Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житлову квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 03 червня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигіда С. І. 03.06.2003 р. за реєстровим номером 2275 (бланк серії ВАК № 898152), зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2003 року за № 732265. Відповідач по справі був зареєстрований в квартирі 08.11.2018 року, оскільки між ними склалися дружні стосунки і відповідачу на той час необхідна була адресна реєстрація для оформлення на роботі. Але, з моменту адресної реєстрації (08.11.2018 р.) відповідач фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, що підтверджується Актом Приватного підприємства «Квартал» від 03.03.2020 року. Навіть коли позивач уклала шлюб з відповідачем 02 липня 2019 року вони з ним спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Тобто в квартирі, частина якої належить позивачу на праві спільної часткової власності. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року шлюб, який був зареєстрований між позивачем та відповідачем 02 липня 2019 року Бахмутським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 197 - був розірваний. Рішення від 17.01.2020 року набуло законної сили 18.02.2020 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем, їх вже нічого не об`єднує, стосунки ведення спільного господарства припиненні, законних підстав для подальшого перебування на адресної реєстрації в жилій квартирі у відповідача відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України жила квартира, яка розташована з адресою: [ADDRESS] майном, що є особистою приватною власністю, оскільки це майно, набуте позивачем до шлюбу. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їй на праві приватної власності житлової квартири, але він всіляк відмовляється від цього. Крім того, всупереч її проханням добровільно виписатися та не з`являтися до неї і її не турбувати, відповідач постійно намагається спровокувати сварку, постійно приходить до квартири заявляє, що він тут прописаний та вимагає надати йому ключі та можливість проживати у квартирі, різними діями провокує на сварки. Внаслідок чого позивач вимушена постійно викликати робітників поліції для примусового виводу відповідача з квартири, оскільки добровільно він відмовляється покидати приміщення. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві обставин, крім того зазначила, що у спірній квартирі знаходиться ательє з пошиття одягу, вказує, що з відповідачем почала проживати з моменту укладення шлюбу, раніше його зареєструвала у спірній квартирі, оскільки йому необхідна була реєстрації, оскільки він працює в іншому місці і проїжджає через блок-пост. Думала з відповідачем створити сім`ю, але після того як він її побив стосунки припинилися. Стверджує, що відповідач постійно приходить до ательє і влаштовує скандали, в результаті чого вона викликає поліцію. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві, вказав, що в даному спорі необхідно застосовувати ст.391 ЦК України, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, але зазначив, що самостійно зніметься з реєстрації після того, як рішення суду про поділ майна квартири набере законної сили, тоді він зможе зареєструватися за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час йому необхідна реєстрація, він проживає у м. Соледар, а працює у м. Костянтинівка і проїжджає через блок-пост. Крім того, вказав, що з позивачем він проживав з травня 2017 року. Не заперечував той факт, що до спірної квартири не має відношення, в даній квартирі він ніколи не проживав взагалі, так як в ній не має умов до проживання, там знаходиться ательє, під час проживання з позивачем щось сплачував за комунальні послуги, віддавав всі гроші позивачу до сімейного бюджету, з позивачем проживав у [ADDRESS] , зареєструватися йому на теперішній час ніде, оскільки нерухомість залишив колишній дружині. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Пигіда С.І., а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ від 09.06.2003 року та копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності (а.с.8-10). Як вбачається із паспорту громадянина України відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 08.11.2018 р. (а.с.6). Згідно акту, складеного 03.03.2020 року у складі комісії ПП «Квартал», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Проте зі слів сусідів, за вищевказаною адресою з листопада 2018 року [PERSON] , [INFO] , не проживає (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло виданого 14.01.2000 року Відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12-13). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року розірвано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , уродженцем села В-Реутець Медвенського району Курської області Російської Федерації, та [PERSON] , [INFO] , уродженкою міста Бахмут Донецької області, зареєстрований 02 липня 2019 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 197 (а.с.14). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2020 року, на яке посилається відповідач, визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак вказане рішення не набрало законної сили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що є подругою позивача. Вказує, що спірну квартиру позивач купила років за 10 до шлюбу, відповідача позивач зареєструвала по [ADDRESS] до шлюбу, в цій квартирі відповідач не проживав. Сімейні відносини між сторонами припинилися після того, як відповідач побив позивача. Вона бачила відповідач у п`яному вигляді, який погрожував позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що є подругою позивача і допомагає їй з бухгалтерськими документами, відповідача знає, як колишнього чоловіка позивача. Вказує, що по [ADDRESS] відповідач не проживав, там ніхто не проживав, оскільки там знаходиться майстерня і не має умов для проживання, вона часто бувала у цій квартирі, але відповідача там не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що позивач є її роботодавцем, відповідача знає як чоловіка позивача, працює у позивача 10 років. У спірній квартирі по [ADDRESS] відповідач зареєстрований, але там знаходиться ательє, умов для проживання в квартирі не має, там знаходяться машині, робочі місця з пошиття та ремонту одягу. Відповідач приходить до ательє і влаштовує скандали раз на місяць або частіше. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останню повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов підлягає задоволенню. Згідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved