Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої 14 грудня 1998 року [PERSON], та померлого 18 серпня 2013 року [PERSON], на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 14 грудня 1998 року померла її бабуся, [PERSON], а 18 серпня 2013 року помер її дідусь, [PERSON], після смерті яких залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Померлі [PERSON] та [PERSON] кожний окремо за життя склали заповіти, згідно яких все своє майно заповіли позивачу, [PERSON] Позивач зазначає, що 29 січня 2018 року вона звернулась до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у звязку із неможливістю встановлення складу спадкового майна, а саме невизначеністю частки померлих. Позивач вважає наявними підстави для визнання за нею права власності на вказану квартиру, так як вона була набута померлими [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку, та останні мали право її заповісти, у звязку із чим і вимушена звернутись до суду. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та, у звязку із усуненням недоліків позову, вказаних в ухвалі, 13 березня 2018 року відкрито провадження у справі. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник позивача, [PERSON] [PERSON], в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача, Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, згідно поданого клопотання, просив розглянути справу без його участі та зазначив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив на позов. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається зі статті 71 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 травня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 30 квітня 1993 року за номером 674/2а, [PERSON], [INFO], та [PERSON], набули у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки №61/360, виданої 02 лютого 2018 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності зареєстрована квартира [INFO] (К. Лібкнехта) в місті Кременчуці. Згідно запису технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], її власниками є [PERSON] та [PERSON] Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В судовому засіданні встановлений факт відсутності визначення спільної часткової власності на спірне майно за життя між його співвласниками, [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що квартира [ADDRESS] згідно правовстановлюючого документа перебуває у власності [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частки останніх на зазначену квартиру складають по ?. 14 грудня 1998 року померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 109339, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, після смерті якої у Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі Полтавської області була заведена спадкова справа №254/05. Згідно заповіту, посвідченого 18 березня 1998 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], наявного в матеріалах спадкової справи №254/05, та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-527, [PERSON] на випадок смерті заповіла все своє майно [PERSON] 18 серпня 2013 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 240855, виданого Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. Після смерті [PERSON] у Другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі Полтавської області була заведена спадкова справа №183/2013. Згідно матеріалів цивільної справи, а також дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №183/2013, 15 травня 1998 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за номером 1-1514, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] Факт зміни прізвища позивача з «Богодьорова» на «Робота» підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ №084895, виданого 10 вересня 2011 року Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області. Як встановлено в судовому засіданні, у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], однак у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] від 29 січня 2018 року у звязку із не встановленням складу спадкового майна після померлих, тобто не визначена його частка. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Виходячи зі змісту статей 1217, 1222 Цивільного кодексу України, [PERSON] являється спадкоємицею після померлих [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З викладеного вбачається, що [PERSON] дійсно є спадкоємицею після померлих [PERSON] та [PERSON], та, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт належності останнім в рівних частках квартири [ADDRESS], оскільки неможливість оформити право власності на спадкове майно нотаріально дає право на визнання його в судовому порядку, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved