Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3 % річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 38 461 грн., втрати від інфляції у розмірі 151 012 грн. 35 коп., посилаючись на те, що 05 вересня 2011 року відповідач взяла у неї грошову позику у сумі 50 000 грн. без визначеного строку повернення, що підтверджується відповідною борговою розпискою. В рахунок забезпечення виконання позичальником обов`язку щодо повернення позики сторонами в розписці встановлено відсоток за користування грошима у розмірі 0, 76 % за кожен день користування, що складає 380 грн. на день до моменту повернення всієї суми. За період з 05.09.2011 року по 25.06.2014 року сума процентів за користування грошовою позикою склала 377 340 грн. У зв`язку з неповерненням грошових коштів, позивач зверталася до суду з позовом. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24.01.2017 року позов був задоволено та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 50 000 грн. основного боргу та 377 340 грн. відсотків за користування позикою, а також судовий збір у сумі 3 775, 80 грн. Рішення набрало законної сили 09.10.2019. Під час розгляду судом вказаної справи, було встановлено, що 25.06.2014 позивач направила на адресу відповідача письмову вимогу про повернення позики та відсотків не пізніше 01.07.2014. Таким чином, термін виконання зобов`язання з повернення позики у розмірі 50 000 грн. та відсотків у сумі 377 340 грн. є 02.07.2014. Враховуючи, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, вона повинна сплатити 3 % річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 427 340 грн. за період з 28.10.2016 по 28.10.2019, що складає 38 461 грн., а також втрати від інфляції за цей же період у сумі 151 012 грн. 35 коп., а всього 189 473 грн. 35 коп. З цих підстав, звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] відчужувати належний їй автомобіль. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що кошти вона позичала для підприємства, а не для себе. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 вересня 2011 року [PERSON] взяла у [PERSON] грошову позику у сумі 50 000 грн. без визначеного строку повернення, на підтвердження чого надала боргову розписку. В рахунок забезпечення виконання позичальником обов`язку щодо повернення позики сторонами в розписці встановлено відсоток за користування грошима у розмірі 0, 76 % за кожен день користування, що складає 380 грн. на день до моменту повернення всієї суми. За період з 05.09.2011 року по 25.06.2014 року (993 календарні дні) сума процентів за користування грошовою позикою склала 377 340 грн. Також встановлено, що 25.06.2014 [PERSON] направила на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення позики та відсотків до 01.07.2014 року.. У зв`язку з неповерненням грошових коштів, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави суду від 24.01.2017 року був задоволений позов [PERSON] та стягнуто із [PERSON] на її користь 50 000 грн. основного боргу та 377 340 грн. відсотків за користування позикою, а також судовий збір у сумі 3 775, 80 грн. Вказане рішення суду залишено без змін Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року, а тому набрало законної сили 09 жовтня 2019 року. Таким чином, термін виконання зобов`язання з повернення позики у розмірі 50 000 грн. та відсотків у сумі 377 340 грн. є 02.07.2014. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що слідує зі змісту ст. 599 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що встановлено ч.1 ст. 611 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що наявність судового рішення про стягнення боргу, яке боржник не виконав, не припиняє відносин сторін щодо виконання грошового зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання по сплаті боргу за договором позики у сумі 427 340 грн.(50 000 грн. сума сновного боргу та 377 340 грн. відсотки). Термін виконання зобов`язання з повернення вказаної суми боргу є 02.07.2014 року. Позивач звернувся з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання по сплаті боргу за період з 28.10.2016 року по 28.10.2019 року. Згідно проведенного позивачем розрахунку 3 % річних від суми простроченного зобов`язання у розмірі 427 340 грн. за період з 28.10.2016 року по 28.10.2019 року (1095 днів) складає 38 641 грн., інфляційні втрати за період з 28.10.2016 року по 28.10.2019 року складають 151 012 грн. 35 коп. Вказаний розрахунок проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, а тому приймається судом як належний та допустимий доказ (а.с.20-21). Отже, загальна сума грошових коштів яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 189 473 грн. 35 коп. (3 % річних від суми простроченого зобов`язання у розмірі 38 461 грн. та втрати від інфляції у розмірі 151 012 грн. 35 коп.) З врахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються із 1 894 грн. 73 коп. судового збору (а.с.1,36).

Outcome: approved