Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 69, 5 кв.м., житловою площею 38, 7 кв.м., у порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Ухвалою суду від 2 лютого 2018 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано з Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначала, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину належить її свекру [PERSON], померлому [INFO]. Після його смерті спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку фактично прийняла його дружина - [PERSON], тому що на день смерті [PERSON]І, вона проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою. [PERSON] померла [INFO], після її смерті її син - [PERSON] звернувся до 12-ої державної нотаріальної контори у м.Харкові із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON]. У нотаріальній конторі була заведена спадкова справа, однак, свідоцтво про право власності на спадщину [PERSON] не встиг одержати і помер [INFO]. Після смерті [PERSON] до 12ої державної нотаріальної контори звернулася його дружина - [PERSON] із заявою про бажання прийняти спадщину і нотаріусом була заведена спадкова справа. Однак, у зв'язку з тим, що на даний час нотаріус не має можливості прийняти рішення щодо підтвердження коло спадкоємців і місця відкриття спадщини, тому що з довідки з місця проживання по приватному секторі міститься даної інформації. Згідно домової книги у спірному житловому будинку були зареєстровані вищевказані власник житлового будинку й спадкоємці, яких у даний момент немає в живих. Згідно повідомлення [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 09.02.1996 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ст.ст. 13,41 Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності. Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання. У ході судового розгляду встановлено, що як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом № 169/88, житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON], яким є рідним батьком чоловіка позивача - свекром (свідоцтво про народження [NUMBER] від 20.04.1962 року, свідоцтво про одруження [NUMBER]) [PERSON] помер [INFO], актовий запис №1547 від 30.04.1999 року (свідоцтво про смерть [NUMBER]). Після його смерті спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку по [ADDRESS], фактично прийняла його дружина - [PERSON] (свідоцтв про одруження [NUMBER]), яка на день смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована з ним за однією адресою. [PERSON] померла [INFO], актовий запис №1142 від 22.01.2010 року (свідоцтво про смерть [NUMBER]). Після її смерті її син - [PERSON] звернувся до 12-ої державної нотаріальної контори у м.Харкові із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON]. У нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №470/210 , однак, свідоцтво про право власності на спадщину [PERSON] не отримав, оскільки помер [INFO], актовий запис №17033 від 21 листопада 2016 року. Після смерті [PERSON] до 12ої державної нотаріальної контори звернулася його дружина - [PERSON] із заявою про бажання прийняти спадщину і нотаріусом була заведена спадкова справа №176/2017. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Синельникова І.П. від 09.08.2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва р прав на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи №470/2010, заведеної 22 жовтня 2014 року після померлої [INFO] [PERSON], спадкоємцем якої був [PERSON], який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, через відсутність документів, які підтверджують місце відкриття спадщини та коло спадкоємців. Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.ст. 1220-1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, право на спадкування мають, зокрема, особи, визначені у заповіті, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, як підтверджені належними доказами, та такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного і

Outcome: approved