Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, 3-тя особа: ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс», в якому просить суд визнати її наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] і свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . 06.09.2016 року позивач зверталася із заявою на ім`я міського голови м. Суми про надання їй дозволу на укладення договору найму квартири [ADDRESS], мотивуючи тим, що з 2005 року і до дня його смерті проживала разом з батьком у цій квартирі, більше в квартирі ніхто не проживав, а після його смерті нею ведеться господарство і сплачуються комунальні послуги. Оскільки наймачем квартири був [PERSON] , то вона як донька, після його смерті набула права користування вищевказаною квартирою. У справу вступила [PERSON] як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору та просила суд встановити факт проживання однією сім`ю між [PERSON] та [PERSON] в період з 2009 рок по 2015 рік; визнати за [PERSON] право на постійне користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати виконавчий комітет Сумської міської ради надати дозвіл (прийняти рішення) про укладення з [PERSON] договору найму жилого приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] ; усунути перешкоди в користуванні квартирою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що заявлений позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки відсутні законні підстави для визнання її наймачем квартири. [PERSON] ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] , вона має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку вона придбала на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2010 року та зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13.03.2008 року по 19.12.2016 року за місцем проживання: [ADDRESS]. Саме у м. Ужгород [PERSON] увесь час проживала. Правом на отримання житла з державного і громадського фондів відповідно до ст. 31 Житлового Кодексу Української РСР наділені громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. [PERSON] зазначає, що ордер на спірну квартиру видавався [PERSON] на підставі рішенні виконкому Сумської міської ради про надання житлових приміщень. Ані в рішенні виконавчого комітету ані в ордері на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] як член сім`ї, на якого б виділялася житлова площа, [PERSON] не зазначена. За вищезазначеною адресою не зареєстрована, а після смерті [PERSON] зайняла квартиру самовільно, змінила вхідні замки, та займає квартиру без будь-яких правових підстав. [PERSON] просить подану нею позовну заяву задоволити, обґрунтовуючи її тим, що відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради від 19.08.1999 року №368 [PERSON], який не перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, що переїхав у зв`язку з переведенням на роботу з іншої місцевості та користується правом позачергового одержання житлової площі, що проживає з сім`єю у складі 2 чоловік: він, дружина [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS] - надано окрему, упорядковану, двокімнатну житловою площею 27,66 кв.м. квартиру [ADDRESS], виділену в рахунок взаємозаліків ВАТ «Сумихімпром». Згідно рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів №368 від 17.08.1999 року [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення [ADDRESS], площею 27,66 кв.м. на сім`ю із двох осіб. На підставі цього ордеру [PERSON] та його дружині [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS] у яку вони разом і вселилися. [PERSON] обґрунтовує позов тим, що у неї згідно рішення виконкому Сумської міської ради від 19.08.1999 року №368 виникло право на отримання встановленої ст. 47 ЖК УРСР норми житлової площі за рахунок державного чи громадського фонду. З часу вселення з 1999 року у вказаній квартирі вона постійно проживала разом із своїм чоловіком до дня його смерті. У грудні 2008 року [PERSON] розриває шлюб в судовому порядку, проте вони й надалі продовжували проживати однією сімє`ю як чоловік та дружина, вести спільне господарство, про що можуть підтвердити свідки. [PERSON] зазначає, що вселилась в квартиру як член сім`ї наймача, а тому навіть після розірвання шлюбу з останнім в силу положень ч.3 ст.64 ЖК УРСР має право на користування цією квартирою нарівні із наймачем та згідно ст. 9 ЖК УРСР не може бути обмежена у праві користування жилим приміщенням. Потрапити до квартири, вона не має можливості, оскільки [PERSON] без її відому та згоди замінила замки на вхідні двері та не впускає її до квартири, через такі неправомірні дії [PERSON] , вона фактично залишилась безпритульною. Вважає, що її законні права та інтереси підлягають судовому захисту шляхом встановлення факту спільного проживання, визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання оформити договір найму на квартиру адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , її представник адвокат Неговєлов А.В . в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задоволити, заперечували проти позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. Представник відповідача Виконавчого комітету Сумської міської ради - Чувакова О.О. в судовому засіданні в процесі розгляду справи заперечувала проти задоволення заявлених вимог позивача та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору. 3-тя особа: ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс» про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.Представник до суду не з`явився. [PERSON] - третя особа із самостійними вимогами на предмет споруд та її представник адвокат Кузченко Т.М. заперечували проти задоволення позову [PERSON] та просили задоволити позовні вимоги [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, третьої особи, що заявляє вимоги на предмет спору, свідків, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку: суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні: Так судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , був основним квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач пояснила, що з 2005 року до дня смерті проживала з батьком в квартирі, 06.09.2016 року вона зверталася до міського голови м. Суми із заявою про надання їй дозволу на укладення договору найму квартири, однак їй відмовлено. Після смерті батька вона змінила в квартирі вхідні замки та не впускає [PERSON] , оскільки вважає, що вона не має права проживати в цій квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] є донькою померлого від попереднього шлюбу, за вказаною адресою постійно не проживала, а приїздила з м. Ужгород до нього в гості. Позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що в неї не було постійного місця проживання, бо вона жила то у своєї мами в м. Ужгород, то проживала в батька, який жив в м. Суми, на її думку, для вирішення справи, ті обставини, що спірна квартира не була її постійним місцем проживання та вона не зазначена в ордері на квартиру як член сім`ї не мають значення для вирішення справи, оскільки право користування квартирою в неї виникає з тих підстав, що вона відноситься до членів сім`ї померлого. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживала, оскільки починаючи з 2008 року по 2015 рік з [PERSON] проживала її подруга - [PERSON] , на її думку, вони жили як чоловік і дружина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в період з 2008 року по 2015 рік проживала однією сімє`ю як чоловік та дружина з [PERSON] , проте не могла назвати точну адресу за якою вона проживала разом з [PERSON] як чоловік та дружина та плуталася в інших показах, а тому суд не може прийняти їх до уваги. На підтвердження обставин зазначених у позовній заяві, [PERSON] не надано до суду належних та допустимих, достатніх доказів. У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожана сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що право на користуванням квартирою у неї виникло у зв`язку з включенням її до ордера, на підставі ордеру на житлове приміщення вона вселилася до спірної квартири, після розірвання шлюбу з [PERSON] продовжувала з ним проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, в судовому порядку її не визнано такою, що вона втратила право користування житловим приміщенням, ордер на житлову квартиру від 17.08.1999 року, виданий на ім`я [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому, вона має право на користування цією квартирою. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19.08.1999 року №368 [PERSON] на сім`ю у складі двох чоловік: [PERSON] та його дружина [PERSON] надано в користування окрему, упорядковану, двокімнатну житловою площею 27,66 кв.м. квартиру [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав ордер на житлове приміщення [ADDRESS], площею 27,66 кв.м. на сім`ю із двох осіб. На підставі ордеру на зазначену квартиру [PERSON] та [PERSON] вселилися до квартири та починаючи з 1999 року проживали у вказаній квартирі, проте своєчасно не зареєструвалися в ній. Відповідно до пункту 10 Правових позицій Верховного Суду від 26.05.2001року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій справ (Житлове право)» у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв`язку включенням до ордера, а не у зв`язку із вселенням у це приміщення. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому порядку питання втрати [PERSON] права користування вказаною квартирою чи виселення з квартири не вирішувалося, судові рішення з цих питань відсутні. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ст. 61 ЖК УРСР). У ст. 64 ЖК УРСР зазначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з ним усіма правами й мають обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] оформлений на [PERSON] . У грудні 2008 року [PERSON] розриває шлюб з [PERSON] у судовому порядку. [PERSON] в якості доказів проживання у спірній квартирі однією сімє`ю без реєстрації шлюбу з [PERSON] наданні письмові пояснення громадян [PERSON] та [PERSON] : [PERSON] надала до суду нотаріально засвідчені письмові пояснення у яких підтвердила ту обставину, що [PERSON] заселилася до квартири разом зі своїм чоловіком у 1999 році та після розлучення з чоловіком у грудні 2018 року проживала однією сім`єю, як чоловік і дружина, вели спільне господарство, купляли разом побутову техніку у квартиру, робили спільно ремонт, [PERSON] сплачувала рахунки за квартиру, купляла для [PERSON] ліки, відвідувала його в лікарні, коли він хворів, вони святкували дні народженні та інші свята і вважали себе повноцінною сім`єю. У свої поясненнях [PERSON] зазначила, що у [PERSON] від першого шлюбу є донька, яка проживала в іншому місті, жодного разу в квартирі по [ADDRESS] вона її не бачила. Після смерті [PERSON] донька приїхала з м. Ужгорода, викинула з квартири речі [PERSON] та змінила в квартирі замки, у зв`язку з чим, [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів. [PERSON] надала до суду нотаріально засвідчені письмові пояснення у яких також підтвердила ту обставину, що після того, як [PERSON] отримав ордер на квартиру, [PERSON] заселилася з ним до вказаної квартири та починаю з 1999 року спільно зі своїм чоловіком у вказаній квартирі проживала. Після розірвання шлюбу у грудні 2008 року в судовому порядку, [PERSON] покинула квартиру, але згодом помирилася з [PERSON] і з того часу і до дня смерті вони спільно проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина та вели спільне господарство, купляли разом побутову техніку у квартиру, спільно витрачали кошти на ремонт квартири та вважали себе повноцінною сімє`ю, [PERSON] сплачувала рахунки за квартиру, відвідувала [PERSON] у лікарні та купляла для нього ліки. Свідок зазначила, що неодноразово була у них вдома, в т.ч. і на сімейних святах, в квартирі, їй відомо про те, що у [PERSON] від першого шлюбу є донька, проте, не бачила, щоб вона приїздила в гості. Після смерті [PERSON] , до м. Суми приїхала його донька - [PERSON] , яка викинула з квартири речі [PERSON] та змінила в квартирі замки, у зв`язку з чим, [PERSON] неодноразово з цього приводу зверталася до міліції. Таким чином, судом на підставі письмових доказів та пояснень свідків достовірно встановлено, [PERSON] була включена до ордера на заселення житлового приміщення, в 1999 році заселилася у квартиру [ADDRESS] та проживала у квартирі разом з чоловіком [PERSON] , після розірвання шлюбу з січня 2009 року по серпень 2015 рік, у квартирі проживала однією сімє`ю з [PERSON] , як чоловік та дружина, вела спільне господарство. Листом від 29.12.2015 року №511/11.04.11 Управління обліку, розподілу і приватизації житла Сумської міської ради [PERSON] повідомлено про те, що одночасно із смертю наймача [PERSON] припинив свою дію договір найму житлового приміщення. За приписами ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Членом сім`ї наймача може бути визнано особу, яка постійно проживає з наймачем та веде з ним спільне господарство. В силу положень ч.3 ст.64 ЖК УРСР [PERSON] має право на користування спірною квартирою нарівні із наймачем. Відповідно до ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України №6-60 цс12 від 11 липня 2012року - у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 року у справі №6-60цс-12, зазначено, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). За ст.106 ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Ст. 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. На підставі ч.2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). [PERSON] вселилися до жилого приміщення без правових підстав, відсутній ордер на квартиру, в якому б вона була зазначена як особа, що складає сім`ю наймача, а отже вона самоправно зайняла квартиру та підлягає виселенню. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що обставини викладені [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та матеріалах справи, а тому позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed