Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, у якому прохала стягнути з відповідача на її користь щомісячно на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (сукупного доходу) щомісячно, починаючи з пред'явлення позову до досягнення донькою повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з відповідачем уклали шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. З лютого 2018 року їхні шлюбні стосунки розірвано, хоча і перебувають в зареєстрованому шлюбі. Донька проживає разом з позивачкою, тому змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити (а.с. 13). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає (а.с. 14) . Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що слідує із свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 28 серпня 2014 року, актовий запис № 1002 (а.с. 2). Також судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не утримує її. Встановлено, що відповідач працює у ТОВ «Нова пошта», отримує заробітну плату, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки не заперечує. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та дитини, те, що відповідач є особою працездатного віку, зі слів позивача матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча зобов»язаний це робити відповідно до ст. 180 СК України, прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, тобто 352 грн. 40 коп., решту 50 відсотків судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. компенсувати за рахунок держави відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved