Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 березня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко О.О., сторонами в якому зазначені [PERSON] в якості продавця та [PERSON] в якості покупця. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що [PERSON] є рідним братом позивачки, який помер [INFO]. Вона є спадкоємцем за заповітом після смерті брата та прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку та отримала свідоцтво про право на спадщину - грошовий вклад, розміщений [PERSON] у АТ «Приватбанк». Отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, єдиним власником якої був [PERSON], вона не має можливості, оскільки право власності на вказану квартиру оформлене за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, який був укладений майже через рік після смерті брата. Таким чином, позивач вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки власником не укладався. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, відповідно до якої він просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подав письмову заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Нечипуренко О.О. у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає положенню ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис №3110 від 30.04.2016 року, вчинений Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., реєстровий № 2501, яким все своє майно заповів позивачу - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді грошового вкладу «Пенсійний», який був розміщений [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» та квартири [ADDRESS]. Вищевказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18.10.1994 року, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевською районної Ради народних депутатів, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2007 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М., реєстровий № 1-2236. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною Валерією Сергіївною було заведено спадкову справу. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину на грошові вклади, виданим 29.01.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., реєстровий № 102. Свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] позивачу видано не було, оскільки право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2018 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 81898543 від 06.03.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за громадянином [PERSON]. Право власності на вказану квартиру [PERSON] набув на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нечипуренко Олександром Олександровичем 06 березня 2017 року, який здійснив державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, реєстровий № 647. Продавцем у вказаному договорі виступав [PERSON], проте зазначений факт не відповідає дійсності, оскільки договір укладено 06 березня 2017 року, а [PERSON] помер [INFO], тобто майже за рік до укладання договору. Інформація про злочин за вказаним фактом Вознесенівським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12017080060001258 від 30.03.2017 року, що підтверджується відповідним витягом. Із пояснень, які були надані суду приватним нотаріусом Нечипуренко О.О. вбачається, що ним дійсно було посвідчено договір купівлі-продажу зазначеної у позові квартири. На момент посвідчення договору продавцем були надані документи щодо його особи та права власності на нерухоме майно у оригіналах, які не викликали сумнівів у їх дійсності. Крім того, приватний нотаріус не мав доступу до реєстру Державного реєстру актів цивільного стану громадян, тому, внаслідок проведених безпосередньо перед посвідченням договору перевірок, він не мав можливості з'ясувати, що [PERSON] на момент посвідчення договору помер. Після підключення до вищевказаного реєстру він дізнався, що договір від імені [PERSON] підписала інша невідома особа, внаслідок чого ним було ініційоване звернення до Вознесенівського ВП ГУНП України в Запорізькій області. Із заяви покупця квартири [PERSON] вбачається, що ним не оспорюється факт придбання квартири після смерті власника. В наданій суду заяві [PERSON] заявляє, що став жертвою шахраїв і не заперечує проти визнання договору недійсним. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що спадкодавцем [PERSON] не укладався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Тлумачення статей 16, 203, 215 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст. 319 ЦК України, в ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, п равочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 658 ЦК - право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, п ідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оскільки в даному випадку було відсутнє волевиявлення власника (як власника за правовстановлюючим документом, так і спадкоємця) на укладання договору купівлі - продажу, а також були порушені зазначені вище положення ст. 319, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 658 ЦК, ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, такий договір є недійсним. [PERSON] є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], квартира, яка була предметом договору, входить до складу спадщини, проте реєстрація права власності за відповідачем унеможливлює реалізацію позивачем права на спадкування та отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином суд вважає, що позивач, не будучи стороною договору, є заінтересованою особою і має право на пред'явлення позову про визнання правочину недійсним. Обставини справи свідчать про достатність підстав, які свідчать про порушення прав позивача. Враховуючи положення п.66 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), судове рішення визнання правочину недійсним є підставою для відновлення реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] на підставі наявних у позивачки правовстановлюючих документів на квартиру, після чого позивачка отримає можливість отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку. Таким чином, визнання договору купівлі-продажу недійсним в даному випадку є належним способом захисту порушеного права позивача.

Outcome: approved