Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO] в порядку спадкування за заповітом, а саме на житловий будинок [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинковолодіння [NUMBER] в [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON], який [INFO] помер. Спадщину смерті останнього прийняла його дружина [PERSON], яка померла [INFO]. За життя померла [PERSON] склала заповіт відповідно до якого заповіла позивачу будинковолодіння [NUMBER] в [ADDRESS], яка спадщину прийняла. Проте, через відсутність правовстановлюючого документа на зазначене будинковолодіння позивач не може оформити спадщину за заповітом після смерті бабусі у встановленому законом порядку через нотаріальну контору. У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, проте остання подала заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача - Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з»явився, поте подав заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи - Тернопільська районна державна нотаріальна контора у судове засідання не з»явився, будучи повідомленим належним чином. Треті особи - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з»явилися, проте подали заяви про відсутність заперечень з приводу задоволення позову з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 03.05.1993 року Байковецькою сільською радою, актовий запис №9. Із Інформаційної довідки виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 09.12.2014 р. №572 вбачається, що станом на 30.03.1989 року право власності на майно - житловий будинок [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS] було зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності власності. Раніше будинковолодіння рахувалося по [ADDRESS]. Реєстрація права власності прибудови літ «а1» загальною площею 21.8 кв.м., жилої прибудови літ. «А1» загальною площею 73.0 кв.м., жилою площею 48.1 кв.м., прибудови літ. «а2» загальною площею 32.8 кв.м. в бюро не проведена. Відповідно до довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01.07.1990 р. будинковолодіння [NUMBER] по [ADDRESS] було колгоспним двором, членом якого був голова двору - [PERSON]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Отже, господар будинку - [PERSON], будучи зареєстрованим до 15.04.1991 р. у будинковолодінні [NUMBER] по [ADDRESS] був єдиним власником зазначеного будинковолодіння. Покійний [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 07.07.1970 р. Тернопільським рай бюро ЗАГС, актовий запис №5. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини [PERSON], [PERSON], визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] в управління будинковолодінням [NUMBER] в [ADDRESS] вступила його дружина [PERSON], а отже в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини покійного, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 26.09.2003 року виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області , актовий запис №21. Із довідок Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [NUMBER] від 03.02.2015 р., №296 від 30.01.2007 р. вбачається, що [PERSON] згідно погосподарської книги №2 на 1991-1995 р., станом на 01.01.1993 р. та на 01.01.1995 р. була зареєстрована в [ADDRESS]. [PERSON] до смерті, а саме до [INFO], проживала та перебувала на реєстраційному обліку за вказаною адресою та разом із нею були зареєстровані: дочка - [PERSON], зять - [PERSON], зять - [PERSON], внучка - [PERSON], правнуки - [PERSON], [PERSON] 11.02.1997 року [PERSON] склала заповіт який був посвідчений секретарем Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, відповідно до якого вона на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] житловий будинок [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS]. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] в управління будинковолодінням [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS] вступила її онука [PERSON], а отже в силу ст.549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини покійної, а отже [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї бабусі за заповітом. Дочка покійної [PERSON] - [PERSON] відмовилася від одержання обов»язкової частки у спадщині матері про що подала до Тернопільської районної нотаріальної контори заяву . Постановою Тернопільської районної нотаріальної контори від 27.01.2014 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS]. Згідно ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вище наведені обставини, беручи до уваги той факт, що позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], зважаючи на те, що покійна за життя не встигла одержати на своє ім'я свідоцтва про право власності на належне їй будинковолодіння [NUMBER] в [ADDRESS], проте фактично воно їй належало і вона мала право на одержання правовстановлюючого документа на нього, враховуючи той факт, що позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], фактично вступивши в управління та користування зазначеним будинковолодінням, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати за позивачем право власності на житловий будинок [NUMBER] з надвірними побудовами та спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO].

Outcome: approved