від 07.03.2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,3997 га, розташованої на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, цільове призначення (використання): ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6524184000:02:029:0006. 01.03.2015 року між [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» (орендар) укладено договір оренди землі №ЯВ-307, за яким орендодавець передав орендарю для сільськогосподарських потреб земельну ділянку площею 6,3997 га, кадастровий номер: 6524184000:02:029:0006, розташовану на території Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, на строк 49 (сорок дев`ять) років. З наданого договору вбачається, що за володіння та користування вказаною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у розмірі 3 (три) % визначеної відповідно до законодавства нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п. 3.1 Договору), не пізніше 15 (п`ятнадцятого) грудня кожного року (п. 3.3 Договору). За Актом приймання-передачі земельної ділянки від 01.03.2015 року, [PERSON] передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» прийняло в оренду земельну ділянку площею 6,3997 га, кадастровий номер 6524184000:02:029:0006. Указаний договір зареєстрований 08.09.2015 року Суворовським районним управлінням юстиції у м. Херсоні, номер запису про інше речове право: 11125394, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2021 року №245240409. Отже між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» виникли договірні відносини щодо оренди земельної ділянки, тому при вирішенні спору суд керувався нормами, що регулюють правовідносини пов`язані з орендою землі. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладання договору) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (у зазначеній редакції), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладання договору), істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно з положеннями ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладання договору), орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладання договору) визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. З огляду на викладене, факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, про що й свідчить усталена судова практика Верховного Суду, і застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Указана позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 27 січня 2020 року в рамках справи №469/908/15-ц, провадження №61-34891св18 (ЄДРСРУ №87211408). Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №527/570/17-ц та від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18. Вирішуючи питання щодо наявності факту систематичної несплати орендної плати, суд враховував таке. Як вбачається з листа від 27.01.2021 року, [PERSON] зверталася до директора ТОВ «Явір Агроінтернешнл» з вимогою сплатити їй орендну плату за 2019-2020 роки в розмірі 8919,74 грн. Спростовуючи несплату орендної плати, представник відповідача надав суду розписку від 12.08.2018 року, за якою за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] проведено розрахунок за належну позивачу земельну ділянку площею 6,40 га, а саме: [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 10000,00 доларів США, претензій не має. Із вказаної розписки вбачається, що кошти надавалися [PERSON] та для розрахунку за землю. Підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» надавало [PERSON] саме орендну плату, відсутнє. Указана розписка також не містить посилання на період розрахунку та призначення коштів, оскільки поняття розрахунок за землю не є тотожним поняттю орендна плата за користування земельною ділянкою. Отже надана розписка підтвердила факт проведення розрахунку за землю між [PERSON] та [PERSON] . Проте із вказаної розписки не вбачається, що [PERSON] діяв в інтересах та від імені ТОВ «Явір Агроінтернешнл». Також призначення виданих коштів не можна рахувати як орендну плату за землю, оскільки зі змісту наданої розписки вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини, не пов`язані з орендою земельної ділянки. Тому такі докази не спростували обставин, викладених у позові. Крім того, представник відповідача надав платіжне доручення №471 від 27.10.2019 року, як підтвердження факту сплати земельного податку у розмірі 941,65 грн. У той же час, за п. 3.10 Договору, земельний податок за орендовану земельну ділянку сплачується орендодавцем у встановлений законодавством термін. Тому такий доказ також не підтверджує факту отримання позивачем орендної плати. Суд критично оцінює посилання представника відповідача про відсутність наданого позивачем розрахунку заборгованості, як підтвердження позовних вимог, оскільки предметом позову є розірвання договору оренди земельної ділянки та у силу принципу диспозитивності, кожна сторона на власний розсуд доводить ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Отже, враховуючи, що позивач стверджував про наявність систематичної несплати орендної плати, представник відповідача не спростував таку несплату, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати орендної плати є обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Щодо обґрунтованості вимоги про розірвання договору оренди землі з підстав невикористання земельних ділянок за призначенням та занедбаного стану, суд дійшов такого висновку. Забур`янення земельної ділянки, спричинене внаслідок невикористання орендарем земельної ділянки за призначенням, може бути порушенням істотних умов договору, що полягатиме у порушенні режиму використання земельних ділянок. Проте таке невикористання земельної ділянки повинно мати системний характер, за наслідками якого відбудеться порушення режиму використання землі, а отже матиме місце порушення істотної умови договору. Указана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23.12.2015 року (справа №6-2271цс15), від 20.01.2016 року (справа №6-1998цс15), від 20.01.2016 року (справа №6-1980цc15) та від 03.02.2016 року (справа №6-1999цс15). На підтвердження факту невикористання земельних ділянок за призначенням та забур`янення, позивачем надано копію фотофіксації стану земельної ділянки станом на 04.03.2021 року. Проте зі змісту вказаного доказу зробити висновок, що таке невикористання є систематичним, підстав немає. Тому за вказаною обставиною, як підставою позовних вимог, договір оренди не може бути розірвано. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №0.0.2039908991.1 від 05.03.2021 року, позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved