Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є співвласником 2/6 частин квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками цієї квартири є [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], які у вказаній квартирі не проживають. Позивачу стало відомо, що у цьому помешканні проживають [PERSON] та [PERSON], яких [PERSON] вселила у цю квартиру без згоди позивача та отримує щомісячну плату за проживання вказаних осіб у цій квартирі. Відповідачі добровільно відмовляються виселитися з нього, чим порушують права власника на його користування та володіння, що стало підставою для подачі позову. Окрім того позивач просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях, яку вона оцінює в розмірі 10000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав визначених у ньому. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала, оскільки між сторонами 20 лютого 2014 року укладено договір оренди квартири, який правомірний згідно чинного законодавства. В подальшому представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником 2/6 частин квартири [ADDRESS], іншими співвласниками цієї квартири є [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] (а.с.5-9). Порядок користування вказаною вище квартирою визначено рішенням Житомирського районного суду Житомирської області №278/166/15-ц від 07 квітня 2015 року наступним чином: - [PERSON] та неповнолітньому [PERSON] виділити в користування житлові кімнати №7 площею 17,3 кв.м. та №8 площею 10,3 кв.м., всього 27,6 кв.м.; - [PERSON] виділити в користування житлову кімнату №5 площею 12,4 кв.м.; - коридор №1 площею 11,8 кв.м., кухню №3 площею 8,9 кв.м., вбиральню №2 площею 1,3 кв.м., вану кімнату №4 площею 2,5 кв.м., комору №6 площею 1,5 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін (а.с.10). Згідно з ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року № 6-57цс12. Згідно з ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1000 гривень з відповідача достатні для відновлення немайнових втрат позивача, що відповідає положенню п.п.8.9. постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial