Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» про визнання рішення ТОВ «Квартал 5» щодо її звільнення з посади продавця за прогул без поважних причин з 21.10.2016року неправомірним та скасування наказу №586-к від 19.10.2016року, яким її звільнено із роботи за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України з 21.10.2016року. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 3 червня 2015 року вона працевлаштувалась у ТОВ «Квартал-5» на посаду продавця з роздрібної торгівлі торгового кіоску №11, що знаходився по вул. Білогірській, 1 у м. Тернополі, згідно трудового договору від 03.06.2015 р. З червня по серпень 2015 року вона одержувала заробітну плату в розмірі 1917,11 грн. Проте вподальшому починаючи із вересня заробітну плату роботодавець їй виплачував не в повному обсязі, чим порушував умови трудового договору та вимоги КЗпП України, що стало причиною звернення в правоохоронні органи із заявою про злочин. Не отримуючи за вересень та жовтень 2015 року заробітної плати 22 жовтня 2015 року вона звернулася у відділ кадрів ТОВ «Квартал 5» із заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, виданих на її ім'я, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат, однак дана заява прийнята не була, а тому вона направила її цінним листом, який був отриманий відповідачем 02.11.2015 року. З 23.10.2015 р. по 04.11.2015 р. вона у зв'язку із хворобою перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2, що підтверджується листком непрацездатності, згідно якого вона мала приступити до роботи 05.11.2015 р., про що нею було повідомлено посадових осіб ТОВ «Квартал 5» у телефонному режимі. Вважає, що фактично з 05.11.2015року між нею та роботодавцем виник спір з приводу трудових відносин у зв'язку із порушенням роботодавцем умов трудового договору та щодо виплати заробітної плати. Таким чином, роботодавець мав розірвати з нею договір з 05.11.2015 року, тому фактично нею було і припинено виконання своїх функціональних обов'язків, однак її заява про звільнення залишилась без задоволення.18.11.2015 року нею повторно було направлено цінного листа керівництву ТОВ «Квартал -5» з заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст.39 КЗпП з 05.11.2015 року, проведення з нею розрахунків всіх сум виплат та надання їй особистих документів, а саме наказу про звільнення, довідки-розрахунку, медичної та трудової книжки, однак зазначені вимоги були відповідачем проігноровані. У відповідь ТОВ «Квартал -5» було надіслано листа, згідно якого жодним чином не заперечував проти її звільнення на визначених нею підставах, однак їм необхідно було надіслати оригінал листка непрацездатності. 04.02.2015року нею направлено оригінал листка непрацездатності у ТОВ «Квартал 5» цінним листом з описом вкладеного та повторно наголошено на необхідності розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі вимог ч.3 ст.38,ст.39 КЗпП України, проведення із нею розрахунків всіх сум виплат та надання їй особистих документів, а саме наказу про звільнення, довідки-розрахунку, медичної та трудової книжки. Однак зазначені вимоги було проігноровано. Крім того її жодним чином не було повідомлено про звільнення та необхідність забрати трудову книжку. А тому дії відповідача щодо звільнення її з роботи за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України з 21.10.2016року та оформлення наказу (розпорядження) №586-К про припинення трудового договору (контракту) від 19.10.2016року вважає незаконними, а наказ таким, що підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що позивача звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні відносно позову. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 п.2 , ч.2 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. [PERSON] прийнята на роботу 03.06.2015 року в ТОВ «Квартал 5» на посаду продавця з роздрібної торгівлі та відповідно до Трудового договору про повну матеріальну відповідальність від 03.06.2015 року. [PERSON] працювала продавцем з роздрібної торгівлі у ТОВ «Квартал 5», а саме в торговому кіоску №11, що знаходиться по вул. Білогірській, 1 у м. Тернополі. Згідно довідки №436 виданої 14.12.2016року ТзОВ «Квартал 5», [PERSON] працювала на посаді продавця з 03.06.2015року по 21.10.2016року та її заробітна плата становила: за червень 2015 року 1815,03 грн. з яких після утримання обов'язкових зборів та податків виплачено 1460,01 грн., за липень 2015 року нараховано 2148,43, виплачено 1728,20 грн., за серпень 2015 року нараховано 2454,07 грн., виплачено 987, 02 грн., за вересень 2015 року нараховано 1735,06 грн., виплачено 697,84 грн., за жовтень 2015 року нараховано 1831,74 грн., виплачено 736,72 грн., за жовтень 2016 року нараховано 175,10 грн., виплачено через касу 172,47 грн., заробітна плата за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року не нараховувалася. Як вбачається з Табелів обліку використання робочого часу [PERSON] відпрацьовано в жовтні 2015 року 13 робочих днів, період з листопада 2015 року по квітень 2016 року відпрацьованих днів [PERSON] не має. Згідно виписки по банківській картці, що належить [PERSON] вбачається, що ТзОВ «Квартал 5» було перераховано заробітну плату позивача, а саме: 07.08.2015 року - 972,59 грн., 21.08.2015 р. - 944,52 грн., 07.09.2015 р. - 42,50 грн., 23.09.2015 р. - 195,20 грн., 07.10.2015 р. - 502,64 грн., 23.10.2015р. - 377,80 грн., 05.11.2015 р. - 358,92 грн. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року № 6-120 цс 12 у цивільній справі за позовом про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Таким чином чинним законодавством та правовою позицією Верховного Суду України закріплено безумовне право працівника розірвати трудові відносини з роботодавцем в будь-який час. 02.11.2015 року ТОВ «Квартал 5» отримано лист, який містив заяву [PERSON] датовану 23 жовтня 2015 року про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, у зв'язку з грубим порушення власником законодавства про працю, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат. Враховуючи те, що лист отримано 02.11.2015року, звільнити [PERSON] 23.10.2015року, тобто датою що минула ТОВ «Квартал 5» не вбачалося за можливе, так як роботодавець не наділений правом на самостійну заміну дати звільнення, крім того видати трудову книжку і здійснити розрахунок у день звільнення було вже неможливо, так це призвело б до порушення трудового законодавства. Тому ТОВ «Квартал 5» було направлено [PERSON] листа № 516 від 04.11.2015 року, який отриманий останньою 10.11.2015р., в якому були зазначені причини, що унеможливлювали її звільнення з роботи датою 23.10.2015року та запропоновано повідомити роботодавця про факти порушення власником законодавства про працю вказані у заяві про звільнення датованій 23.10.2015 року, як причину розірвання трудового договору та проханням надати оригінал листка непрацездатності. 20.11.2015р ТОВ «Квартал 5» отримано через засоби поштового зв'язку, заяву [PERSON] датовану 18.11.2015р. про розірвання трудового договору з 05.11.2015 р. з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст. 39 КЗпП та копію листка непрацездатності з 27.10.2015р. по 04.11.2015р. Згідно даного листка серії АГХ№ 384003 працівник TOB «Квартал 5» [PERSON] перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2, по причині хвороби звільнена від роботи з 27.10.2015 року по 4.11.2015 року (включно). Стати до роботи їй слід 05.11.2015 року. Проте, станом на 05.11.2015р. TOB «Квартал 5» не мав а ні заяви [PERSON] про розірвання трудового договору з 05.11.2015р., а ні оригіналу листа непрацездатності позивачки з 27.10.2015р. по 04.11.2015р. Тому, враховуючи, що 05.11.2015року [PERSON] не приступила до роботи і не повідомила про причину невиходу, з цієї дати, у табелі обліку робочого часу, у неї зазначається неявка з нез'ясованих причин. Отримавши 20.11.2015р листа із заявою датованою 18.11.2015року про звільнення її з роботи 05.11.2015року, ТОВ «Квартал 5» в черговий раз своїм листом №568, який [PERSON] отримала 11.12.2015 року, повідомило останній про неможливість задоволення керівництвом TOB «Квартал 5» її заяви та видачу відповідного наказу про звільнення із проведенням розрахунків, належних до виплати особі, яка звільняється з роботи, скільки це призвело б до порушення трудового законодавства - порушення строків видачі трудової книжки та виплати розрахункових коштів. Стаття 36 Кодексу законів про працю України встановлює підстави розірвання трудового договору в т.ч. з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України від 10.12.1971 №322-УІІІ власник або уповноважений ним орган ( далі - керівник) має право розірвати трудовий договір із працівником у разі прогулу без поважних причин, зокрема й у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд підкреслює, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше 3 годин підряд або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (самовільне використання без узгодження із власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення двотижневого строку попередження при звільненні за власним бажанням, залишення роботи до закінчення строку трудового договору або строку, який працівник зобов'язаний відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу). Відповідно до п. 10, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. За умовами до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Як встановлено в судовому засіданні, 13.10.2016 року начальник відділу кадрів TOB «КВАРТАЛ 5» [PERSON] та менеджер регіональний TOB «КВАРТАЛ 5» [PERSON] здійснювали вихід за адресою місця проживання [PERSON], вели розмову по домофону, просили пояснити причину не виходу позивачки на роботу та скласти заяву про звільнення, але позивачка відмовилась, сказавши, що вважає себе звільненою, оскільки подала відповідачу заяву про звільнення, а також повідомила, що на лікарняному вона не перебуває, про що складено акт виходу за адресою місцепроживання працівника TOB «КВАРТАЛ 5» від 13.10.2016р. та зроблений аудіозапис цієї розмови через домофон. Після 13.10.2016р., начальник відділу кадрів TOB «КВАРТАЛ 5» [PERSON] та регіональний менеджер TOB «КВАРТАЛ 5» [PERSON], впродовж жовтня 2016 року ще декілька разів мали розмову з позивачкою та її матір'ю по телефону, проте в підсумку, позивачка та її мати заявили, що заявлять до поліції про вчинення на них тиску, якщо буде намагання з боку посадовців відповідача зв'язатися з ними. Наказом № 586-к прийнятого директором ТОВ «Квартал 5» від 19.10.2016р. трудовий договір з [PERSON] розірвано з 21.10.2016р. за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. Підставою для даного рішення стало те, що протягом періоду часу з 05.11.2015 року по жовтень 2016 року [PERSON] не з'являлась на робоче місце для виконання своїх трудових обов'язків. 21.10.2016р. та 24.10.2016р., працівниками TOB «Квартал 5» начальником відділу фінансово-економічної безпеки товариства [PERSON] та регіональним менеджером [PERSON] здійснено вихід за місцем проживання [PERSON] з метою видати особисто їй трудову книжку, вручити копію наказу про звільнення і видати розрахункову суму, розмовляючи по домофону, остання погодилась зустрітись з ними 24.10.2016р., коли одужає, і отримати документи і суми, про складено акт виходу за адресою місцепроживання працівника TOB «КВАРТАЛ 5» від 21.10.2016р. 24.10.2016р. працівник TOB «Квартал 5» [PERSON] знову з'явився за адресою проживання [PERSON], проте в розмові по домофону вона відмовилася отримати документи і розрахункову сум, про що складено акт виходу за адресою місцепроживання працівника TOB «КВАРТАЛ 5» від 24.10.2016р. 25.10.2016р. трудова книжка, копія наказу про звільнення і розрахункова сума надіслані TOB «КВАРТАЛ 5» [PERSON] Укрпоштою, крім цього їй через Укрпошту було здійснено переказ коштів в сумі 172,47 грн., які нараховано, як розрахунок при звільненні за відпрацьований [PERSON] у TOB «Квартал 5» період. В силу п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2016р., постановленою у справі № 607/108/16-п встановлено, що відрахування із заробітної плати [PERSON] для покриття заборгованості ТОВ «Квартал 5», проводились за її добровільної згоди, на підставі письмової заяви із зазначенням суми боргу, яку позивач просить стягувати щомісячно. Також суд прийшов до висновку, що в діях директора товариства, відсутній, склад адміністративного правопорушення, суть якого полягала у неправомірному, на думку Управління Держпраці у Тернопільській області, відрахуванні коштів із заробітної плати працівника [PERSON] (для покриття заборгованості товариству), а тому адміністративну справу, порушену відносно [PERSON] за ознаками ч.1 ст.41 КУпАП - провадженням закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, як вбачається із тексту рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24.01.2017року у справі №607/3622/16-п за позовом [PERSON] до ТОВ «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт та ідентифікаційний код : «Суд критично оцінює посилання позивача на порушення ТОВ «Квартал 5» законодавства про працю чи умов трудового договору, які б давали підстави для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено даний факт, також позивачем в ході розгляду справи не доведено неправомірність прийнятого директором ТОВ «Квартал 5» Наказу №586-к від 19.10.2016р. про розірвання трудового договору з [PERSON] з 21.10.2016р. за прогул без поважної причини за на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як належно оформленої заяви про звільнення позивач не подала, а подані нею заяви не відповідали вимогам трудового законодавства та не могли бути задоволені ТОВ «Квартал 5» , оскільки б призвели до порушення норм закону роботодавцем. Одночасно позивачем не представлено доказів поважності причин неявки на робоче місце для виконання своїх трудових обов'язків, протягом періоду часу з 05.11.2015 року по жовтень 2016 року. Таким чином судом встановлено, що формулювання причин звільнення позивача відповідає фактичним обставинам та чинному законодавству України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в ході судового розгляду позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів порушення відповідачем прав позивача, трудовий договір укладений між ТОВ «Квартал 5» та [PERSON] правомірно розірвано 19.10.2016р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно наказу №586-к, яким [PERSON] звільнено із роботи за прогул без поважних причин, а отже позовні вимоги не підтвердженні матеріалами справи та спростовані належними та допустимими доказами поданими відповідачем, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed