Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 03 липня 1993 року сторони уклали шлюб, під час якого в них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. З відповідачем вони не проживають з березня 2016 року. У зв'язку з тим, що молодша дитина є інвалідом з дитинства і потребує догляду, позивач не має змоги працювати. Відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між подружжям не досягнуто. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося позивач вимушена звернутись до суду з проханням стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1/4 частині з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. У судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, сторони 03 липня 1993 року уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). Під час шлюбу в подружжя народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5-6). Вказані діти мешкають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і знаходяться на її утриманні. Відповідач, який є батьком дітей, хоча і проживає разом з ними, проте, добровільно допомогу на утримання дітей не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним, здоровий, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітніх дітей, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обов'язків відносно утримання своїх неповнолітніх дітей, тому кошти на утримання дітей підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоров'я дітей та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїм дітям, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ч. 1 ст. 183 СК України. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня пред'явлення позову в суд. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved