Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньошерівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Її син [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] та у них народилась спільна дитина [PERSON]. Остання є її онукою та зареєстрована в належному їй будинку. Проте остання в належному позивачу будинку не проживає протягом тривалого часу. Зазначає, що реєстрація неповнолітньої [PERSON] в її будинку перешкоджає їй володіти. Користуватися та розпоряджатися згаданим житловим будинком в повному обсязі гна власний розсуд, а зняття відповідача з реєстрації не порушує її прав, так як вона фактично проживає за іншою адресою та будучи знятою з реєстрації в спірному домоволодінні не втрачає майнових прав на вказане будинковолодіння, оскільки їх не набула. З цих підстав просить позбавити [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзиву. Представник третьої особи Савчишин М.Я. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки його задоволення не буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS], що вбачається із копій свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та технічного паспорта (а.с. 10-11). Згідно довідки виконкому Горішньошеровецької сільської ради у вищевказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON], 10.06.2006 року, а також її батько - син позивача [PERSON] (а.с. 17). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що відповідач не проживає у спірному будинку, а лише формально зареєстрована в ньому та фактично проживає за іншою адресою. В підтвердження вказаного надала довідку виконкому Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №452 від 19.03.2018 року (а.с. 19) та копію акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.03.2016 року (а.с. 20). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. З копій свідоцтва про народження та апостиля до нього (а.с. 12-15), довідки про реєстрацію особи громадянином України №6128/649 від 09.10.2007 року (а.с. 16), копії паспорта [PERSON] (а.с. 8) вбачається, що відповідач [PERSON] є онукою позивача [PERSON] З довідки Горішньошерівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 20.03.2018 року №461 видно, що неповнолітня [PERSON] відноситься до членів сім'ї позивача (а.с. 17). Судом встановлено, що позивач [PERSON] в 2010 році добровільно зареєструвала [PERSON] в своєму домоволодінні. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. В судовому засіданні представник третьої особи пояснив, що ні відповідач [PERSON], ні її матір - [PERSON], як законний представник, власного житла не мають, фактично проживають в м. Чернівці в будинку свого дідуся. Висновок про доцільність визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком не надав, натомість зауважив, що задоволення позову суперечитиме інтересам дитини. Враховуючи неповнолітній вік відповідача [PERSON], остання не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування спірним будинком. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] та її матір [PERSON], як законний представник неповнолітньої, власного житла не мають, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в житловому будинку позивача, [PERSON] не зможе забезпечити реєстрацію своєї дитини - неповнолітньої доньки [PERSON], яка є відповідачем по справі, що тягне за собою позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто, це суперечить інтересам дитини. А тому вимога про визнання неповнолітньої [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим будинком по [ADDRESS] за даних обставин суперечитиме інтересам неповнолітньої дитини, а тому, як орган опіки та піклування, так і суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивача. За таких обставин суд вважає, що позові вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed