Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 77. За час спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, оскільки стосунки між ними остаточно зіпсувалися, почуття любові, поваги, дружби взаємодопомоги між ними відсутні. З вересня 2019 року шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено, наміру зберігати сім`ю у неї немає. Крім того, відповідач не надає допомоги на утримання їхньої неповнолітньої доньки, яка постійно потребує повноцінного харчування, одягу, ліків, витрат на навчання та всебічний розвиток. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд шлюб розірвати та стягнути аліменти з відповідача в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не подав відзиву та заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, тому суд проводить заочний розгляд справи та ухвалює заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 08 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис № 77. За час спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Ухвалою суду сторонам надавався термін для примирення, однак після закінчення цього терміну позивачка наполягає на розлученні, вказує, що примирення між ними не досягнуто. У ході розгляду справи встановлено, що причиною розірвання шлюбу є відсуність почуттів один до одного, небажання проживати однією сім`єю. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли відносини, які не сприяють збереженню їх сім`ї. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки сім`я сторін розпалась і надалі її зберігати недоцільно, а шлюб слід розірвати. Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 840,80 грн. судового збору. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 840 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved