Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем по справі вона знаходилася у трудових відносинах з 12.07.1993 року по 05.02.2015 року. Наказом по підприємству від 31.01.2015 року її було звільнено за власним бажанням у звязку зі зміною місця проживання. За весь час роботи у відповідача заробітна плата виплачувалася з порушеннями вимог ст.115 КЗпП України. У день звільнення відповідач не здійснив їй усіх виплат, передбачених при звільненні, остаточно розрахувався з нею лише 29.12.2016 року, сплативши компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати за грудень 2014 року та січень 2015 року в сумі 6935 грн 66 коп. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.07.2015 року з відповідача на її користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2015 року по 22.05.2015 року. Тому, вона вважає, що відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 144389 грн 84 коп., із розрахунку її середньоденного заробітку 355 грн 64 коп. х 406 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені за період з 23.05.2015 року по 28.10.2016 року. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом з сумою понесених витрат на оплату судового збору. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність та про наполяганні на позові. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» також до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 12.07.1993 року по 05.02.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в останні роки на посаді заступника головного бухгалтера, та була звільнена за власним бажанням, у звязку зі зміною місця проживання, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.9-13). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28.07.2015 року з ДП «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 06.02.2015 року по 22.05.2015 року в сумі 24894 грн 80 коп.(а.с.19-21). Згідно за довідкою відповідача від 25.11.2016 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] на момент її звільнення складала: за грудень 2014 року - 5955 грн 56 коп., яка перерахована 03.04.2015 року, за січень 2015 року 5591 грн 16 коп., яка перерахована 30.03.2015 року, за лютий 2015 року 26541 грн 25 коп., яка перерахована 03.04.2015 року в сумі 10000 грн 00 коп. та 22.05.2015 року в сумі 16541 грн 25 коп. Компенсація втрати частини доходів громадян за порушення строків її виплати нарахована в листопаді 2016 року в сумі 6935 грн 66 коп. (а.с.17). Відповідно до виписки Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» від 24.01.2017 року по рахунку [PERSON] залишок по заробітній платі позивачу в сумі 5555 грн 29 коп. був остаточно виплачений 29.12.2016 року (а.с.22-23). Дана обставина також підтверджується довідкою відповідача від 07.12.2016 року. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. За приписами ст.34 Закону України «Про оплату праці» та положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків її виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Включення цієї компенсації до фонду додаткової заробітної плати регламентоване п.2.2.8 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату № 5 від 13.01.2004 року. Таким чином, положення ст.116 КЗпП України розповсюджуються на даний вид виплат. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем у звязку зі звільненням було проведено 29.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути її середній заробіток за період з 23.05.2015 року по 28.12.2016 року в сумі 144389 грн 84 коп., із розрахунку: 406 робочих днів х 355 грн 64 коп. Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 28.07.2015 року, яким з ДП «Красноармійськвугілля» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.02.2015 року по 22.05.2015 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 355 грн 64 коп. З огляду на приписи ч.3 ст.61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, для розрахунку спірної суми позивачем правомірно застосована середньоденна заробітна плата в сумі 3551 грн 64 коп. Кількість робочих днів за період з 23.05.2015 року по 28.12.2016 року з урахуванням додатків до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» дорівнює: за травень 2015 року 5 днів, за червень 2015 року 20 днів, за липень 2015 року 23 дня, за серпень 2015 року 20 днів, за вересень 2015 року 22 дні, за жовтень 2015 року 22 дні, за листопад 2015 року 21 день, за грудень 2015 року 23 дня, за січень 2016 року 19 днів, за лютий 2016 року 21 день, за березень 2016 року 22 дня, за квітень 2016 року 21 день, за травень 2016 року 19 днів, за червень 2016 року 20 днів, за липень 2016 року 21 день, за серпень 2016 року 22 дня, за вересень 2016 року 22 дня, за жовтень 2016 року 20 днів, за листопад 2016 року 22 дня, за грудень 2016 року 20 днів, а всього 404 робочих днів, а не 406, як вказав позивач. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.05.2015 року по 28.12.2016 року складе 143678 грн. 56 коп., із розрахунку: 404 робочих днів х 355 грн 64 коп. Саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеній сумі вимог у розмірі 143 грн 68 коп. (а.с.1). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial