Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сина [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.10.1999р. по 18.07.2007р. Шлюб розірвано. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Черкаському національному університеті ім. Богдана Хмельницького. Син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу за станом здоров`я, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач працює та одержує заробітну плату, отримує прибуток з оренди земельної ділянки(паю), у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну з позивачем дитину. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 13.08.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив, хоча відповідач був повідомлений належним чином, про що в справі мається поштове повідомлення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.12.2001р., виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Драбівського р-ну Черкаської області [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 368 від 18 лютого2020р., виданої Черкаським національним університетом ім. Богдана Хмельницького, [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми навчання, держзамовлення, Навчально-наукового інституту економіки і права. Терміна навчання 4 роки. Дата вступу 01.09.2019р., дата закінчення 30. 06.2023р. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є сином сторін по справі, який досяг повноліття та навчається в навчальному закладі за денною формою навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначені розміру аліментів на утримання сина відповідача, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача до суду не надав та проти заявленого розміру аліментів не заперечив, а позивач просить стягнути із відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, суд погоджується із зазначеним позивачем розміром аліментів. Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Нормами ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 20 роз`ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином при стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина має враховуватися час навчання останнього в навчальному закладі. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітній син відповідача, який навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати таку допомогу. Однак відповідно до зазначеної вище довідки навчального закладу [PERSON] закінчує навчання 30.06.2023 року, а тому аліменти на утримання останнього мають стягуватися в межах тривалості навчання, що визначено відповідною довідкою навчального закладу, тобто до 30.06.2023 року. Відповідно ч. 1 ст. 6 Сімейного Кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Спільний син позивача та відповідача [PERSON] [INFO] є особою, що досягла повноліття. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі, окрім 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, ще й не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення сина [PERSON] двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині, оскільки чинним законодавством не передбачено стягнення такого розміру аліментів на повнолітніх осіб. Позивача при подачі позовної заяви до суду було звільнено від сплати судового збору, тому суд, задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір», який діє в редакції на момент звернення з позовом до суду.

Outcome: partial