Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, через що між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, вони стали чужими один одному, втратили почуття взаємоповаги та любові один до одного, протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер і збереження сім'ї є неможливим. Крім цього, відповідач ухиляється від утримання сина, добровільно не надає жодної допомоги на їх утримання. Просить стягнути із нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. У судове засідання позивач не з'явилася, проте подала заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що з приводу примирення категорично заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про визнання позову в частині розірвання шлюбу та часткове визнання позову в частині аліментів, визнає та погоджується сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. Розгляд справи просить здійснити у його відсутності, зазначивши, що з приводу примирення категорично заперечує. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 06.09.2003 року сторони зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1364, що стверджується свідоцтвом про шлюб: серія [NUMBER] виданим 06.09.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується даними у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 24.02.2005 року. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Дитина проживає разом із позивачкою [PERSON] в [ADDRESS]. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення із відповідача в користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 29.04.2014р. до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial