Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та витребування його із чужого володіння, в якому просить визнати за нею право власності на частину набережної пляжу від 202 до 219 метра включно 17 м. погонних, яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2 та витребувати вищевказане майно з володіння [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач та його представник не зявилися, на адресу суду від представника позивача по довіреності [PERSON] В надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не зявився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідачів та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. З матеріалів справи вбачається, що 01 грудня 2007 року між Шаровою (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], як Комітентом та [PERSON], як Комісіонером був укладений договір комісії, згідно з умовами якого Комісіонер зобовязався за дорученням Комітента за винагороду вчинити від свого імені за рахунок Комітента наступний правочин: договір купівлі-продажу частини набережної пляжу від 202 до 219 метра включно 17 метрів погонних, яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2 (п. 1.1. Договору). Комісіонер зобовязався здійснити правочин на максимально вигідних для Комітента умовах за ціною, що не перевищує 30 000 гривень. Грошові кошти на придбання Майна передані Комісіонеру в момент укладання даного Договору (п. 1.2. Договору). Майно, що надійшло до Комісіонера від Комітента або придбане Комісіонером за рахунок Комітента, є власністю останнього (п. 6.1. Договору). На виконання зазначених умов договору 13 грудня 2007 року між [PERSON], як покупцем і [PERSON], як продавцем був укладений і нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини набережної пляжу від 202 до 219 метра включно 17 метрів погонних, яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2. У відповідності зі ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Комітент зобов'язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обовязку перед третьою особою (ч. 1 ст. 1016 ЦК України). За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору (ч. 2 ст. 1016 ЦК України). Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ч. 1 ст. 1018 ЦК України). З аналізу зазначених норм ЦК України вбачається, що власником придбаного майна є Комітент, навіть якщо він не був вказаний у договорі купівлі-продажу. Зазначені умови також передбачені п. 6.1. Договору комісії. Відповідно до ст. ст. 1011, 1016, 1018 ЦК України і п. 6.1. Договору комісії 13 грудня 2007 року позивач набув права власності на частину набережної пляжу від 202 до 219 метра включно 17 метрів погонних, яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2 У відповідності з п. 2.3. Договору комісії [PERSON] повинен був прийняти майно від продавця і передати його Комітету на протязі року з моменту укладання договору шляхом підписання акту прийому-передачі майна і перереєстрації майна на імя Комітента. Таким чином, згідно з п. 2.3. Договору, Відповідач-1 був зобовязаний переоформити майно на імя Позивача в строк до 13 грудня 2008 року. 26 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] був зареєстрований шлюб у звязку з чим між ними була досягнута домовленість про перенесення термінів перереєстрації майна на позивача. У відповідності з рішенням Дніпровського районного суду м. Херсону від 06.10.2014 року по справі №666/4930/14-ц шлюб між позивачем [PERSON] та Відповідачем-1 було розірвано. Після розірвання шлюбу між нами була досягнута домовленість щодо перереєстрації майна в строк до 01.01.2015, що Відповідачем-1 також виконано не було. Також, між [PERSON] було укладеного договір купівлі-продажу від 11.06.2015, згідно з яким частина набережної пляжу від 202 до 219 метра включно 17 метрів погонних, яка розташована за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2 була реалізована Відповідачу -2 [PERSON] та Відповідачу-3 [PERSON] по 1/2частині кожному. У відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, у тому числі у разі, якщо зміст правочину суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 6т. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не с його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. При цьому, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибула з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи те, що спірне майно є власністю позивача на підставі ст. ст. 1011, 1016, 1018 ЦК України та п. 6.1. Договору комісії, згідно зі ст. ст. 388, 658 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позивач [PERSON] має право витребування майна з володіння Відповідача-2 та Відповідача-3. Також, відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, конкретні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved