Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 27.11.2012 виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис №35. Позивач зазначила, що від даного шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинено з 2013 року через взаємну втрату взаємоповаги та любові один до одного, під час шлюбу подружжя неодноразово намагалося примиритися, але це було безрезультатно, позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, тому шлюб слід розірвати, позивач просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 768,4грн. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи в судовому засіданні без її участі, після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи в судовому засіданні без його участі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вбачається, що у сім`ї склалися не нормальні відносини, сторони не розуміють одна одну по більшості питань сімейного життя, відсутня спільна ціль у шлюбі, взаємоповага та любов, шлюбні відносини припинено, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача [PERSON] , що має істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше сімейне життя неможливе і шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу залишити собі прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то поверненню з державного бюджету на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову до суду, тобто кошти в сумі 384,2грн., решта судового збору у розмірі 50 відсотків від сплаченого позивачем [PERSON] при поданні позову до суду, тобто кошти в сумі 384,2грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved