Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі між нею ([PERSON]М.) та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO]. 12 червня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] - шлюб розірвано. Так, їхній спільний син [PERSON], [INFO] з 01 вересня 2017 року навчається на 1-ому курсі на денній формі навчання у Вищому професійному училищі №3 в м.Мукачево, навчання закінчить 22 лютого 2019 року, що підтверджується довідкою з місця навчання за №14 від 15 січня 2018 року. Так, син - [PERSON], [INFO] перебуває на повному її утриманні, а тому з її скрутним матеріальним становищем та з урахуванням того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення ним 23 років, звертається до суду та просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у Вищому професійному училищі №3 м.Мукачево у розмірі - 900 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до закінчення ним навчання чи досягнення двадцятитрьохрічного віку. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії І-ФМ № 034658, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, 12 червня 2013 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано розірвання шлюбу, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів, зроблено відповідний актовий запис за №26 від 12 червня 2013 року (а.с.2). Під час шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №050213 виданого Мукачівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 02 березня 2000 року (а.с.4). З Довідки за №14 виданої директором Вищого професійного училища №3 [PERSON] від 15 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] навчається в ВПУ-3 м.Мукачево -2- на денній формі навчання на І курсі за професією Електромеханік з ремонту та обслуговування лічильно-обчислювальних машин. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 22 лютого 2019 року (а.с.8). Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статтей 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно з приписами статті 182 Сімейного кодексу України та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. -3- Відповідно пункиту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON], аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], який навчається у Вищому професійному училищі №3 м.Мукачево в розмірі 900 грн. щомісячно і до закінчення навчання до 22 лютого 2019 року включно. Тому, обов'язок відповідача [PERSON]І, як батька, утримувати та надавати сину матеріальну допомогу в період навчання. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved