Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати відповідача [PERSON] - сина, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що останній з 2006 року перестав проживати в квартирі, покинув жиле приміщення добровільно, його майна в квартирі не має, ним не сплачуються комунальні послуги. Позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволені. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем тривалий час проживає в одному будинку, знає її сім'ю. [PERSON] син позивача не проживає з нею більше двадцяти років. Неявка відповідача у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідка, дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 27.08.2012 року, посвідченого нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №2636 є власником квартири [ADDRESS]. Згідно витягу №35513365 про державну реєстрацію прав, Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», 17.09.2012 року за реєстровим номером 30352953 зареєстровано право власності [PERSON] на вказану квартиру. Відповідно до копії паспорту [PERSON] [NUMBER], довідки ККП «УК «Західна» від 2.03.2016 року, відповідач входить до складу сім'ї позивача та значиться зареєстрованим за вказаною адресою. Згідно акту Комітету самоорганізації населення «Надія» від 24.03.2016 року відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2006 року, його майна в квартирі не має. За ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що [PERSON], будучи колишнім член сім'ї власника більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, його майна в квартирі не має, квартира ним покинута добровільно. З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд пришов до висновку про недоцільність їх стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved