Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй [PERSON] в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання її такою, що втратила право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], однак у даній квартирі зареєстрована відповідач [PERSON](колишня невістка), яка у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло №4023 від 04.03.2004 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 10.02.2004 року №186, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яка зареєстрована КП «ВООБТІ» на праві приватної власності за [PERSON] і записана в реєстрову книгу №597 за реєстровим №103 (а.с.4). У квартирі [ADDRESS] з 11.07.2012 року зареєстрована відповідач [PERSON] (колишня невістка позивача, відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2017 року (цивільна справа №127/26632/16-ц) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5)), що підтверджується інформаційним листом Асоціації об'єднань співвласників багатоквартирних будинку Вінниччини №АО 00154/17 від 04.12.2017 року (а.с.6). Однак, у вищезазначеній квартирі відповідач не проживає з 28.01.2017 року, тобто понад рік (інформаційна довідка №АО 00154/17 від 04.12.2017 року), своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 640 грн. судового збору.

Outcome: approved