Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31.07.1997 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 964. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачем.та знаходиться на її утриманні. З січня 2010 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. 10.01.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] вказує, що вона знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, оскільки ціни на одяг та продукти харчування постійно зростають, та в неї бракує коштів, щоб щодня належним чином утримувати дитину. Крім того, позивач зазначила, що [PERSON] є військовим пенсіонером, отримує гідну військову пенсію та додатково працює, що надає йому можливість надавати матеріальну допомогу, однак добровільно він цього не робить. Відповідач нікому не платить, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх доньки, сина немає. У зв'язку з чим позивач в уточненій редакції позовних вимог просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення донькою повноліття. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала . Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явився, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 14.07.2017, у судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його доходу. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви з уточненнями з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 31.07.1997 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.01.2017, що набрало законної сили 24.01.2017 (а.с. 8). Таким чином, обставини встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.01.2017, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09.02.2001 міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 375 (а.с. 7). Однак, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Посилання представника відповідача на той факт, що [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] не припинив виконувати своїх батьківських обов'язків та продовжив піклуватися про доньку в тому ж об'ємі, що й до пред'явлення цього позову, а також на те, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідач почав проживати у цивільному шлюбі з [PERSON], з котрою 28.07.2017 в Палаці Одружень міста Харкова буде зареєстровано офіційний шлюб, на підтвердження чого надано копію запрошення на реєстрацію шлюбу та яка має від попереднього шлюбу двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], піклуванням, вихованням та забезпечення яких теж займається відповідач по справі та він має намір всиновити дітей своєї цивільної дружини, а також на те, що, починаючи з 24.02.2011 [PERSON] є пенсіонером, що є єдиним видом доходу в сім'ї, інших доходів сім'я відповідача не має, а цивільна дружина відповідача - [PERSON] не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років у судовому засіданні підтвердження не знайшли, оскільки представником позивача не надано достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсність вказаних обставин. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивача та дитини, відповідача, а також виходячи з того, що позивач уточнила свої вимоги та просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини, а представник відповідача в свою чергу позов визнав саме в цьому розмірі, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 27.06.2017 до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved