Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування записів про його реєстрацію. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 2004 року між [PERSON] та її батьком [PERSON] , укладено договір - дарування, який був посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г . та зареєстровано в реєстрі за №4290. Згідно договору-дарування [PERSON] подарував, а [PERSON] , прийняла в дар належний дарувальнику житловий будинок з надвірними спорудами під номером [ADDRESS] та складається з в цілому з одного саманного будинку під літерою « А », загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 51,9 кв.м., та надвірних споруд: під літерою «Б» - кухня літня, «В» - сарай, «Г» - сарай, «Д» - вбиральня, «Е» - сарай, «Ж» - підвал, №1-2 - надвірні спороди, І-ІІ - інші споруди, розташованих на земельній ділянці площею 1200 кв.м. 14 січня 2005 року позивач [PERSON] , як власник зареєструвала право власності на вищезазначений житловий будинок у Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації, про що їй було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України приватизував земельну ділянку площею 0,1500 га цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 27 липня 2010 року відділом Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області на підставі рішень Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області за №9 від 06.02.1997 року та від 29.10.2009 р. № 169-V. Про те, що земельна ділянка була приватизована позивач [PERSON] дізналась у 2017 році, після смерті батька. Таким чином, на теперішній час житловий будинок з надвірними будівлями спорудами за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , на підставі зазначеного договору-дарування, але земельна ділянка для обслуговування цього житлового будинку, надвірних будівлями і споруд належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . В результаті [PERSON] не може у повному обсязі здійснювати свої права власника та зареєструвати своє право відповідно ст. 125 ЗК України. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Ухвалою Тарутинського районного суду від 21 січня 2019 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 27 липня 2010 року відділом Держкомзему у Тарутинському районі Одеської області на підставі рішень Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 06.02.1997 р. №9 та від 29.10.2009 р. №169-V є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] (а.с.10). 14 грудня 2004 року між [PERSON] та її батьком [PERSON] , укладено договір - дарування, який був посвідчений державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області Давидовою Н.Г . та зареєстровано в реєстрі за №4290. Згідно договору-дарування [PERSON] . подарував, а [PERSON] , прийняла в дар належний дарувальнику житловий будинок з надвірними спорудами під номером [ADDRESS] , та складається в цілому з одного саманного будинку під літерою «А», загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 51,9 кв.м., та надвірних споруд: під літерою «Б» - кухня літня, «В» - сарай, «Г» - сарай, «Д» - вбиральня, «Е» - сарай, «Ж» - підвал, №1-2 - надвірні спороди, І-ІІ - інші споруди, розташованих на земельній ділянці площею 1200 кв.м. Зазначений житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Бородінської селищної ради 20.10.2004 року, на підставі рішення № 1 від 08.09.2004 року, та зареєстрованого в Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації в книзі №1а, під реєстровим №68, за реєстраційним №7985822, згідно витягу №5487648, виданого Тарутинським районним бюро технічної інвентаризації 18.11.2004 року (а.с.7). 14 січня 2005 року позивач [PERSON] , як власник зареєструвала право власності на вищезазначений житловий будинок у Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації, про що їй було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 жовтня 2018 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській Області (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Нормами ст. 120 Земельного Кодексу України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, а тому визнання недійсним державного акту обумовлюється даною нормою закону. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 154 Земельного Кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У відповідності до норм ч. 1 ст. 155 Земельного Кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Пунктом 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення. За вищенаведених обставин, є достатні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування записів про реєстрацію.

Outcome: approved