Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] ,, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, наданні комплекту ключів від квартири, стягнення моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та її син відповідач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] ) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1994 року і кожному з них належить по 1/2 частини квартири. Квартира складається з 3-х кімнат. У травні 2014 року відповідач [PERSON] оселив у квартиру свою жінку [PERSON] без згоди власника [PERSON] , проти її волі переселивши її з 2-х сміжних кімнат у саму меншу кімнату квартири. З цього часу вони стали жити сумісно у квартирі, створюючи умови неможливі для сумісного проживання. 07 лютого 2019 року відповідачі не впустили позивача в квартиру, змінивши замки на вхідних дверях та перешкоджають позивачу проживанню в спірній квартирі, в квартиру не впускають. Позивачка зверталась до відповідачів із проханням надати можливість користуватися частиною своєї власності та надати дублікат ключів від спірної квартири, на що отримала від відповідачів відмову. За даним фактом позивачка зверталася до поліції. У зв`язку з цим позивачка і надалі змушена тимчасово проживати у лікарнях, територіальному центрі, у знайомих. Вона іншого житла не має. Тому просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення в спірну квартири. Окрім того, позивачка просила суд зобов`язати відповідачів надати комплекти ключів від квартири та стягнути моральну шкоду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та дав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення визнали, в частині ж надання комплекту ключів та стягнення моральної шкоди заперечували. вважаючи вимоги позивача в цій частині безпідставними. Заперечуючи проти позову відповідачі пояснила суду, що позивачка у грудні 2018 року надала довіреність стороннім особам на право здійснення нагляду за своєю часткою квартири, з правом доступу до квартири. Вона надавала їм повноваження по проведенню ремонтних робіт та здачу її частки квартири в оренду, при цьому передала їм комплект ключів від квартири та добровільно пішла зі спірної квартири. Вони пояснили, що замків не змінювала, а тому доводи позивача є безпідставними. Окрім того вони зазначили, що комплект ключів вона повинна вимагати у осіб, яким вона надавала довіреність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1994 року в належить 1/2 3-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] також належить на праві власності 1/2 ч. тієї ж квартири. Відповідно до вимог ст. ст. 41, 47 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 07.02.2019 року. За даним фактом позивачка неодноразово зверталася до Соборного відділку поліції м. Дніпра 07.02.19р., 12.02.19р.16.05.2019р. (а.с.47, 68) з заявами про чинення їй перешкод в користуванні квартирою та у зв`язку із цим просила прийняти міри до відповідачів. Вона також направляла відповідачу SMS повідомлення з вимогою надати ключи від квартири (а.с.68). У судовому засіданні було встановлено та підтверджено сторонами, та свідками, що 07 лютого 2019 року [PERSON] для того, щоб потрапити у квартиру, домовилась зі слюсарем, який повинен був вскрити замки на вхідній двері. Коли ж він 07 лютого 2019 року вскрив 2 замки на вхідній двері квартири, двері відкрила зі сторони квартири - відповідачка [PERSON] і тільки після цього, позивачка мала можливість потрапити у квартиру. У зв`язку з тим, що відповідачка побоювалася після такого вселенням залишатися у квартирі, вона вирішила на ніч піти до знайомих. Коли ж вона прийшла до квартири вранці 08.02.2019 року відповідачі в квартиру її знову не впустили, продовжуючи перешкоджати їй в користуванні квартирою, у позивачки не має доступу до квартири і по цей час. Це підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] . Заперечення ж відповідачів, в частині того що вони не чинять позивачу перепон у користуванні квартирою , знаходяться в протиріччі з їх же поясненнями, якими вони відмовляють позивачці в надання комплекту ключів від вхідної квартири , і суд розглядає це, як їх небажання оселення позивачки у квартирі, та продовження чинення їй перепон у користування власністю. Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що «відповідно до змісту положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. У зазначеній вище постанові також зазначено:-«задовольняючи позов про захист права власності від порушень не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунити наслідки порушення права позивача.» Так, наполягаючи на задоволенні позову представник позивачки пояснила, що позивач не має ані ключів, ані доступу до спірної квартири, а відповідачі відмовляються добровільно пустити її до спірної квартири для проживання, а тому позивач позбавлений можливості користуватись своєю власністю. Вона також пояснила, що для врегулювання спору позивачка [PERSON] пропонувала відповідачам декілька варіантів вирішення спору - продати спірну квартиру, а гроші поділити і кожному придбати окреме житло. Вона пропонувала також сплатити відповідачу [PERSON] 1/2 вартості квартири і залишитися у квартирі, пропонувала також продати відповідачу свою частку квартири і піти з квартири, але відповідач [PERSON] проти всіх варіантів заперечував. Заперечуючи проти позову, відповідачі в судовому засіданні пояснили, що вони не чинять перешкоди позивачу у проживанні в спірній квартирі, але у той же час надати ключів від вхідних дверей до помешкання відмовляються. Щодо показів свідків з боку відповідачів [PERSON] , [PERSON] , то до показів цих осіб суд відноситься критично, оскільки вони практично не давали пояснень щодо подій 07.02.2019 року. У той же час свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що 07.02.2019 року замки на вхідних дверях вскривалися на прохання позивачки, і тільки після цього [PERSON] зайшла в квартиру. Стосовно пояснень свідка [PERSON] - колишнього чоловіка позивачки, суд також відноситься критично тому що він не був очевидцем подій 07.02.2019 р. Щодо наданого відповідачами відеодоказу, суд не розглядає його як доказ підтверджуючій заперечення відповідачів. У той же час він є підтвердженням пояснень саме позивачки, тому що тільки після вскриття замків на вхідній двері квартири, [PERSON] змогла зайти у квартиру. Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці в користуванні спірною квартирою на протязі тривалого часу, позивачка не має ключів від замків на вхідні двері квартири, а відповідачі відмовляються їх їй надати, доступу до квартири вона не має. При цьому, відповідачі на пропозицію головуючого відмовились передати ключів або тимчасово надати їх позивачці для виготовлення дублікатів ключів від спірного помешкання. Тому суд вважає, що вимога позивача у частині передання їй ключів від квартири, підлягає частковому задоволенню, а саме зобов`язати відповідачів надати [PERSON] комплект ключів від квартири для виготовлення нею дублікатів. Також на думку суду не заслуговують на увагу доводи відповідачів та представника відповідача у тій частині, що позивачка повинна вимагати комплекти ключів від людей, яким позивачка надавала довіреність, тому що саме відповідачі проживають у квартирі користуючись нею на теперішній час. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачами є підставою для задоволенню позову. Відповідачі визнають позов [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивачки у квартиру. У той же час, вони заперечують проти передачі їй ключів або їх дублікатів, що знаходиться у протиріччі і підтверджує пояснення позивачки про наявність перешкод у користуванні квартирою з боку відповідачів Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Вимогами ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що обидва відповідачі перешкоджають позивачці з 07 лютого 2019 року по час розгляду, справи у користуванні власністю, тобто на протязі більш ніж 10 місяців. Звичайний ритм життя позивачки порушено, вона у віці 82 років, будучі інвалідом 2 групи вимушена проживати у лікарнях, територіальних центрах, у сторонніх осіб. Все майно позивачки також знаходиться у спірній квартирі. Суд вважає, що позивачці чинять перепони у користуванні квартирою саме відповідачі та на протязі тривалого часу (10 місяців), тому їй дійсно завдано моральну шкоду. Але у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] тимчасово не працює, а відповідачка [PERSON] є непрацездатною людиною за віком, тому при визначення розміру моральної шкоди суд враховує ці обставини і визначає розмір моральної шкоди менше ніж просила позивачка. Суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів 20000 грн. - по 10\~000 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial