Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 23 лютого 2001 року між нею та Березівським сільським споживчим товариством на українській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого нею придбано у власність приміщення магазину №25, розташованого в с. Береза Глухівського району Сумської області по вул. Дзержинського (без номеру), корисною площею 165,8 кв.м. Також посилається на те, що цей договір у відповідному КП МБТІ, а згідно рішення Глухівського районного суду Сумської області від 10 квітня 2002 року (справа №2-311) за нею було визнано право власності на це приміщення. Крім того, мотивує свої вимоги тим, що 02 липня 2002 року між нею та Березівською сільською радою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений Глухівською районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №999, згідно якого вона придбала у власність земельну ділянку площею 627 кв.м по вул. Дзержинського в с. Береза Глухівського району Сумської області під належним їй магазином, який також 24.07.2002 р. був зареєстрований в Березівській сільській раді. А 20 березня 2006 року на підставі цього договору нею отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №281931, згідно якого земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5921581100:01:003:0001. Також мотивує позов тим, що у звязку з необхідністю розширення приміщення існуючого магазину в 2008 році нею було здійснено його реконструкцію без належних документів, а саме, прибудовано до існуючого магазину два склади і в результаті реконструкції площа магазину збільшилася до 253,4 кв.м. Крім того, позивачка посилається на те, що здійснюючи реконструкцію, вважала, що має на це право, і під час її проведення були дотримані всі необхідні умови для відповідного виду будівництва, при цьому реконструйований магазин побудований в межах належної їй земельної ділянки, в межах червоної лінії та лінії забудови, тому відповідно не порушує права інших осіб, а також надано і згоду на забудову сусіда, який є власником суміжної земельної ділянки. В звязку з тим, що отримати право власності будь-яким іншим шляхом на даний час немає можливості, бо 13.01.2015 р. прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт», то просить суд визнати за нею право власності на реконструйовану нежитлову будівлю (магазин продовольчих та промислових товарів) загальною площею 253,4 кв.м, з приналежними господарськими будівлями і спорудами у вигляді сараю, що позначений в технічному паспорті під літерою «Б», погребу літера «Пг», уборної літера «У» та огорожі, що розташовані за адресою: Сумська область, Глухівський район, с. Береза, вул. Довженка, 1. Ухвалою суду від 11.04.2017 р. залучено до участі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON]П, а 26.04.2017 р. за клопотанням позивача ухвалою суду залучено як співвідповідача у справі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Березівської сільської ради в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про те, що вона не заперечує проти позову [PERSON] про визнання права власності на реконструйовану нежитлову будівлю та просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання теж не зявився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] до суду теж не зявився, надавши заяву, що як на час будівництва в 2008 році, так і на даний час не заперечує проти його здійснення, хоч і мало місце незначне порушення будівельних норм, та просив розглянути справу без його участі у звязку з похилим віком та станом здоровя. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами. При цьому поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт обєктів будівництва (ч.3 ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»). А в суді встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23.02.2001 р. між Березівським сільським споживчим товариством та [PERSON], який зареєстровано за №14693на українській товарній біржі, та відповідно до рішення Глухівського районного суду від 10 квітня 2002 року(справа №2-113) [PERSON] належить на праві власності магазин продовольчих та непродовольчих товарів, розташований на вул. Довженка, 1 (колишня Дзержинського), в с. Береза Глухівського району Сумської області, що підтверджується наданим суду Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6). З договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, укладеного між Березівською сільською радою Глухівського району Сумської області та [PERSON], посвідченого 02 липня 2002 року Глухівською районною державною нотаріальною конторою (реєстр. №999), вбачається, що остання придбала у власність за 8810,6 грн. земельну ділянку площею 627 кв.м під належним їй магазином по вул. Дзержинського в с. Береза Глухівського району Сумської області, а відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №281931, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.07.2002 р., посвідченого Глухівською районною державною нотаріальною конторою (реєстр. №999, [PERSON] є власником цієї земельної ділянки (а.с. 11 - 13). А рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради №14 від 22.03.2007 р. [PERSON] дозволено добудову магазину на земельній ділянці по вул. Дзержинського в с. Береза та зобовязано її виготовити проектно-кошторисну документацію на будівництво та одержання дозволу на виконання будівельно-монтажних робіт в інспекції Держархбудконтролю (а.с. 14). При цьому, пунктами 1.1, 2.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №273 від 05.12.2000 р. (чинним на той час), визначалися порядок та умови надання інспекціями державно-архітектурного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, серед яких і проведення реконструкції. Однак, без отримання відповідного дозволу цієї інспекції позивачкою було проведено реконструкцію магазину, розташованого на вул. Дзержинського, 1 (нині Довженка), в с. Береза, що підтверджується зведеним кошторисним розрахунком вартості обєкта будівництва, звітом про проведення технічного обстеження та технічним паспортом на нежитлову будівлю (а.с. 18 - 21, 25 - 33). А за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, відповідно до положень частини першої цієї статті поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Й для визнання будівництва самочинним воно має бути повязане з обєктом нерухомості й порушувати одне з положень ст. 376 цього Кодексу. Разом з тим, ч.3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного обєкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа). Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності (стаття 121 Земельного кодексу України); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно-правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо. В той же час, за змістом ч.4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Тобто, цієї правовою нормою серед іншого визначено, що у випадку порушення прав інших осіб, майно підлягає знесенню. Також відповідно до державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. А згідно повідомлення Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області за вих. №02-35/66 від 24.01.2017 р. [PERSON] були побудовані без дозвільних документів прибудови до магазину продовольчих і непродовольчих товарів по вул. Довженка, 1, в с. Береза і в порушення п.3.25 * ДБН360-92 стіна прибудови до магазину розміщена на відстані менше одного метра від межі земельної ділянки по вул. Довженка, 3 (а.с. 34). Й дані обставини підтверджуються дослідженими в суді Звітом про проведення технічного обстеження від 20.12.2016 р. та зведеним кошторисним розрахунком вартості обєкта будівництва (реконструкція магазину продовольчих та промислових товарів на вул. Довженка в с. Береза Глухівського району з будівництвом прибудов продовольчих та промислових товарів) від 28.12.2016 р. (а.с. 18 21, 25 - 33), й дані обставини визнані сторонами, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином судом установлено, що позивачкою проведено реконструкцію не лише без відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції (на той час інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю), а й така реконструкція порушує права власника суміжної ділянки [PERSON] До того ж з урахуванням норм ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може особа, цивільне право якої було порушене, невизнане або оспорюване, зокрема, якщо її вимоги були предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду з цим позовом 09.03.2017 р., а до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області вже після подання його до суду, про що свідчить відповідь останнього за вих. №40-1018/1326-17 від 18.04.2017 р. Тобто, на момент заявлення позовних вимог між сторонами взагалі не було ніякого спору. За таких обставин, оцінивши зібрані у справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у завдоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed