Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому зазначила, що постійно проживає в зазначеному будинку та зареєстрована з 1975 року. Право користування земельною ділянкою площею 493 кв.м. та дозвол оформити документи про визнання права приватної власності на будинок за вказаною адресою було надано її чоловікові, -[PERSON], що підтверджується рішенням виконкому Шевченківської райради депутатів №3 від 10.01.1974 року, однак право власності за ним не зареєстровано. Після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO], позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просить розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надаі суду заяву, в якій зазначено, що заперечень на позовні вимоги не мають, визнають позов, просить розглянути справу у його відсутність. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що позивач є користувачем житлового будинку, господарчих та службових споруд, розташованих на земельній ділянці по [ADDRESS], постійно проживає та зареєстрована за вказаною адресою з 1975 року. Рішенням виконкому Шевченківської райради депутатів №3 від 10.01.1974 року її чоловіку, -[PERSON] було надано право користування земельною ділянкою площею 493 кв.м. та дозволено оформити документи про визнання права приватної власності на будинок за вказаною адресою, однак право власності за ним не зареєстровано. Факт смерті [PERSON] підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть. Факт родинних відносин між ним та позивачкою підтверджується свідоцтвом про одруження. З техничного паспорту, виготовленого ТОВ «ЗМБТІ» станом на 21.03.2014 р. видно, що житловий будинок літ. А площею 67,20 кв. м. був побудований у 1971 році. Земельна ділянка під його забудову площею 493 кв.м. була відведена у 1974 році, що підтверджується випискою з рішення виконкому Шевченківської райради від 10.01.1974 р. №3. Відповідно до ст. 376 ч.3 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно листу до суду від 19.05.2014 року, комісією Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району було проведено обстеження зазначеного позивачкою домоволодіння. За результатами обстеження комісією було встановлено, що земельна ділянка дійсно була виділена чоловікові позивачки на підставі рішення виконкому Шевченківської райради депутатів №3 від 10.01.1974 року. Порушення межі земельної ділянки не встановлено. Позивачка постіно мешкає за вказаною адресою, користується житловим будинком та господарськими спорудами, сплачує комунальні послуги. Відповідно до наказу Мінрегіону від 09.08.2012 року №404 було внесено зміни до Інструкції про порядок проведення технічної інвентарізації об'єктів нерухомого майна, згідно з якими, зокрема, не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: 2/ індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року Відповідно ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив по відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved