Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з позовом про звернення стягнення на спадкове майно, яке належало [PERSON], яка померла 12.10.2017 р, в рахунок погашення боргу стягнення боргу кредитору спадкодавця. Позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що 16.07.2012 р. він передав [PERSON] грошові кошти згідно договору позики від 16.07.2012 р., в сумі 77.000 грн., для придбання автомобіля. Йому стало відомо від її племінника що позичальник [PERSON] 12.10.2017 р. померла, на день смерті свої зобов'язання за договором позики, який був укладений 16.07.2012 р., не виконала. На день смерті мала невиконані грошові зобов'язання в сумі 77.000 грн. Після її смерті є єдиний спадкоємець Відповідач, [PERSON], на користь якого померла склала заповіт і він прийняв спадщину після її смерті, а отже і всі боргові зобов'язання, які були невиконані на день смерті. Просила звернути стягнення на спадкове майно, яке лишилось після смерті [PERSON] на її користь в розмірі 77.000 грн., в рахунок погашення боргу [PERSON] Відповідач за основним позовом позовні вимоги не визнав, звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив відмовити в позовних вимогах [PERSON] та задовольнити зустрічний позов, визнавши за ним право власності на спадкове майно, яке лишилось після смерті [PERSON], яка померла 12.10.2017 р. Свої заперечення щодо стягнення з нього боргу, який мала померла перед позивачем за основним позовом відповідачем за зустрічним позовом мотивував тим, що особисто [PERSON] йому не відома, про те, що його померла тітка мала перед нею або будь перед ким іншим якісь боргові зобов'язання, йому відомо не було. Тітка йому про це не розповідала, відомо, що вона не потребувала позичати гроші в борг, жодного разу за своє життя не зверталася до банківських або будь-яких інших кредитних установ, їй хватало на життя тих грошей, які вона отримувала як у вигляді заробітної плати, а згодом і пенсії. Тим більше, що і він допомагав їй, а також вона отримувала у якості компенсаційних виплат гроші від Німеччини, як єврейка. Отже, він ставить під сумнів наявність будь-яких боргових зобов'язань, які померла тітка мала перед кимось, у тому числі і перед [PERSON] По-друге, заперечує також через те, що позивач неналежним чином оформила свої вимоги, тому як повинна була у разі наявності боргових претензій до нього, як до спадкоємця боржника, звернутися з відповідною заявою до нотаріуса, якою повідомити спадкоємців про наявність такого боргу. За даною заявою нотаріусом повинно була бути заведена спадкова справа. Але таких дій так званий Кредитор не вчинив, на його адресу також жодних листів або заяв про інформування про наявність вказаного боргу, не надходило. Тому слід вважати, що Позивач за основним позовом неналежним чином сповістила спадкоємців про наявність будь-яких боргових зобов'язань, які могла мати померла спадкодавиця, а тому навіть якщо такі обставини мали місце, то через неналежність оформлення своїх прав вони не підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог щодо визнання права власності, мотивував тим, що [PERSON] на випадок смерті залишила заповіт на його користь, який був складений та посвідчений нотаріально 26.05.2000 р., нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1-1256, яким померла заповідала на його користь квартиру, в якій він зараз мешкає, та яка розташована в [ADDRESS]. [PERSON] доводиться йому рідною тіткою, з якою він підтримував родинні зв'язки. Квартира, яку вона заповідала на його користь, належала їй на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений нотаріусом 27.01.2000 р. Оскільки вона не мала ані чоловіка, ані дітей, вона майже відразу зробила заповіт на його користь, а сама в ній мешкала. Спадщину він прийняв на підставі того, що на момент смерті був зареєстрований разом з померлою, а тому вважає, що не повинен був подавати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім того, в зустрічному позові вказує на те, що що [PERSON] мала у власності домоволодіння, яке знаходиться в м. Дніпро, вул. Остапа Вишні, буд. 12, куди він переїхав після її смерті, де зараз мешкає без реєстрації. Дане домоволодіння належало їй на підставі договору купівлі-продажу, який був вчинений у простій письмовій формі в 2014 році та не був посвідчений нотаріально, через те, що продавець, який продав його тітці даний будинок повинен був оформити спадщину на даний будинок після чого даний договір вони домовлялися посвідчити нотаріально. Померла разом з продавцем повністю розрахувалася а він після отримання грошей виїхав за межі України та не повернувся. Так як тітка з ним повністю розрахувалася вона вважала дане домоволодіння своєю власністю. Через те що вартість даного нерухомого майна значно вище ніж вартість квартири, яка знаходиться в м. Харкові, та належить йому на підставі заповіту, вимоги про визнання права власності просив розглядати в Жовтневому районному суді. Позивач за основним позовом, відповідач за зустрічним позовом, повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява, в якій просив розглядати справу за її відсутності. Відповідач за основним позовом, позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] надала до суду копії договору позики від 16.07.2012 р., укладеного в простій письмовій формі між нею та [PERSON] та розписку, яка була підписана від імені позичальника. Згідно договору позики [PERSON] отримала 77.000 грн., які повинна була повернути одноразовим платежом до 16.07.2018 р. Також в забезпечення виконання зобов'язання позичальник передала позикодавцю правовстановлюючі документи на належну їй квартиру № [ADDRESS]. 12.10.2017 р. [PERSON] померла. Після смерті залишився спадкоємець за заповітом [PERSON], який прийняв спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, тому як на момент смерті постійно проживав разом зі спадкодавцем. Заповіт був складений та посвідчений нотаріально нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1-1256 26.05.2000 р. Позивач за первісним позовом [PERSON] не зверталася до нотаріуса з заявою, якою б інформувала спадкоємців померлої [PERSON] про наявність боргових зобов'язань перед нею. Право на пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, встановлено статтею 1281 ЦК України. Згідно до неї, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Враховуючи встановлений факт того, що позивач за первісним позовом не проінформувала можливих спадкоємців у встановленому законом порядку про наявність боргів, та не звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений законом термін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення боргу є безпідставними. Крім того, в первісному позові невірно обраний спосіб захисту прав позивача, якщо його права були порушені. Не сформульовано, яким саме чином слід звернути стягнення на майно , отже невірно обраний спосіб захисту. Що стосується зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість їх часткового задоволення, через те, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено в судовому засіданні належність домоволодіння № 12 по вул. Остапа Вишні в м. Дніпро, стосовно визнання права власності на яке ставиться в позовних вимогах, померлій [PERSON], тому як в самому позові позивач зазначає про те, що вона не встигла зареєструвати за собою право власності, а договор купівлі-продажу укладений в простій письмовій формі. В інших позовних вимогах за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Згідно ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки я зареєстрований разом із спадкодавцем на час смерті та не подав заяву про відмову від прийняття спадщини, я є таким, що прийняв спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Право на пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, встановлено статтею 1281 ЦК України. Згідно до неї, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 2. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. 3. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. 4. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивністю і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. На підставі вимог статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у Передбачених цим Кодексом випадках. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.1,3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на квартиру № 78, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Чайковського, буд. № 33-Б, загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: approved