Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 12 травня 2009 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO]. З грудня місяця 2015 року з відповідачем вона проживає окремо. Подружні стосунки з відповідачем не склалися через різні погляди на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали сварки та різномовності. Спільне господарство між ними не ведеться, в кожного з них своє життя. Спір майнового характеру між ними не виникає. Позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Враховуючи позицію позивача, те, що відповідач належним чином двічі повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає необхідним розглянути дану справу заочно за відсутності сторін у справі. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 травня 2009 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 112 (а.с. 10). Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно довідки з місця реєстрації, дитина проживає разом з матір'ю (а.с. 9). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання їх матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в наданій письмовій заяві вказала про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved