Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить (після уточнень): - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 09.07.2002 року; - визнати дійсним сертифікат, виданий на ім?я [PERSON], серія РН № 390849 на підставі розпорядження голови Олександрівської РДА від 10.11.2000 року; - визнати в порядку спадкування право [PERSON] на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради в розмірі 11,9 га з земель резерву (запасу) КСП ім. Свердлова [PERSON] сільської ради. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 09.07.2002 року помер її батько [PERSON], який був членом колгоспу «ім. Свердлова» та до КСП «[PERSON] життя» був переведений за переводом, після чого отримав сертифікат РН № 390849 від 25.12.2000 року на право на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області на підставі рішення Олександрівської РДА від 10.11.2000 року № 657. В передбачений ЦК УРСР 1963 року вона прийняла спадщину у вигляді сертифікату на право на земельну частку (пай) та є єдиною спадкоємицею свого покійного батька. Згідно листа Олександрівської РДА від 21.03.2018 року № 01-29/125/4 встановлено, що за 1993-2000 роки у протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Свердлова інформації про виключення батька [PERSON] не значиться. Таким чином, при відсутності земель у КСП «[PERSON] життя» покійному батькові відповідачі повинні були виділити земельну ділянку за рахунок земель запасу або резервного фонду, так як він на день смерті з членів КСП ім. Свердлова виключений не був. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що її батько працював у КСП ім. Свердлова та був переведений до КСП «[PERSON] життя». Коли помер батько їй віддали свідоцтво про смерть та сертифікат на земельну частку. За життя батько отримував від КСП ім. Свердлова зерно, солому та говорив, що ця земля буде її. Коли вона була неповнолітня її мати ходила до адвокатів, щоб переоформити даний сертифікат, але їй говорили, що це марна трата часу, оскільки сертифікат визнано недійсним. Встановлення факту необхідно для переоформлення сертифікату на земельну частку (пай) на неї. Представник позивача також додав, дійсно було визнано недійсним Державний акт на право колективної власності на землю КСП «[PERSON] життя», але сам сертифікат, виданий КСП «[PERSON] життя» [PERSON] недійсним не визнано, а тому його спадкоємець позивач має усі права на отримання земельної ділянки в порядку спадкування. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26.06.2003 року визнано недійсним рішення [PERSON] сільської ради Олександрівського району та визнано недійсним державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП «[PERSON] життя». Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області\~в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надав аналогічні пояснення, які надав представник [PERSON] сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, а також зауважив, що стороною позивача не надано жодних доказів того, що батько позивача був членом КСП ім. Свердлова. Представник третьої особи у судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі в якій також заперечила проти позовних вимог позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач являється їй невісткою, так як її син з 2005 року одружений з позивачем, яку знала і раніше, приблизно з 2000 року. Зазначила, що покійного [PERSON] знає зі школи, хоча він був меншим від неї. Їй відомо, що [PERSON] працював у КСП ім. Свердлова на тракторі, а потім на машині та був членом КСП ім. Свердлова. Вона особисто членом зазначеного КСП не була та земельної частки (паю) після розпаювання земель не отримувала. Сертифікат на земельну частку (пай) в КСП «[PERSON] життя» отримала її мати, яка працювала у даному КСП та була його членом. Вказану земельну частку (пай) вона отримала у спадок після смерті матері. Зазначила, що заяву про вихід із КСП «[PERSON] життя» не писали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється матір?ю позивача. Їй особисто було відомо, що [PERSON] з 1992 року працював у КСП ім. Свердлова та був його членом . Вона також працювала у даному КСП, а потім в КСП «[PERSON] життя» та була його членом. Зазначила, що [PERSON] був присутнім на зборах КСП ім. Свердлова, де говорили, що вони є членами кооперативу. Писали заяви, на підставі яких говорили, що винесуть рішення про вступ в члени кооперативу. Згодом зібрали збори та повідомили, що переводять до установи. Потім прийшла секретар Третяк Н.А. та повідомила, що необхідно написати заяву про перехід до установи. На той час повідомили, що хто працює, земля не положена, для її отримання необхідно створити КСП. Своїми силами створили КСП. Потім сказали, щоб всі написали заяви такого змісту: «Прийміть мене з моїм паєм…» адресовані установі, де на даний час ці заяви ніхто не знає. [PERSON] заяву про вихід із КСП не писав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] працював у КСП ім. Свердлова. З 1974 року по 2001 рік вона працювала в м. Кіровограді, а тому їй невідомо чи був [PERSON] членом КСП ім. Свердлов». Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що працював з 1977 року по 1996 рік у третьому відділі колгоспу Ясинуватка, в цьому ж відділі працював бригадиром тракторної бригади [PERSON], батько позивача і який являвся членом КСП ім. Свердлова. Якби [PERSON] не був членом правління то він не мав би права працювати на техніці в колгоспі. На момент розпаювання в 1991 році, Ясинуватківський відділ перейшов в розпорядження виправної колонії. На момент розпаювання земель [PERSON] не працював в КСП ім. Свердлова, але був його членом. Що за КСП «[PERSON] життя» він навіть не знає. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON], який помер 09.07.2002 року, що підтверджується і поясненнями свідків (а.с. 14-15). Відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай), серія РН № 390849, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «[PERSON] життя» розміром 11, 9 га (а.с. 5). Згідно листів відділу в Олександрівському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області та [PERSON] сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2002 року по справі № 05-01/2990/8-286-12/165, визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю виданий КСП «[PERSON] життя» № 2 від 03.10.2000 року. Даним рішенням поновлено право землекористування Олександрівської ВК 104. Невитребувані паї в КСП «[PERSON] життя» відсутні. Вільних земель резервного фонду на території сільської ради не має (а.с. 10-11, 18, 102). Згідно ухвали Господарського суду Кіровоградської області від 26.06.2003 року, рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2003 року по даній справі вимоги задоволено. Визнано недійсним рішення [PERSON] сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області № 92, № 137, № 138, № 128. Визнано недійсним Державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «[PERSON] життя» № 2. Поновлено право землекористування Олександрівській ВК № 104 (а.с. 42). Розпорядженням Голови Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 559-р від 15.08.2007 року, на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2002 року № 05-01/2990/8-286/12-165, визнано недійсними сертифікати на право на земельну частку (пай) серії РН, видані членам КСП «[PERSON] життя» згідно з додатком (а.с. 112). Згідно витягу з додатку до вказаного розпорядження, [PERSON] являвся членом КСП «[PERSON] життя» (зворот а.с. 112). Таким чином, вбачається, що Державний акт на право колективної власності на землю, виданий КСП «[PERSON] життя» № 2, визнаний судом недійсним, рішення суду на даний час набрало законної сили, отже і сертифікат, виданий [PERSON], також є недійсним, оскільки виданий суб?єктом, законність існування якого була визнана недійсною. Крім цього, вказаний сертифікат також визнаний недійсним і розпорядженням Голови Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, дане розпорядження на даний час чинне і не скасоване. Стороною позивача не наведено жодних належних підстав та законодавчих норм, на підставі яких можливо визнати сертифікат на земельну частку (пай) дійсним. З огляду на викладені обставини та враховуючи, що сертифікат про право на земельну частку (пай) визнано недійсним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Позивачем до позовної заяви надано аналогічний сертифікат, який виданий [PERSON] і на підставі якого останній видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, суд не входить в дослідження правомірності видачі на підставі зазначеного сертифікату державного акту, оскільки це не є предметом даного спору. Окрім того, позивач просить визнати в порядку спадкування за нею право на земельну частку (пай) на території [PERSON] сільської ради в розмірі 11,9 га з земель резерву (запасу) КСП ім. Свердлова [PERSON] сільської ради. Судом встановлено, що згідно виписок з трудової книжки, [PERSON] з 1974 року працював в КСП ім. Свердлова по 1992 рік, з 01.04.1992 року прийнятий шофером по переводу з КСП ім. Свердлова до Установи ВЦ Кіровоградської області, а 18.01.2000 року звільнений за власним бажанням (а.с. 13). Відповідно до відомостей наданих Олександрівською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, в документах архівного фонду КСП ім. Свердлова за період 1993-2000 років у протоколах загальних зборів уповноважених членів КСП ім. Свердлова рішення про виключення [PERSON] з членів КСП ім. Свердлова не значаться (а.с. 16). Державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 0004 по КСП ім. Свердлова [PERSON] сільської ради зареєстровано 01.07.1996 року (а.с. 17, 123-124). Згідно списку\~громадян-членів\~КСП ім.\~Свердлова,\~відомості про\~членство [PERSON]\~у КСП\~ім.\~Свердлова відсутнє\~(а.с.\~125-133). Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, таке право виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. Отже, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; - отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; - включення особи до списку, доданого до цього акта. У Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку.\~Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у томі числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КСП ім. Свердлова. Проте, у судовому засіданні доведено той факт, що на момент приватизації державних земель у 1996 році [PERSON] не перебував у трудових відносинах з КСП ім. Свердлова, а також не доведено той факт, що [PERSON] являвся членом КСП ім. Свердлова, яке проводило приватизацію державних земель у 1996 році. Суд погоджується з твердженнями сторони позивача та зі свідками, що [PERSON] працював у колгоспах ім. Свердлова та «[PERSON] життя», брав участь у загальних зборах членів КСП, в рахунок земельного паю зорювали город. Однак, дані обставини не підтверджують членства [PERSON] у КСП ім. Свердлова на момент розпаювання земель. Крім того, свідки вказали, що [PERSON] був членом КСП ім. Свердлова, проте їх твердження не підтверджено належними доказами, є їх власною думкою. Суд також роз'яснює, що право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі і працювали там. При вирішенні цих питань законодавством не передбачена можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи, на що посилався представник позивача (а.с. 113). Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві та працевлаштування у ньому на момент державної приватизації. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 263\~ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно гуртуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~ Разом з тим, будь-яких належних доказів, які б підтвердили членство [PERSON] у КСП ім. Свердлова та його право на отримання земельної частки (паю) суду не надано. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Оскільки, факт перебування [PERSON] у трудових відносинах та у членах КСП ім. Свердлова не знайшов свого підтвердження на момент розпаювання, останній за життя не набув права на земельну частку (пай) в КСП ім. Свердлова, тому його спадкоємці не можуть ставити питання про спадкування зазначеної земельної ділянки. Таким чином, у задоволенні зазначеної вище вимоги необхідно відмовити. Позивач також просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті свого батька [PERSON] Згідно листа адресованому позивачу [PERSON] від Дежавного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, згідно ст. 549 ЦК УКСР 1963 року та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року (а.с. 103). Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 16 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року,заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. З вищевикладеного листа державного нотаріуса вбачається, що факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька є встановленим, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що наданий нею сертифікат на ім?я [PERSON] фактично визнаний недійсним на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.06.2002 року і роз?яснено право звернення до суду для визнання права власності. Отже, враховуючи, що у вимогах про визнання сертифікату дійсним та у визнанні у порядку спадкування права власності на земельну ділянку, необхідно відмовити з викладених вище підстав, враховуючи, що факт прийняття позивачем спадщини після смерті її батька встановлено у позасудовому порядку, тому у задоволенні даної вимоги також необхідно відмовити. Судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки позов залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed