Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Волкова у м. Черкаси. Окрім позивача, співвласниками вищевказаної квартири в рівних частках по 1/8 є: мама позивача [PERSON], діти позивача [PERSON] та [PERSON] Брат позивача [PERSON] має у власності ? частину квартири. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], який був співвласником 1/8 частини квартири. Проте відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 15.08.2018 [PERSON] здійснив відчуження своєї частки на користь позивача. [PERSON] є громадянином держави Ізраїль і постійно проживає у м. Єрусалим. В Україну приїздить лише з мною відвідування родичів. Відповідач з 2015 року виїхав з вказаного житла та не проживає більше трьох років. У звязку з вищевикладеним позивач просить усунути перешкоди в здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 86 в будинку № 75 по вул. Волкова, що у м. Черкаси. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2018 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Треті особи: [PERSON], [PERSON] [PERSON] та законний представник [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилися. До початку судового засідання подали до суду пояснення, в якому підтримали позовні вимоги та просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 86 в будинку № 75 по вул. Волкова, що у м. Черкаси. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 125986 від 01.11.2006 та договору купівлі-продажу частини квартири від 15.08.2018 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири № 86 у житловому будинку № 75 по вул. Волкова в м. Черкаси. [PERSON] був власником 1/8 частини вказаної квартири, але на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу здійснив відчуження своєї частки квартир на користь позивача. Відповідно до відповіді на запит Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 07.08.2018 № 13890-01-10, в квартирі № 86, по вул. Волкова, 75 в м. Черкаси зареєстрований, окрім співвласників, [PERSON], [INFO]. Як вбачається з акту опитування сусідів від 06.07.2018 № 470, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2012 року та власних речей в квартирі не має. Відповідно до перекладу на українську мову паспорта № 31572122, виданого 11.09.2017, [PERSON] є громадянином країни Ізраїль. Паспорт дійсний до 10.09.2022. Згідно з посвідченою приватним нотаріусом заявою від 20.08.2018, [PERSON] дає згоду на зняття його з реєстраційного обліку постійного місця проживання за адресою: [INFO]. Статтею 41 Конституції України,Ж статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою\~ст.\~383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач в квартирі не проживає понад три роки, але зареєстрований у ній і тим самим чинить перешкоди позивачу вільному користуванню та розпорядженню своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved