Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. На обґрунтування позову зазначила, що з 16 серпня 2013 року по 28 лютого 2019 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач не допомагає матеріально їй та дитині, участі у вихованні сина не приймає. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Вона працює, отримує заробітну плату в розмірі 4000,00 грн., але цих коштів не вистачає для матеріального забезпечення себе та дитини. Позивач у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Також пояснила суду, що з 2015 року вони з відповідачем спільно не проживають. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина. З вересня 2018 року ніякої допомоги на утримання сина не надає, лише єдиний раз у травні 2019 року перерахував кошти в сумі 1700 грн. Відповідач у вступному слові позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно. Пояснив, що він добровільно надає допомогу на утримання сина. До вересня 2018 року надсилав позивачу на банківську картку приблизно по 100 доларів США, а з вересня 2018 року щомісячно пересилав приблизно по 1800-2000 грн.. В травні 2019 року перевів на банківську картку позивача 1800 грн. Він працездатний, працює, отримує заробітну плату в розмірі 6000-10000 грн., не має інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2013 року по 28 січня 2019 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 січня 2019 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/7148 від 22 березня 2019 року (а.с. 7), малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач з вересня 2018 року добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надавав, і лише у травні 2019 року він перерахував їй кошти в розмірі 1700 грн. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що він постійно добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки ним не надано суду доказів на підтвердження перерахування ним на користь позивача будь-яких грошових сум на утримання дитини. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що відповідач є працездатним, працює, щомісячно отримує заробітну плату, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти у заявленому в позові розмірі, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки при зверненні до суду позивач за законом була звільнена від сплати судового збору, він, згідно ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved