Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 листопада 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3430. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 листопада 2011 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що спочатку спільне життя з відповідачем було непоганим, однак з часом відносини погіршилися, оскільки вони є різними за характерами людьми і не можуть знайти взаєморозуміння, у сторін діаметрально протилежні погляди на сімейне життя. Часто між сторонами виникали конфлікти. У зв'язку із чим, між позивачем і відповідачем розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Враховуючи вищенаведене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, таке суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, однак просила надати строк на примирення. У подальшому, після строку, наданого судом для примирення, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить такі задоволити. Після розірвання шлюбу не бажає змінювати прізвище, а просить залишити таким, як є - «[PERSON]». Відповідач [PERSON] після строку, наданого судом для примирення, у судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що бажає зберегти сім'ю, однак, враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо такого, а час, наданий судом для примирення, до позитивних результатів не привів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється унаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 листопада 2011 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3430. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, міцної сім'ї не утворили, систематично виникали непорозуміння, які призвели до розпаду сім'ї. На протязі тривалого часу не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один із них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 10 листопада 2016 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них неповнолітніх дітей, судом задоволено клопотання позивача та надано сторонам строк на примирення тривалістю у 2 (два) місяці. Однак, після закінчення, призначеного судом строку на примирення подружжя, такого не відбулося, сторони категорично ствердили суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду із позовом про розірвання шлюбу (09 вересня 2016 року) станом на час розгляду справи пройшло шість місяців, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо такого, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, зокрема, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 551,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 111, 112, 113 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved