Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, стягнення збитків, пені, неустойки та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 09 жовтня 2016 року вона уклала із відповідачем [PERSON] договір. Відповідно до умов вказаного договору, вона зобов'язалася сплатити за вікна відповідачу грошові кошти в сумі 6500 гривень, а відповідач зобов'язався виготовити та доставити дані вікна на протязі 30 робочих днів. Грошові кошти в сумі 6500 гривень позивач оплатила, проте відповідач в зазначені в договорі строки своїх зобов'язань не виконав. Строк дії договору сплив 30 грудня 2016 року. Вважає, що відповідач не виконав умови договору, тому просила суд розірвати договір № 274 від 09 жовтня 2016 року укладений між нею та відповідачем, стягнути із відповідача на її користь грошові кошти сплачені нею за договором № 274 в сумі 6500 гривень, неустойку в розмірі 0,1% вартості замовлення за кожен прострочений день, а саме за 63 дні в сумі 409,50 гривень. На підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути із відповідача пеню в розмірі 3% вартості роботи за кожен прострочений день, а саме за 63 дні 12285 гривень та моральну шкоду в сумі 5000 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 22 травня 2017 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень, за заявою позивачки, провадження по справі було закрито, на підставі ст..205 ч.1 п.3 ЦПК України. Позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] письмових заперечень на позов до суду не подав, у призначений час в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце і час судового розгляду справи неодноразово повідомлявся (а.с.12,22-23,26-27). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON], як фізична особа-підприємець з 29.06.2016 року, перебуває на обліку у Мангуській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (Володарське відділення), як платник податків (а.с.16-21). Судом встановлено, що 09 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виготовлення та поставку вікон. Відповідно до п.1.1 вказаного Договору, відповідач [PERSON], за встановленим ним розцінками, зобов'язався організувати роботи з виготовлення ПВХ виробів (а.с.5). Згідно з п.п.2.1. - 3.1. Договору, позивач [PERSON] була зобов'язана сплати відповідачу [PERSON] вартість виробу у розмірі 6500 гривень, в яку включена вартість доставки виробу та вартість демонтажу/монтажу виробу. Пунктом 3.2. Договору сторони передбачили, що після виконання п.3.1. Договору (сплата вартості виробу) відповідач [PERSON] зобов'язується виготовити та доставити позивача [PERSON] виріб протягом 30 робочих днів за виключенням суботи, неділі та святкових днів. Відповідно до п.3.6. Договору, зобов'язання відповідача [PERSON] вважалися виконаними у повному обсязі, після підписання позивачем [PERSON] або повнолітніми членами її сім'ї , відповідного акту прийому - передачі. Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частина 2 цієї статті встановлює, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Отже, суд приходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір підряду. Як вбачається із зазначеного Договору повна оплата вартості заказу в сумі 6500 гривень позивачем [PERSON] була проведена 18 листопада 2016 року, про що свідчить відмітка на Договорі, тому суд вважає, що строк виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором розпочався з 18 листопада 2016 року. Відповідно до 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.846 ЦК України також встановлює, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 ст.60 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що строк виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором повинен був становити 30 робочих дні та повинен був закінчитися 18 грудня 2016 року. Суду не надано доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] про невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за Договором, зокрема підписаний сторонами акт прийму - передачі, напроти останній написав розписку позивачу підтвердив невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за Договором. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 1 ст.615 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як зазначалося вище, у суду відсутні доказі того, що відповідач [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за Договором. Крім того, відсутні й докази того, що отримані відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 6500 гривень за Договором були повернуті останній. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання Договору № 274 від 09.10.2016 року та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6500,00 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки в розмірі 409,50 гривень, то суд виходить з наступного. Відповідно до 4.2. Договору, у випадку порушення відповідачем [PERSON] строку виготовлення та доставки виробу, він зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості Договору за кожний день прострочки. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частина 3 цієї статті передбачає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Позивачем [PERSON] заявлений період нарахування пені, який становить 63 дні, а тому суд в межах заявлених позовних вимог позивача [PERSON] стягує з відповідача [PERSON] неустойку в розмірі 409,50 гривень, задовольняючи в даній частині позовні вимоги. Обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення зобов'язання, позивач посилається на ч.5 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з Договором, за кожний день (кожну годину) прострочення споживачу сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору, а саме пунктом 4.2 передбачено застосування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за не виконання зобов'язань по даному Договору, внаслідок чого нарахування неустойки відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, позивач посилаючись на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством, за прострочення виконання зобов'язань. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання зобов'язань за Договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому суд відмовляє у задоволенню вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 12285 гривень. Згідно з ч.3 ст..22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Позивач [PERSON] на підставі зазначеного Закону була звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 690,90 гривні.

Outcome: partial