Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй на праві власності, де окрім неї зареєстрована її донька [PERSON] , яка фактично не проживає у ньому з 2010 року і по теперішній час, у будинку відсутні особисті речі останньої. Оскільки реєстрація відповідача [PERSON] створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, просить суд задовольнити її позов у повному обсязі. Відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст. 280, 284 ЦПК України з метою забезпечення права відповідача на перегляд. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.04.2000 серії АВІ №157954, посвідченого завідуючою С-Будської державної нотаріальної контори Вялковою С.І. та зареєстрованого в реєстрі за №338, а також реєстраційним написом Глухівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14.05.2000 №616 /а.с.8/. З довідки виконавчого комітету Середино-Будської міської ради Сумської області від 18.09.2020 №2466 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із нею зареєстрована донька [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Також факт реєстрації відповідача в спірному будинку підтверджується копією технічного паспорта на спірний житловий будинок /а.с.9-11/. Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою [ADDRESS] , складеного старшим іспектором з питань місцепроживання, перебування фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади Макаренко А.С. від 21.09.2020 за №2467 та підписаного дільничним інспектором Томашевич Д.М., депутатом по виборчому округу Пономаренко О.О., сусідями [PERSON] , [PERSON] , громадянка [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але фактично не мешкає з 2010 року /а.с.12/. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Аналогічну норму містять також ст.ст. 383, 405 ЦК України. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації у будинку [PERSON] понад рік, при цьому перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. У даному випадку рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовузгідно з квитанцією від 13.10.2020 №0.0.1867188683.1, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved