Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON]\~ звернулася до суду з позовом до Дошкільного навчального\~ закладу №1 «Теремок» (далі ДНЗ №1 «Теремок»), [PERSON] селищної ради Рівненської області, згідно якого просила: Стягнути з ДНЗ №1 «Теремок» на її користь середній заробіток у розмірі 3006 грн. 72 коп. за період працевлаштування з 07 грудня 2015 року по 07 березня 2016 року. Стягнути з ДНЗ №1 «Теремок» на її користь середню заробітну плату за час затримки виконання рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року в частині зобовязання працевлаштування за період з 06 квітня 2016 року по день ухвалення судом рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2015 року позов [PERSON] до ДНЗ №1 «Теремок», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] селищна рада Рокитнівського району Рівненської області,\~ про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, зобовязання працевлаштування, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ завідуючої ДНЗ №1 «Теремок» від 04 грудня 2015 року №78 про звільнення [PERSON] з посади практичного психолога у звязку із закінченням строку дії договору; зобовязано ДНЗ №1 «Теремок» працевлаштувати відповідно до вимог законодавства про працю; стягнуто на користь позивача середній заробіток у розмірі 1221 грн. 48 коп., за період з 07 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року та моральну шкоду у розмірі 1218 грн. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним та скасування наказу про звільнення і стягнення середнього заробітку та моральної шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ДНЗ №1 «Теремок» середнього заробітку та моральної шкоди, апеляційний суд послався на те, що цей заклад не має ознак юридичної особи, а тому не може бути відповідачем. Між тим, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців державну реєстрацію ДНЗ №1 «Теремок» проведено 10 червня 2003 року, а запис про включення цього закладу до Єдиного реєстру здійснено 22 жовтня 2009 року за №1631200000000467. Згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення жінок, які мають дітей віком до шести років, що потребують домашнього догляду, після закінчення строкового трудового договору допускається лише з обовязковим працевлаштуванням. На період працевлаштування за ними зберігаються середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. У порушення зазначених вимог закону ДНЗ №1 «Теремок» не виконав покладеного на нього обовязку працевлаштувати [PERSON] та не виплатив середній заробіток за період з 07.12.2015 року по 07.03.2016 року. Середня заробітна плата за цей період становить 3006 грн. 72 коп. (64 робочих дні х 49 грн. 98 коп.) Крім того, цей дошкільний заклад допустив затримку виконання рішення суду щодо працевлаштування [PERSON]. Верховним Судом України висловлена правова позиція, згідно з якою затримка підприємством, установою, організацією виконання рішення суду щодо працевлаштування жінок, звільненних за п.2 ст. 36 УЗпП України, є підставою для стягнення з них середньої заробітної плати за правилами ст. 236 КЗпП України. Згідно уточненої заяви (а.с.53) позивач просить стягнути з ДНЗ №1 «Теремок» на її користь середній заробіток за період працевлаштування з 07 грудня 2015 року по 07 березня 2016 року та середній заробіток за весь час затримки зазначеної виплати, починаючи з 07 січня 2016 року по день ухвалення рішення суду. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав та доповнив, що частиною третьою ст. 184 КЗпП України передбачено обовязок роботодавця працевлаштувати зазначену категорію жінок та встановлена гарантія збереження середньої заробітної плати на період працевлаштування. Рішення суду щодо працевлаштування [PERSON] відповідач не виконав, за період працевлаштування, з 07 грудня 2015 р. по 07 березня 2016 р., заробітну плату не виплатив. Позивач сама працевлаштувалась 01 лютого 2016 р. Оскільки законом не передбачена відповідальність за невиплату зазначеним категоріям жінок середнього заробітку за період працевлаштування, суд повинен відповідно до ч.8 ст. 8 ЦПК України застосувати норму закону, що регулює подібні за змістом відносини. Подібні за змістом трудові відносини, повязані з невиплатою звільненому працівникові належних йому сум, регулюються ст. 117 КЗпП України, якою передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки ст.184 КЗпП України не передбачає відповідальності, при вирішенні питання про відповідальність ДНЗ №1 «Теремок» за невиплату [PERSON] середнього заробітку за період працевлаштування слід застосувати за аналогією закону норму ст.117 КЗпП України. Хоч позивач працевлаштувалась 01 лютого 2016 р., заробітна плата за період працевлаштування повинна бути стягнута за три місяці, тому в даному випадку не може бути застосована аналогія закону щодо зарахування різниці в заробітній платі. Крім того, позивач звільнена з роботи 07 грудня 2015 року, а отже, 07 січня 2016 року ДНЗ «Теремок» мав виплатити позивачу заробітну плату за три місяці. Оскільки така виплата не проведена, то починаючи з 07 січня 2016 року має бути стягнуто середній заробіток за весь час затримки зазначеної виплати по день ухвалення рішення. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ДНЗ №1 «Теремок» [PERSON] позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що ДНЗ «Теремок» вживались заходи, з метою працевлаштування позивачки, у підтвердження цього надали довідки. [PERSON] була прийнята на роботу тимчасово, на період відсутності основного працівника. Крім того, ДНЗ «Теремок» не є юридичною особою, фінансується з бюджету селищної ради, тому сплатити заробітну плату за вказаний період не має можливості. Просить відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] селищної ради [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що ДНЗ «Теремок» було зроблено все можливе для працевлаштування [PERSON]. Позивачці були запропоновані вакантні посади на той час, але вона відмовилась. Пізніше, звернулися до [PERSON] РЦЗ та повідомляли [PERSON] про вакантні місця по центру зайнятості, але позивач на таке повідомлення не відреагувала. Вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача зазначених виплат. Просить позовні вимоги залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, \~дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14.01.2016 року у справі №571/1604/15-ц позов\~ [PERSON] до ДНЗ №1 «Теремок», третя особа [PERSON] селищна рада Рівненської області, задоволено частково, визнанано незаконним та скасовано наказ завідуючої ДНЗ№1 «Теремок» від 04.12.2015 року №78 Про звільнення [PERSON] з посади практичного психолога в звязку з закінченням строку дії трудової угоди. Зобовязано ДНЗ №1 «Теремок» працевлаштувати [PERSON]\~ відповідно до вимог законодавства про працю. Стягнуто з ДНЗ №1 Теремок» на користь\~ [PERSON] середній заробіток\~ за період з 7 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі 1221,48 грн. та моральну шкоду у розмірі\~ 1218,00 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовити (а.с.3-5). Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 06 квітня 2016 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2016 року скасовано в частині визнання незаконним та скасування наказу завідуючої ДНЗ №1 «Теремок» №78 від 4 грудня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади практичного психолога у звязку із закінченням строку дії судової угоди та стягнення з ДНЗ №1 «Теремок» на користь [PERSON] середнього заробітку у розмірі 1221 грн. 48 коп. за період з 7 грудня 2015 року по 14 січня 2016 року та моральної шкоди у розмірі 1218 грн.. В решті рішення залишено без змін (а.с.6-7). Згідно ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років частина шоста ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Витягом з наказу №38-к по [PERSON] районному відділу освіти від 26.01.2016 р. підтверджено, що [PERSON] призначено на посаду асистента вчителя інклюзивного навчання [PERSON] ЗОШ І-ІІ стпенів №3 з 01.02.2016 року по 31.05.2016 року (на період навчання учня 2-А класу [PERSON]) з тижневим навантаженням 15 годин та 5 годин корекційно- розвиткових занять та на час відсутності основного працівника [PERSON] з оплатою праці педагогічного навантаження (а.с.19). Отже, в силу вимог ч.3 ст.184 КЗпП України на період працевлаштування , з 07 грудня 2015 року по 31 січня 2016 року, [PERSON] мала бути виплачена середня заробітна плата за 38 робочих днів (грудень 2015 19 р.д., січень 2016 19 р.д.). Згідно довідки [PERSON] селищної ради Рівненської області №6 від 11.01.2016 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два фактично відпрацьовані місяці (квітень-травень 2011 року) становить 46,98 грн. (а.с.20). Таким чином, підлягає до виплати на користь позивачки середня заробітна плата за період працевлаштування, що становить: 38 р.д. х 46,98 грн.= 1785,24 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осбі-підприємців та громадських формувань від 10.06.2016 року, державна реєстрація Дошкільного навчального закладу №1 «Теремок» [PERSON] селищної ради Рокитнівського району Рівненської області проведена 10.06.2003 року, засновник - [PERSON] селищна рада. 22.10.2009 року заклад включено до Єдиного державного реєстру (а.с.8-10). Довідкою №473 від 30.06.2016 року підтверджується, що ДНЗ №1 «Теремок» знаходиться на балансі [PERSON] селищної ради, не є відокремленою юридичною особою. Штатний розпис ДНЗ затверджується головою [PERSON] селищної ради. Фінансування ДНЗ здійснюється за рахунок іншої дотації з [PERSON] районного бюджету (а.с.22). Приймаючи до уваги те, що [PERSON] селищна рада є засновником ДНЗ №1 «Теремок», який утримується за рахунок селищного бюджету, та те, що [PERSON] селищна рада є другим відповідачем у справі, зазначені кошти мають бути стягнуті з [PERSON] селищної ради. Не заслуговують на увагу суду посилання представників відповідачів на відсутність підстав для стягнення середньої заробітної плати за період працевлаштуваня, оскільки ДНЗ №1 «Теремок» вживались всі заходи з метою працевлаштування позивачки, оскільки по закінченню строкового трудового договору позивач не була відразу працевлаштована в дану установу чи в будь-яку іншу, працевлаштування відбулося лише 01 лютого 2016 року. Частина третя статті 184 КЗпП України встановлює пряму норму, що на період працевлаштування за працівником зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. В той же час, суд не вбачає підстав для стягнення заробітної плати за повні три місяці, тобто з 07 грудня 2015 року по 07 березня 2016 року, оскільки з 01 лютого 2016 року позивач [PERSON] була працевлаштована та за новим місцем роботи починаючи з 01.02.2016 року отримала заробітну плату, що підтверджується довідкою відділу освіти [PERSON] РДА (а.с.42). Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки зазначеної виплати, починаючи з 07 січня 2016 року по день ухвалення рішення з огляду на наступне. Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Між тим, вимоги ст.47 КЗпП України ДНЗ №1 «Теремок» були дотримані. На час звільнення 07 грудня 2015 року ДНЗ №1 «Теремок» не мав заборгованості перед позивачем, оскільки позивач не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Середня заробітна плата на період працевлаштування, яка зберігається за працівником не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору, не належала до сум та не підлягала виплаті в день звільнення працівника. Відтак, відсутні підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки зазначеної виплати, починаючи з 07 січня 2016 року по день ухвалення рішення на підставі статтей 116,117 КЗпП України. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial