Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є донькою відповідача [PERSON] Шлюб її батьків [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.10.2002 року розірвано. З моменту розірвання шлюбу між її батьками і по даний час вона проживає разом із батьком [PERSON], матір [PERSON] з сімєю не проживає. Вказує, що на даний час вона навчаться на 4-му курсі юридичного факультету за спеціальністю «Правознавство» в Національному Університеті «Одеська юридична академія». Форма навчання денна очна, вартість навчання на рік складає 19200 грн. 05.09.2018 року нею сплачено за навчання 9600 гривень. Вказує, що їй, а також батькові [PERSON] важко нести витрати по навчанню. Саме тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно до закінчення навчання. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшла заява, згідно якої остання просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про її вручення. Направила до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача надав суду заяву з проханням проведення судового розгляду за їх відсутності, а також просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, справу розглянуто без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. За вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Проаналізувавши вищевказані вимоги закону, суд приходить до висновку, що судовою практикою закріплено вимогу враховувати при визначенні розміру аліментів дітям які продовжують навчатися після досягнення повноліття, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Відсутність такої обов'язкової умови як можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині є підставою для відмови в стягненні аліментів, згідно з ст. 199 СК України. Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та відповідач [PERSON], про що свідчить копія повторного свідоцтва про народження серії І-МИ №291510 від 21.08.2018 року (а.с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.03.2016 року, після розірвання шлюбу позивач проживає з батьком [PERSON], відповідач з сімєю не живе. Наведене вбачається з довідки та копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9-10). Згідно довідки №575/18 від 17.08.2018 року та індивідуального договору №2017-Чн-000173 про підготовку фахівця бакалавра, позивач є студенткою 4 курсу денної форми навчання за контрактом Чернівецького юридичного інституту Національного університету «Одеська юридична академія». Навчається за спеціальністю «правознавство». Термін навчання з вересня 2017 року по червень 2019 року (а.с. 11-12). За статтею 1 вищевказаного Договору, предметом договору є надання Університетом платних освітніх послуг Контрактнику із здобуття освітнього ступеня бакалавра за спеціальністю правознавство в Чернівецькому юридичному інституті Національного університету «Одеська юридична академія» з 3-го курсу. Відповідно до п. 2.3 Договору вартість навчання за кожний рік становить 19200 грн. Згідно квитанції 0.0.1125589248.1 від 05.09.2018 року позивачем здійснено оплату за навчання в сумі 9600 грн. (а.с. 19). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на Д обліку в поліклінічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з приводу захворювання лівої молочної залози, є особою з інвалідністю ІІІ групи та перебуває також на обліку в Управлінні пенсійного фонду де отримує пенсію в розмірі 1452 грн. Наведене вбачається з медичних довідок, пенсійного посвідчення та довідки про розмір пенсії по інвалідності (а.с. 38-53). Крім того судом встановлено, що відповідач [PERSON], як особа з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням, декілька разів на рік проходить лікування в умовах стаціонару в медичних закладах, їй протипоказана важка фізична праця в несприятливих умовах, що підтверджується копіями медичних документів, висновком медико-соціально експертної комісії про умови і характер праці інваліда серії АВ № 0066136 від 07.05.2013 року (а.с. 40-49, 51-52). В судовому засіданні також встановлено, що у відповідача є ще одна молодша неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 54). Як вбачається з рішення Заставнівського районного суду Черінвецької області від 25.07.2017 року, яке набрало законної сили (а.с. 55-57), то неповнолітня донька [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги те, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23.11.2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на дату ухвалення рішення становить 1921 грн., суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, оскільки покладення на відповідача додаткових витрат по утриманню останньої, спричинить зниження доходу відповідача меншим прожиткового мінімуму. Саме тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. У відповідності до частини 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачу якого звільнено від сплати судового збору у задоволенні позову відмовлено, суд дійшов висновку, що у відповідності до статті 141 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 180 182, 191, 198 200 СК України,

Outcome: dismissed