Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши у позовній заяві, що з [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 19 липня 1996 року Цюрупинським відділом РАЦС Херсонської області, актовий запис № 43. Від їх з відповідачем стосунків мають двоє дітей, старший син досяг повноліття, молодший - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Спору стосовно місця проживання дитини і її виховання між нею та відповідачем немає. Спільне життя з відповідачем не склалося і з березня 2020 року припинено через несумісність характерів та різні погляди на життя. Проживають окремо, спільне господарство не ведеться, на примирення з відповідачем не згодна, на розірванні шлюбу наполягає і просить залишити їй чинне прізвище після розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації та публікацією оголошення на веб-сайті Цюрупинського районного суду. Відзив на позов не подав. У зв`язку з неявками відповідача та не повідомленням про поважні причини таких неявок у судові засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.08.2017 року відділом ДРАЦС Цюрупинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 132, що підтверджено їх свідоцтвом про шлюб(а.с. 9). Від їх стосунків сторони мають19 липня 1996 року Цюрупинським відділом РАЦС Херсонської області, актовий запис № 43. Від їх з відповідачем стосунків мають двоє дітей, старший син досяг повноліття, молодший син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем і спору з приводу місця проживання та виховання дитини між сторонами немає(а.с. 8). Спільне життя сторонами припинено у березні 2020 року через несумісність характерів та різні погляди на життя; проживають окремо, спільне господарство не ведуть, на примирення позивач не згодна, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, оскільки вона наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені і не відновлювалися, що свідчить про тривалість формального існування шлюбу, намірів на примирення та відновлення сім`ї жодна із сторін не виказує, тому суд вважає, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, і шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачу її чинного прізвища « [PERSON] ». Судові витрати ,понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на її користь у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved