Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2013 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти в розмірі 200грн щомісяця, починаючи з 18.06.2013 і до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. 17 січня 2015 року примусове виконання вищевказаного рішення закінчено, у зв'язку із досягненням донькою трирічного віку. У постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено, що боржник [PERSON] не виконав зобов'язання у повному обсязі, борг станом на 17.01.2015 становить 3196,35грн. 15 листопада 2016 року вона направила відповідачу письмову вимогу про погашення вищезазначеного боргу, проте [PERSON] борг не погасив та продовжує ухилятися від його погашення. Враховуючи вищезазначене, позивач з урахуванням положень ст.625 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму коштів 3609,01грн, які складаються із: суми основної заборгованості по аліментам на утримання дружини у розмірі 3196,35грн; суми інфляційних нарахувань на заборгованість у розмірі 322,80грн; трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 89,86грн. Позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі, про що надала суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 13 березня 2017 року згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 05.09.2013 з [PERSON] були стягнуті на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 200грн щомісяця, починаючи з 18.06.2013 і до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку (а.с.9-10). 22 грудня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки [PERSON] досягла трирічного віку і передбачений законом строк для даного виду стягнення закінчився (а.с.12). Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Зі здійсненого державним виконавцем при закритті виконавчого провадження розрахунку вбачається, що станом на 17 січня 2015 року заборгованість зі сплати аліментів склала 3196,35гривень (а.с.15). Вказана сума заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку не оспорювалась. 15 листопада 2016 року [PERSON] на адресу відповідача направила вимогу про погашення заборгованості по аліментам (а.с.13, 14). Проте відповідач не виконав заявлених вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по аліментам на утримання дружини суд виходить з того, що виконавче провадження, в межах якого нарахована заборгованість, постановою державного виконавця закінчене. Позивач позбавлена можливості повторно пред'явити виконавчий документ до виконання. Оскільки Сімейним кодексом України не врегульоване питання стягнення заборгованості з такого виду аліментів, суд на підставі ч.1 ст.10 СК України застосовує аналогію закону та до спірних правовідносин застосовує положення ч.4 ст.194 СК України, яка регулює подібні відносини (стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини) і згідно якої заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. За наведених обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних суд зазначає наступне. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної норми права у сукупності зі встановленими в судовому засіданні правовідносинами дає суду підстави дійти до висновку, що передбачена статтею 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст.625 ЦК України не поширюється на сімейні правовідносин. Таким чином нарахована позивачем сума інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних стягненню з відповідача не підлягає. Підсумовуючи вище викладене суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягає сума основної заборгованості по сплаті аліментів на утримання дружини у розмірі 3196грн 35коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial