Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири, посилаючись на наступні обставини. З 26 вересня 1981 року сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жашківського районного суду Черкаської області було розірвано 10.04.1995р. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.1992р. було придбано квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу від 28.07.1992р. було оформлено на відповідача [PERSON] . У даний час виникло питання поділу спільно нажитого майна, оскільки відповідач не визнає за позивачем право власності на спільне майно, тому позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , а також просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 10750 грн. 00 коп., які складаються із судового збору в сумі 1400 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7350 грн., витрат на проведення незалежної оцінки вартості квартири в сумі 2000 грн. 00 коп. 03 липня 2020 року на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з?явилася. При цьому її представник адвокат Кириченко С.Л. подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача; позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити; судові витрати просив стягнути в сумі 5375 грн. (судовий збір в сумі 700 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3675 грн., витрати на проведення незалежної оцінки вартості квартири в сумі 1000 грн. 00 коп.) У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з?явився. При цьому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлені наступні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 10 квітня 1995 року було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.9,13). За період шлюбу [PERSON] та відповідач [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.07.1992р., який оформлено на ім?я [PERSON] (а.с.16). У відповідності до звіту про проведення незалежної оцінки вартості квартири [ADDRESS] , ринкова вартість спірної квартири становить 278545 грн. (а.с.19-21). Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовними вимогами, просила суд поділити спільне сумісне майна подружжя за кожним із подружжя в рівних частках. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст.63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З урахуванням вищевказаних норм квартира [ADDRESS] , була придбана позивачем та відповідачем під час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, факт придбання позивачем та відповідачем квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я [PERSON] , за час шлюбу подружжям знайшов своє підтвердження у суді, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Отже, Сімейним кодексом України установлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням вищеустановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири є цілком обгрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір в сумі 1400 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.01653023967.1 від 18.03.2020р., здійснено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7350 грн., що підтверджується звітом про виконані адвокатом роботи, та витрати за проведення незалежної оцінки майна в сумі 2000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером від 07.03.2020р. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволено повністю, а тому з урахуванням заяви представника позивача про зменшення розміру судових витрат, судові витрати в сумі 5375 грн. (судовий збір в сумі 700 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3675 грн., витрати на проведення незалежної оцінки вартості квартири в сумі 1000 грн. 00 коп.), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved