Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що відповідач більше року не сплачує аліменти на утримання дітей, призначенні рішенням суду, не підтримує з дітьми родинних стосунків, не вітає на свята, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток. Крім того, відповідач становить реальну загрозу для дітей. Ще до розірвання шлюбу з позивачем відповідач регулярно, перебуваючи в нетверезому стані, влаштовував сімейні сварки, під час яких ображав і дружину і дітей, неодноразово виганяв дітей з матір`ю з дому на вулицю. Наслідком такої поведінки батька стало те, що донька стала боятися батька, а син відчуває до нього неприязнь та глибоку образу. Відповідач неодноразово підіймав руку на сина, часто ображає його та морально знущається над ним в присутності його друзів та сторонніх дітей. Викладене стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Орган опіки та піклування надати висновок щодо заявлених позовних вимог. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 18.06.2021 року за №01-00-011-42362, відповідно до якого орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково вказала, що відносини між відповідачем та дітьми вкрай негативні, відповідач зловживає спиртними напоями. Останній раз відповідач бачив дітей в травні 2021 року (на Пасхальні свята), перед тим спілкувався з ними в лютому 2021 року, коли поздоровив доньку з Днем народження по телефону. За останній рік спілкувався з дітьми двічі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а натуральній формі не допомагає, одяг дітям не купує, навчанням не цікавиться, гуртки не оплачує. Крім того, з боку відповідача по відношенню дітей мала місце протиправна поведінка, коли він принижував сина, ображав його, дав ляпаса, доньку зачиняв в кімнаті. З приводу заочного розгляду справи не заперечила. Представника позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, що у ньому наведено. Пояснила, що відповідач дітьми не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, аліменти не сплачує. Заборгованість по аліментам становить більше 20 тисяч гривень. Крім того, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться навчанням дітей. Діти бояться батька, коли його бачать - тікають від нього. З приводу заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом завчасно та належним чином, зокрема, шляхом розміщення на веб-порталі Судової влади відповідного оголошення (ч.10 ст.187 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Остапець Н.М. в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування. Вказала що відповідач з 2019 року проживає окремо від дітей. Органом під час перевірки було встановлено, що з боку відповідача по відношенню до старшого сина вчинено домашнє насильство, що підтверджується матеріалами поліції. Крім того встановлено факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема, сплати аліментів. Опитаний в судовому засіданні син позивача та відповідача [PERSON] пояснив, що його батько (Відповідач у справі) є неадекватною людиною, зловживає спиртними напоями, обзиває його, ображає, б`є. Був випадок, коли батько обізвав [PERSON] матом та вдарив долонею по щоці. Батько матеріально не допомагає, коштів не надає, відпочинок з дітьми не проводить, успіхами сина в навчанні не цікавиться. [PERSON] повідомив, що він не бажає спілкуватися з батьком, нічого гарного він про нього сказати не може, вважає, що зловживання алкогольними напоями посилює його агресію. Просив задовольнити позов, поданий матір`ю. Допитана в судовому засіданні донька позивача та відповідача [PERSON] пояснила, що вона не пам`ятає, коли востаннє спілкувалася з батьком, хоча бачила його кілька днів тому. Востаннє від батька вона отримувала подарунок на День народження, коли їй було 6 років - букет квітів. Коли їй виповнилося 7 років батько їй нічого не подарував. Крім того вказала на те, що батько до школи не приходить, не гуляє з нею, грошей не дає. Повідомила, що вона не хоче ні бачити батька, ні спілкуватися з ним, бо він ображає маму та брата, ображає «поганими словами». Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] , знає сім`ю позивача 20 років. З приводу відносин дітей та відповідача повідомила, що батько тримав дітей в страху, був тираном. Зі слів дітей свідку відомо, що відповідач міг вдарити [PERSON] по голові. [PERSON] розповідав, що батько будив його вночі та змушував дивитися з ним порнографію і казав, що «там є мама». Відповідач зловживає спиртними напоями, батьківські обов`язки з виховання, матеріального забезпечення, спілкування з дітьми не виконує, успіхами дітей не цікавиться. Діти не хочуть мати такого батька, спілкування з ним завжди закінчується для них відчуттям пригнічення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є матір`ю позивача та бабусею її дітей, відповідач був її зятем, дочка 2 роки розлучена та проживає з дітьми у неї. З приводу відносин дітей та відповідача повідомила, що останній ніколи не цікавився дітьми, не виховував їх, не забезпечував матеріально, не приділяв увагу, ображав дітей, обзивав, виганяв дочку з дітьми з хати. Був випадок, коли він сину [PERSON] наклав відро зі сміттям на голову, бив його, обзивав. Відповідач зловживає спиртними напоями, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши позивача та її представника, показання свідків, беручи до уваги думку представника третьої особи, суд дійшов до наступного. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями Свідоцтв про їх народження (а.с. 14,17). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 року в справі №127/20949/19 шлюб між сторонами розірваний, визначено місце проживання дітей з матір`ю (а.с.11-13). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2019 року в справі №127/24810/19 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09.09.2019року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.20-21). Станом на 31.12.2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 25 434,00 грн, що вбачається з довідки державного виконавця №2017/18.28/28 від 15.01.2021 року (а.с.25). З характеристики учениці 1-Б класу школи №9 [PERSON] вбачається, що її батько [PERSON] ніколи не приходив за дитиною, не намагався дізнатися про її потреби, стан здоров`я чи успіхи у навчанні, всім, що стосується дитини, займається лише її мама [PERSON] (а.с.30). З характеристики учня школи №9 [PERSON] вбачається, що мати цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї, батько спілкується з класним керівником несистематично тільки в телефонному режимі (а.с.29). Вінницьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 30.06.2020 року було проведено обстеження оцінки потреб сім`ї [PERSON] , за результатами якого було складено відповідний акт та висновок, згідно яких було встановлено, що мати дітей [PERSON] задовольняє всі потреби дітей, батько дітей [PERSON] ображає та б`є сина, дочка [PERSON] боїться батька, діти з батьком спілкуватися не хочуть (а.с.31-37). Згідно довідки ст.ДОП Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області від 20.07.2019 року [PERSON] 19.07.2019 року за місцем проживання вчинив сімейну сварку з дружиною [PERSON] , про що складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.26). Двічі після розірвання шлюбу позивач [PERSON] зверталася до поліції із заявами з приводу конфліктів з колишнім чоловіком [PERSON] (а.с.27-28). Матеріали звернення [PERSON] до поліції з приводу вчинення [PERSON] протиправних дій зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за №9637 від 18.06.2021 року та внесені в ЄРДР під №12020020020001170 за ознаками злочину, передбаченого ст.126 КК України (а.с.69). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] та доньки [PERSON] , не бере участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, проживає окремо, діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Між батьком та дітьми склалися вкрай негативні стосунки зумовлені агресивною поведінкою батька. Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.06.2021 року за №01-00-011-42362, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним; відповідач з 2019 року по теперішній час проживає окремо від дітей, неналежно виконував батьківські обов`язки, має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 25 434 гривень (станом на 01.01.2021 року), вчиняв домашнє насильство. [PERSON] з 02.07.2020 року по теперішній час перебуває на обліку Служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах внаслідок фізичного насильства, вчиненого щодо нього батьком [PERSON] . Батько не брав участь у засіданні комісії, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. [PERSON] на засіданні комісії повідомив, що підтримує звернення матері до суду щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки батько зловживає спиртними напоями, ображає дітей та маму, вчиняє бійки та скандали, не цікавиться життям дітей. Софія на засіданні комісії повідомила, що боїться батька та ображається на нього (а.с.67-68). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2021 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, він не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не піклується про їх фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від них, виявляє байдужість до потреб власних дітей та щодо своїх батьківських прав, проявляє агресію та вчиняє насилля відносно сина, позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дітей, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд відмічає, що в даному випадку суд не застосовує ч.3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей, оскільки уже існує рішення суду з цього приводу. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved