Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Томаківської селищної ради Томпаківського району Дніпропетровської області в особі виконкому Томаківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] в селі Новоукраїнка Томаківського району Дніпропетровської області померла [PERSON] , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що проживаючи на квартирі у своїх знайомих- мешканців села Новоукраїнка Томаківського району, у березні 2005 року вона познайомилась з [PERSON] , з якою вона спілкувалась до дня її смерті, допомагаючи поратись по господарству та доглядаючи за нею у зв`язку з її слабким станом здоров`я. Зі згоди [PERSON] (за її життя) у зв`язку з тим, що у них були добрі стосунки, без будь-яких офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком (оренди, зберігання, управління, тощо), після її смерті у серпні 2005 року вона вселилася у домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у якому і проживає до даного часу, при цьому користується присадибною земельною ділянкою площею 0,25га. У її володінні та розпорядженні знаходяться правовстановлюючі документи на домоволодіння: Свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого виконкомом Володимирівської сільської ради від 05.06.1988 р., зареєстрованого Марганецьким міжміським БТІ за № 1-215 та технічний паспорт на будинок, виданих на ім`я [PERSON] . Про те, кому належить на праві власності домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , де вона проживає та користується землею з серпня 2005 року на момент вселення в домоволодіння, їй не було достовірно відомо. На сьогоднішній день вона продовжує відкрито проживати у даному домоволодінні. Ніхто протягом усього часу її проживання у вищезазначеному домоволодінні з 2005 року та по даний час її прав на володіння та користування цим нерухомим майном не оспорював, ніяких претензій до неї не пред`являв. З 2005 року та по теперішній час вона продовжує володіти і користуватися житловим будинком та земельною ділянкою площею 0,25 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; зазначений факт ніким не спростовано. Присадибна земельна ділянка [PERSON] за життя приватизована не була. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також просить не стягувати з відповідача судовий збір на користь позивача. Позивач також подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач також просить суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, при цьому просить суд ухвалити рішення на розсуд суду, відзиву на позов не надано. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач [PERSON] з серпня 2005 року по теперішній час фактично проживає та продовжує володіти і користуватися житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок № [NUMBER] , виданого виконкомом Володимирівської сільської ради від 05.06.1988 р., зареєстрованого Марганецьким міжміським БТІ за № 1-215 (а.с.9-10), копією технічного паспорта на будинок (а.с.11-13), виданих на ім`я [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також долучено інформаційну довідку КП «Томаківське БТІ`ДОР від 07.07.2020 р. за № 216, де зазначено, що [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Крім того, позивач також користується присадибною земельною ділянкою площею 0,25 га, що підтверджується довідками виконкому Томаківської селищної ради Томаківського району від 16.07.2020 р.№ 05- 19/222-ВС, від 16.07.2020 р.№ 05-19/220-ВС (а.с. 14,16). Судом встановлено, що [INFO] в селі Новоукраїнка Томаківського району Дніпропетровської області дійсно померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.07.2005 року виконкомом Володимирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с. 8). На день своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується також довідкою виконкому Томаківської селищної ради Томаківського району від 16.07.2020 р.№ 05- 19/221-ВС (а.с.15). Як зазначає позивач, зі згоди [PERSON] (за її життя) у зв`язку з тим, що у них були добрі стосунки, без будь-яких офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком (оренди, зберігання, управління, тощо), після її смерті у серпні 2005 року вона вселилася у домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у якому і проживає до даного часу. Згідно розпорядження Володимирівського сільського голови від 09.02.2016 за № 16-р [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.19). Згідно рішення виконкому Томаківської селищної ради від 24.06.2020 за №116 поштову адресу житлового будинку в [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] (а.с.17). Судом також встановлено, що позивач з 2005 року та по теперішній час продовжує проживати у даному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна у її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується житловим будинком, підтримує його у належному стані, постійно проводить поточні та капітальний ремонти, оплачує відповідні комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 20-22). У встановленому порядку прав власності на житловий будинок, у якому мешкає позивач, ніхто не оформив. Згідно експертної оцінки, проведеної ТОВ «Грандторгстрой» вартість житлового будинку із господарськими будівлями складає 47000 грн. (а.с.23). Крім того, з письмового повідомлення Другої нікопольської державної нотаріальної контори за вих. № 1629/01-16 від 10.09.2020 та з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 61476214 від 31.08.2020 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Володіння позивачем зазначеним житловим будинком не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Володіння житловим будинком позивачем не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача просить звільнити відповідача від сплати на користь позивача судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved