Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. До неї надійшло запрошення на весілля з Росії від її родини, яка там проживає. Також, в Росії проживає її чоловік - [PERSON], який є громадянином Росії. Вона має намір в грудні 2014 року, разом з сином, відвідати своїх рідних в Росії та відпочити. Така подорож матиме значення для духовного та фізичного розвитку дитини, а також вона матиме змогу оздоровити сина. Колишній чоловік [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати відмову [PERSON] безпідставною, дозволити їй, без згоди батька, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] за межі України та на його в'їзд до Росії на період з 27.11.2014 р. по 27.02.2015 р. та допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що її чоловік у Росії забезпечений, надає їй матеріальну допомогу, будь-яких проблем з місцем проживання чи матеріальним забезпеченням виникнути не може. Вона має намір оздоровити сина, а також ця поїздка матиме позитивний вплив на розвиток дитини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] пояснив, що не довіряє своїй колишній дружині [PERSON], вважає, що вона хоче виїхати разом з їхнім сином на постійне місце проживання до Росії, до цього вона три рази їздила туди без дитини, він стурбований чи буде його син забезпечений належними умовами проживання, матеріального утримання, також він турбується за життя свого сина, оскільки засоби масової інформації постійно повідомляють про теракти на території цієї держави. Представник органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА Полатайло Н.Б. в судовому зазіданні при вирішенні даної справи покладалася на розсуд суду. Представник Чорнобаївського РС УДМС України в Черкаській області в судове засідання не з'явився, надіслали заяву про розгляд справи без їхньої участі, не заперечували проти позову. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.04.2014 р. (а.с.4). Під час шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] (а.с.38) та син [PERSON], [INFO] (а.с.6). 02.08.2014 р. позивач уклала шлюб з громадянином Росії - [PERSON] (а.с.5). Розпорядженням Чорнобаївської РДА №83 від 14.05.2014 р. встановлені години зустрічі відповідача [PERSON] з своїм сином [PERSON] (а.с.39). Позивач [PERSON] має намір, разом зі своїм сином, поїхати до Росії на весілля до її родини, а також відпочити та оздоровити там сина. Проте, її колишній чоловік [PERSON] не надає згоди на виїзд дитини за кордон. З пояснень сторін, судом встановлено, що позивач [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] з вимогою надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, проте він відмовив їй у цьому, що підтвердив у судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Аналогічні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до підпунктів 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто вищевказані вимоги закону дають підстави для висновку, що законодавцем надано право суду приймати рішення щодо виїзду дитини за кордон при умові строкової конкретно визначеної поїздки з зазначенням країни та часу перебування, та відмови одного з батьків у надані згоди на цей виїзд. Аналіз наведених вище норм матеріального права вказує, що, вирішуючи питання надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, який не проживає разом з нею, суд повинен враховувати заперечення батька дитини, з яким дитина не проживає та з'ясовувати обґрунтованість цих заперечень. Всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, позивачем не спростовані заперечення батька, що мати дитини має намір виїхати до Росії з метою виїзду на постійне проживання та не спростованні побоювання батька щодо безпеки перебування сина в цій країні. Будь-яких належних доказів про наміри позивача повернутися до України, що свідчило б про строковість такої поїздки, суду не було надано. Також, позивачем не надано доказів про те, що дитина під час тимчасового виїзду буде забезпечена належними умовами проживання, матеріального утримання, медичного страхування тощо. В матеріалах справи є докази, які вказують про існування у сина з батьком близьких взаємних відносин, оскільки розпорядженням Чорнобаївської РДА №83 від 14.05.2014 р. встановлено час його зустрічей з сином (а.с.39), а також що його син влітку перебував на його утриманні та відвідував дитячий садок (а.с.60). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено позовні вимоги належними та допустимими доказами, а також не спростовані заперечення відповідача щодо строковості поїздки, безпеки перебування дитини у даній країні, забезпеченні належними умовами проживання та матеріального утримання. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed