Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування,про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, посилаючись на те, що вона з відповідачем є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, його теперішнє місце проживання їй не відоме. Дитина проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. У даний час у неї виникло бажання тимчасово виїхати із сином за межі України до Російської Федерації, а також до Автономної Республіки Крим. Однак, дозволу від відповідач для виїзду дитини за кордон вона отримати не може. Приймаючи до уваги, що отримання дозволу батька є обовязковою умовою для перетинання дитиною кордону України, діючи в інтересах сина, позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України до Російської Федерації, а також до Автономної Республіки Крим, у період з 20.06.2016 року по 01.11.2016 року без згоди та супроводу батька. Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. На підставі даних сектора адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відомості про реєстрацію/зняття з реєстраційного обліку по Запорізької області [PERSON] відсутні. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування відповідача і належного його повідомлення про час і місце розгляду справи. Так, 02 червня 2016 року в газеті «Запорізька правда» (№21) була розташована обява про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання по даній справі. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач і представник третьої особи не заперечував проти такого вирішення справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, у судовому засіданні проти задоволення позову і надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] ( а.с.6-10). На даний час дитина проживає разом з матірю, позивачкою по справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно з довідкою вих.№381/02-8 від 04.04.2016 року, виданою Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у отоларинголога і потребує оздоровлення в літньо-осінній період (а.с.12). Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. У відповідності до п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюєтьсябез нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №367 від 04.06.2015 року затверджено порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, яким передбачено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, що не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадян України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року. Відповідно до ст.10 Конвенції про права дитини, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як позивач в судовому засіданні просив не стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved