Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в особистих інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.09.1999 року вона уклала шлюб із [PERSON], який було розірвано 16.09.2009 року. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] [INFO]. Під перебування у шлюбі із [PERSON], 21.09.2000 року позивач за особисті грошові кошти в сумі 34 000 гривень придбала у ТОВ Фірма «Тернопільбуд-ЛТД» квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,1 м.кв. [PERSON], після розірвання шлюбу із позивачкою, повторно уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], під час якого у нього народився син [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. Постановою Першої тернопільської державної нотаріальної контори 17.11.2016 відповідачам у справі у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Із врахуванням того, що спірна квартира придбана позивачем під час шлюбу за особисті кошти, її колишній чоловік [PERSON] даний факт не заперечував, після розірвання шлюбу в межах строку позовної давності із заявою про поділ майна подружжя до суду не звернувся, позивач просить позовні вимоги задовольнити та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] Позивач та її представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задоволити. Відповідачі подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. Не заперечують щодо задоволення позову. Третя особа, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та висновок щодо можливості задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 18.09.1999 року позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області 18.09.1999, актовий запис №1093. Під час шлюбу у позивачки [PERSON] із [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадського стану Тернопільської міської ради 20.08.2000, актовий запис №1260. 16.09.2009 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 16.09.2009, актовий запис №521. Під час перебування у шлюбі, 20.12.1999 року між позивачем та ТОВ Фірма «Тернопільбуд-ЛТД» було укладено договір про дольову участь на будівництво житла на 1999 рік №30, предметом якого була двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною проектною площею 52,75 м.кв., житловою 28,89 кв.м., вартістю 34000 грн. У відповідності до квитанцій № 005 від 21.12.1999 року та №009 від 22.12.1999 року позивачем сплачено на рахунок ТОВ «Тернопільбуд-ЛТД» повну вартість придбаної квартири. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру №54 від 21.09.2000 року, виданого Тернопільським міським бюром технічної інвентаризації. За реєстром №1164, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] [PERSON] після розірвання шлюбу із [PERSON] повторно уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] Від вказаного шлюбу у відповідачки [PERSON] з [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.07.2015 року у справі №607/10406/15-ц, яке набрало законної сили. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим потворно відділом Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 24.06.2014 року, актовий запис №875. 13.06.2014 року, після смерті [PERSON], Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №364/2014 рік. Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.11.2016 року №3644/02-31 відмовлено [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS] у зв»язку із відсутністю правововстановлюючих документів. Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 1 ст. 24 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пп. 1, 2 ч. 1 ст. 57 СК України). Відповідно до роз»ясень, викладених у п 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Як зазначено у правовому висновку Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі у справі № 6-612цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2333цс15. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, справа №6-2641цс15зазначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом на момент придбання квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] на протязі трьох місяців, вказана квартира була придбана позивачем за особисті кошти в сумі 34 000 грн. та зареєстрована за нею на праві приватної власності на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №580 від 15.06.2000 року. За життя колишній чоловік позивача [PERSON] даний факт не заперечував, не претендував на частку у вказаній квартирі та не звертався до суду із позовом про поділ майна подружжя. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 цього кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права- п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України. Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності -ст.392 ЦК України. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності приходить до переконання, про доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved