Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16 лютого 2008 року. Від спільного життя мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який по спільній згоді, в подальшому залишиться проживати разом із нею. Під час спільного проживання між нею та відповідачем постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. З січня 2016 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, оскільки відповідач зібрав свої речі та вивіз їх. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує. За вказаних обставин вважає, що сімя розпалась остаточно, так як втрачені почуття любові та поваги, а тому вона прийшла до переконання про необхідність розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшла заява позивача з проханням розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на розірванні шлюбу (а.с.23). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, а тому відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. При цьому, суд не бере до уваги раніше надіслану відповідачем заяву до суду з проханням розірвати шлюб між ним та позивачем [PERSON], оскільки ця заява була датована та отримана судом ще до подачі позову до суду та відкриття провадження у справі(а.с.13). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про шлюб серії 1-ЖС № 048313, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2008 року, актовий запис №19(а.с.7). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 160197(а.с.8). Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного,що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved