Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Другого відділу\~Державної виконавчої\~служби міста\~Луцьк Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Львів) про зняття арешту з майна. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що маючи намір зареєструвати свою невістку у належній їй квартирі, дізналась про наявність арешту на її нерухоме майно. Підставою арешту є постанова ВДВС ЛМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2004 року та постанова Другого ВДВС ЛМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.01.2009 року. Звернувшись до відповідача щодо надання інформації відносно накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] отримала відповідь про те, що щодо неї існує інформація про арешт квартири та оголошення заборони на відчуження, однак провести ідентифікацію у звязку із виконанням яких саме виконавчих документів вносились записи про обтяження нерухомого майна [PERSON] до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна є неможливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року. Враховуючи, що відносно позивача немає жодного відкритого виконавчого провадження, то наявність арешту її нерухомого майна є безпідставним та таким, що перешкоджає реалізації її прав власника. На підставі наведеного, позивач просить скасувати арешт квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження № 1456601, згідно постанови ВДВС ЛМУЮ вих.36710 від 25.10.2004 винесеною головним державним виконавцем Левчук О.О. та реєстраційний номер обтяження 8395812 згідно постанови про арешт майна майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 689405,23.01.2009, Другий ВДВС [PERSON] . Ухвалою від 09 серпня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце та дату розгляду справи. Неявка позивача не є перешкодою для розгляду справи в межах заявлених позовних вимог. Представник відповідача Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, попередньо подали заяву про розгляд справи без участі представника виконавчої служби, в задоволенні позову просять відмовити. Станом на 27 жовтня 2021 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд встановив, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 02 вересня 1999 року належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6 ). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження на підставі постанови ВДВС ЛМУЮ гол. держвиконавець [PERSON] , вих. 36710, 25.10.2004, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1456601. Також арешт нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено на підставі постанови Другого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ,АА № 689405, 23.01.2009; реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 8395812 (а.с.5). У позовній заяві позивач вказувала, що вищевказаний запис про арешт нерухомого майна на належну їй на праві приватної власності квартиру, був виявлений під час наміру зареєструвати у Центрі надання адміністративних послуг Луцької міської ради місце проживання її невістки у квартирі [ADDRESS] . Існування арешту на належне позивачу майно порушує та обмежує її права, як власника. Разом з тим, зі змісту відповіді Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.07.2021 року, наданої позивачу щодо наявних арештів на квартиру [ADDRESS] вбачається, що щодо неї існує інформація про арешт квартири та оголошення заборони на відчуження, однак провести ідентифікацію у зв`язку із виконанням яких саме виконавчих документів вносились записи про обтяження нерухомого майна [PERSON] до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна є неможливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зщберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року. У зв`язку з вищенаведеним, Другий відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), роз`яснено право звернутись до суду, щодо вирішення стосовно права власності на майно та зняття арешту з нього (а.с. 4). Між сторонами в справі склалися правовідносини, які врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження». \~ \~ \~ \~Відповідно до\~частини шостої\~статті 55\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» в\~редакції,\~чинній на\~момент винесення\~постанови про\~арешт майна\~позивача,\~арешт майна\~боржника застосовується:\~1)\~для забезпечення\~збереження майна\~боржника,\~що \~підлягає наступній\~передачі стягувачеві\~або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. \~ \~ \~ \~Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню. \~ \~ \~ \~Однак, досліджені судом письмові докази, в тому числі лист Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.07.2021 року № 42707, свідчить про те, що станом на 15 липня 2021 року відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження щодо боржника [PERSON] , а тому чинність арешту нерухомого майна позивача наразі не переслідує законної мети щодо забезпечення виконання рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна позивача, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.1, 2ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Такі правові регулювання містяться і в ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Таким чином, оцінивши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що накладений арешт на об`єкт нерухомості обмежив позивача в праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавленій можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що підстави для збереження обтяжень, накладених на квартиру відсутні. Відтак позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вбачає підстави для їх задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved