Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Другої Лубенської державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування. Позов мотивований тим, що вона, а також [PERSON] та [PERSON] були власниками житлового будинку № 7 по вул. Партизанській в м.Лубни. Частки власників складають відповідно: 13/50, 17/50, 2/5. [PERSON] набула свою частину будинку у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.03.1996 року. 17.11.2015 року [PERSON] подарувала свою частину будинку дочці [PERSON] Позивач просить визнати цей договір дарування недійсним, оскільки вважає, що він укладений з порушенням норм законодавства. Так, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.06.2013 року встановлено, що на території вказаного домоволодіння знаходяться обєкти самочинного будівництва. На думку позивача такі обєкти не могли бути відчужені за договором дарування. Крім того, в 2008 році [PERSON] було дозволено здійснити будівництво нового будинку на вказаній садибі за умови, що відповідач знесе свою частину будинку № 7 по вул. Партизанській в м.Лубни. Відповідач побудувала новий будинок, однак свою частину будинку так і не знесла, натомість відчужила її за договором дарування. В діях відповідачів щодо укладання договору дарування позивач вбачає порушення своїх прав, а саме: 1) залишається не знесеною частина старого будинку із самовільними прибудовами; 2) [PERSON] набула у власність майно, яке не було відображено в свідоцтві про право на спадщину матері; 3) позивача, як співвласника будинку, не поставили до відома про укладання договору дарування; 4) [PERSON] вимагає земельного сервітуту для обслуговування своїх самовільних прибудов. Просить визнати недійсним договір дарування від 17.11.2015 року та скасувати його державну реєстрацію. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. [PERSON] та її представник в судовому засідання проти позову заперечують. Пояснили, що жодних самовільних прибудов за адресою: житловий будинок № 7 по вул. Партизанській в м.Лубни, немає. Крім того, вказують на те, що жодні права позивача укладеним правочином не порушуються. В судове засідання представник Другої Лубенської державної нотаріальної контори не зявився. До суду надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти позову заперечує. Третя особа [PERSON] не зявилася. До початку розгляду справи надіслала заяву про відкладення розгляду справи в звязку з відпусткою. На думку суду, сам факт перебування у відпустці не є достатньою підставою для відкладення судового засідання. [PERSON] проживає та працює в м.Лубни. Доказів того, що станом на 18.07.2016 року вона залишатиме м.Лубни не надано. За таких підстав, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення цього клопотання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.09.1996 року [PERSON] набула у власність 2/5 частин жилого будинку за адресою: вул. Партизанська, 7, м.Лубни. Будинок складається з: житлового будинку літ «А-І»- 55 м2, сараю «б», сараю «ж», гаражу «вв І», сараю «жІ», сараю «З», погребу «И», вбиральні «Г», вбиральні «Д», вбиральні «М», огорожі «1,5», гаражу «КІ». Іншими співвласниками будинку були позивач 13/50 частини та [PERSON] 17/50 частини. Рішенням виконкому Лубенської міської ради від 27.08.2008 року № 253 [PERSON] дозволено будівництво нового будинку за адресою: вул. Партизанська, 7, м.Лубни. Питання з належною частиною старого будинку зобовязано вирішити (за згодою сторін з співвласниками) після завершення будівництва нового будинку. На підставі цього рішення [PERSON] здійснила будівництво нового будинку. При цьому [PERSON] продовжила використання належної їй частини старого будинку. Крім того, рішенням виконкому Лубенської міської ради від 25.02.2009 року № 52 [PERSON] також дозволено нове будівництво на території садиби. При цьому частину її старого будинку [PERSON] зобовязано знести за згодою співвласників. Зобовязано також знести деякі господарчі будівлі. В 2009 році [PERSON] знесла свою частину будинку. Відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28.07.2014 року у справі № 1618/3974/12 між [PERSON] та [PERSON] встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Партизанській, 7 в м. Лубни. Судом також встановлено, що частина будинку позивача знаходиться на приватизованій нею земельній ділянці. Вказані обставини у справі не оспорюються сторонами. 17.11.2015 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) уклали договір дарування, за яким остання набула у власність 2/5 частин жилого будинку за адресою: вул. Партизанська, 7, м.Лубни, який складається з : житлового будинку «А-1» житловою площею 68,2 м2, житлової прибудови «А-1», незакінченого будівництва «У», погребу «И», погребу «Ф», вбиральні «Г», літньої кухні «Ж», вбиральні «М», сараю «Н», літнього душу «О», сараю «Ш», сараю «ш1», вимощення «І», огорожі №1, огорожі № 11, водогону № 12, огорожі № 2, огорожі № 3, воріт № 4, воріт № 5, огорожі № 9. З цим договором не погодилася позивач та вважає, що [PERSON] не могла дарувати належну їй частину будинку, оскільки відповідно до рішення виконкому Лубенської міської ради від 27.08.2008 року № 253 ця частина будинку підлягає знесенню. Крім того, за договором дарування [PERSON] відчужила самовільно побудовані обєкти нерухомості, що підтверджується рішенням Лубенського міськрайонного суду від 17.06.2013 року та висновком судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 1618/3972/2012 від 07.05.2013 року. Однак такі доводи позивача є безпідставними. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За зміст ост.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається. Судом встановлено, що в рішенні виконкому Лубенської міської ради від 27.08.2008 року № 253 жодним чином не йшлося про знесення частини старого будинку, а лише зобовязано вирішити питання щодо нього після завершення нового будівництва. Зокрема, [PERSON]М, пропонувала позивачу придбати її частину будинку, що підтверджується копіями листів, наданих суду. Доводи позивача про те, що відповідач зобовязувалася знести свою частину будинку та вирішити питання щодо укріплення стіни будинку, яка прилягає до її помешкання, є безпідставними. Що стосується рішення Лубенського міськрайонного суду від 17.06.2013 року та висновку судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 1618/3972/2012 від 07.05.2013 року, то дійсно в судовому рішенні зазначено, що всіма співвласниками здійснювалось самочинне будівництво окремих обєктів. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 1618/3972/2012 від 07.05.2013 року в домоволодінні по вул. Партизанській, 7 в м. Лубни самочинно збудовані: реконструйований житловий будинок літ. «А-1», прибудова до житлового будинку літ. «А1-1», прибудова до житлового будинку літ «А2-1», прибудова до житлового будинку літ «а5». Без дозволу органу виконавчої влади переплановані в житловому приміщенні «А-1», приміщення 2-3, 2-4. Однак, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по вул. Партизанській, 7 в м.Лубни, складеного 24.07.2015 року, а також інформаційної довідки БТІ від 24.07.2015 року, обєкти самочинного будівництва відсутні. При цьому в примітці до інформаційної довідки послідовно перераховані всі обєкти та проведено аналіз законності їх будівництва. Отже, позивачем не доведено, що на момент укладання угоди на території домогосподарства були обєкти самовільного будівництва. Таким чином, суд відхиляє такі доводи позивача. В будь-якому випадку згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.12.2013 року, відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Порушення своїх прав в звязку з будівництвом позивач вбачає в тому, що: 1) залишається не знесеною частина старого будинку із самовільними прибудовами; 2) [PERSON] набула у власність майно, яке не було відображено в свідоцтві про право на спадщину матері; 3) позивача, як співвласника будинку, не поставили до відома про укладання договору дарування; 4) [PERSON] вимагає земельного сервітуту для обслуговування своїх самовільних прибудов. Такі доводи позивача є непереконливими, оскільки як було встановлено, відповідача не було зобовязано знести частину старого будинку. Другий тезис позивача не стосується порушення її прав. Вказуючи на те, що позивач зобовязана була поставити до відома співвласників будинку, позивач не вказує якою нормою законодавства це передбачено. При цьому суд встановив, що дійсно між сторонами існує спір про встановлення земельного сервітуту. Однак, те, що встановлення сервітуту якимось чином повязане з будівництвом проведеним на території відповідача, ґрунтується лише на доводах позивача, жодними іншими доказами вони не підтверджені. При цьому в судовому засіданні представник відповідачів пропонував позивачу в позасудовому порядку врегулювати спір шляхом відмови від позовних вимог у справі про встановлення сервітуту в обмін на відмову від позовних вимог у цій справі, однак [PERSON] таку пропозицію відхилила. Також судом розяснено позивачу право на призначення експертизи для підтвердження того, що будівництво на території відповідача якимось чином порушило її право. Однак, від призначення експертизи позивач відмовилася. Таким чином, враховуючи те, що позивач проживає в автономній частині будинку по вул. Партизанській, 7 в м.Лубни, яка знаходиться на приватизованій нею земельній ділянці, між сторонами відсутній спір щодо нерухомого майна або земельних ділянок, незрозумілим є те, яким чином оспорюваний договір порушує права позивача. Як вбачається з усних пояснень позивача з [PERSON] у неї не виникало жодних спорів, спір виник після того, як остання відчужила частину будинку своїй дочці, з якою одразу ж виникли непорозуміння щодо порядку користування житлом відповідача. На підставі викладеного, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed