Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яку вона придбала згідно договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі з 15 квітня 2006 року, однак не проживає в ній. В звязку з відмовою відповідача добровільно знятися з реєстрації з квартири, належної позивачу, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування її житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та не явки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Святопокровській) в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року, який посвідчено при ватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 456. У вказаній квартирі 15 квітня 2006 року був зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], який згідно повідомлення Михайлівської селищної ради значиться зареєстрованим за вказаною адресою і на теперішній час. Відповіддю відділу реєстрації виконавчого комітету Михайлівської селищної ради на заяву позивача щодо зняття із реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], підтверджується неможливість вирішення питання в позасудовому порядку. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON]\~ дійсно тривалий час, безперервно не проживає у [INFO]. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.\~\~ Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~\~ Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі Симонова [PERSON] не проживає, був відсутній у спірному жилому приміщенні. Таким чином, відсутні підстави для залишення за [PERSON] прав користування житлом відповідача, і відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved