Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, в подальшому уточнила позовні вимоги, змінивши предмет та підставу позову, просила суд припинити право власності відповідачки на майно та визнати за нею право власності. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 20 березня 2012 року між нею і [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,44 га по фактичному використанню. Земельна ділянка не приватизована і належить до земель Северинівської сільської ради, державний акт не виготовлявся, договір оренди не посвідчувався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає. Сторони погодили всі належні умови купівлі-продажу. Зокрема щодо ціни, передачі нерухомого майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. Виконуючи взяті на себе зобов'язання, позивачка того ж дня сплатила відповідачці під розписку 15 (п'ятнадцять тисяч) гривень. Сторони домовились оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальній конторі в десятиденний строк. Однак з вини відповідачки, яка своєчасно не надала усі необхідні документи на нерухоме майно, позивач та відповідач не змогли посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса. В подальшому строк укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна на усні прохання відповідачки постійно переносився. Позивачка зазначає, що даний будинок дістався їй в напівзруйнованому стані. З часу домовленості вона постійно опікувалась даним будинком, приводила його в стан придатний для проживання. Позивачка вважає, що право власності відповідачки на спірне майно припинилося, оскільки відповідачка відчужила це майно позивачці. В попередньому судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила суд задовільнити заявлений позов в повному обсязі. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд, на підставі ч.4 ст.130 ЦПК України, в порядку ч.4 ст.174 цього кодексу, ухвалив закінчити розгляд справи та ухвалити рішення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги визнання відповідачем позову, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 20 березня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений в усній формі договір купівлі-продажу належного [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (А-1ж - житловий будинок, загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м., Б - літня кухня, площею 19,1 кв.м., В-сарай,площею 23,8 кв.м., № 1-2 -огорожа,площею 35,0 кв.м., № 3 - підпірна стіна площею 10,6 кв.м., І-басейн для води), розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0,44 га по фактичному використанню . Земельна ділянка не приватизована і належить до земель Северинівської сільської ради, державний акт не виготовлявся, договір оренди не посвідчувався, прав третіх осіб та сервітутів щодо неї немає. Житловий будинок належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія ЯЯЯ № 276536, виданого 23 вересня 2005 року, виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області на підставі рішення Виконкому Северинівської сільської ради за № 20 від 15 квітня 2005 року. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 жовтня 2005 року, реєстраційний номер 12163392. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Як встановлено ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна. Встановлену договором вартість майна у розмірі 15 000(п'ятнадцять тисяч) гривень позивачка сплатила в повному обсязі відповідачці, що нею не заперечується. Відповідачка передала позивачу у власність нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу та правовстановлюючі документи на нього. Ці обставини свідчать про повне виконання сторонами договору купівлі-продажу. Усі ці обставини відповідачка підтвердила та позов визнала, пояснивши, що ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна відбулося за браком коштів, вона не в змозі оплатити витрати, пов'язані з нотаріальним посвідченням договору. Внаслідок саме цих обставин, відповідачка ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин ч.2 ст.220 ЦК України та визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Отже суд вважає за необхідне припинити право власності відповідачки на нерухоме майно, внаслідок його відчуження позивачці. Частиною 1 ст.214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує серед іншого питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ст.79 цього кодексу, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. При цьому, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України), проте на прохання позивача суд не стягує з відповідача на його користь судові витрати, які поніс позивач.

Outcome: approved