Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названою позовною заявою до [PERSON], в якій вказує, що 11 серпня 1995 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого мають двох дітей: сина - [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що з чоловіком сімейні стосунки не склалися через непорозуміння , відсутність поваги один до одного, часті сварки та зловживання спиртних напоїв. Тривалий час вона проживає окремо, поновлювати сімейні стосунки не бажає, сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 11 серпня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського райвиконкому, актовий запис № 109. В попередньому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю. Просить після розірвання шлюбу залишити її прізвище набуте у шлюбі «[PERSON]». Відповідач в попереднє судове засідання не прибув, про час і місце попереднього судового засідання повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, зазначаючи про визнання позовних вимог. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у попередньому судовому засіданні, відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони 11 серпня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського райвиконкому зареєстрували свій шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 109. Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO]. Із позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що через непорозуміння, відсутність поваги один до одного, часті сварки та зловживання спиртних напоїв, сторони однією сім'єю не проживають тривалий час, примирення не бажають, їх шлюб є лише формальним, зберігати який вони не бажають . Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Встановлені судом факти підтверджуються : поясненнями позивача, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 11.09.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського райвиконкому ( а.с.- 5), копією свідоцтва про народження сина [PERSON] [INFO], серії [NUMBER], виданого 17.12.1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського району ( а.с.- 6 ); копією свідоцтва про народження дочки [PERSON] [INFO], серії [NUMBER], виданого 27.07.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського управління юстиції Київської області ( а.с.- 7), довідкою про склад сім'ї виданої виконавчим комітетом Тетіївської міської ради від 20.10.2014 р. № 4161 (а.с.- 8). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в суді докази, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач жити разом з відповідачем не бажає, тривалий час шлюбних стосунків сторони не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, відносини між ними, як між подружжям фактично стали недружелюбними, примирення не бажають, суд приходить до висновку, що їх сім'я розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх дітей. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених нею за надання правової допомоги при розгляді справи, суд вважає, що цій частині позовних вимог позивачці слід відмовити, виходячи із наступного. Так, у відповідності до положень ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи , належать витрати на правову допомогу. Повноваження фахівця у галузі права, який може надавати правову допомогу, визначені у ч.2 ст. 56 ЦПК України, зокрема , це право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до поданої заяви, відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані із наданням правової допомоги по досудовій підготовці та складанню заяви у справі. [PERSON] , яка надавала правову допомогу відповідно до квитанції № 7 від 20.10.2014 року, згідно поданих у справі у доказів не являється фахівцем у галузі права, не була допущена, у встановленому законом порядку, до участі у справі і не приймала участі в судових засіданнях. Враховуючи вищевикладене, зазначені витрати, на думку суду, не належать до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи у контексті до вимог ст. 79 ЦПК України і не мають відшкодовуватися у порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: partial