Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить наступне: розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею та [PERSON] 08 вересня 2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1856; привести сторони в первісний стан, припинити право власності [PERSON] на будинок №12 по пров. Гребельному в м. Люботині Харківської області; зняти заборону на відчуження житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12; визнати за нею, [PERSON], право власності на будинок, який знаходиться за адресою: м. Люботин Харківської області, пров. Гребельний, 12, який відчужувався за договором довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1856. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що договір довічного утримання був укладений з [PERSON], предметом цього договору був житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області. За умовами договору довічного утримання [PERSON] зобовязався довічно утримувати позивача, надаючи необхідне харчування, одяг та забезпечуючи належний догляд і необхідну допомогу. Вартість такого забезпечення була визначена у 200,00 грн. на місяць. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями виявилися дружина [PERSON] і донька [PERSON] [PERSON] відповідачі не мають намірів виконувати обовязки по утриманню та наданні необхідної допомоги позивачу, що призвело до того, що вона, [PERSON], вимушена самостійно забезпечувати себе продуктами, ліками, а також займатися прибиранням в будинку, пранням, приготуванням їжі. До того ж, як вказувала позивач, між нею та відповідачами відсутні нормальні людські стосунки через зневажливе ставлення відповідачів до неї. З огляду на те, що відповідачі відмовились від виконання умов договору довічного утримання вона, [PERSON], вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та просила його задовольнити. В своїх поясненнях представник позивача вказувала на те, що за життя [PERSON] договір довічного утримання виконувався добросовісно. Але його спадкоємці, відповідачі по даній справі, умови договору належним чином не виконували, через що позивачу, яка є людиною досить похилого віку, довелося самостійно себе обслуговувати - ходити до магазину, аби купити продукти, готувати їжу, прибирати в кімнаті. Також представник позивача наголошувала на тому, що позивачу важко самостійно себе помити, а відповідачі не бажають їв цьому допомагати, навіть докоряють їй через неприємний запах. Іншим суттєвим моментом, на який вказувала в своїх поясненнях представник позивача, є те, що позивача позбавили можливості користуватися усім житловим будинком, як це передбачено договором довічного утримання. До того ж, відповідач [PERSON] поселила в будинку свого співмешканця, з яким у позивача протягом останнього року виникали конфлікти. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] надала суду пояснення, які також підтримала і відповідач [PERSON], про те, що її чоловік [PERSON] за пропозицією [PERSON] 08 березня 2009 року уклав з нею договір довічного утримання. На підставі цього він, [PERSON], розпочав реконструкцію житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин Харківської області веранду перебудували в кухню з санвузлом. Але завершити будівельні і ремонті роботи в будинку [PERSON] не встиг через раптову смерть. Через деякий час вона, [PERSON], разом з донькою переїхала жити до будинку [PERSON] і продовжила ремонтні роботи всередині будинку, аби облаштувати умови проживання для дитини. Вона намагалася привчити [PERSON] користуватися туалетом і душем, улаштованими в будинку, але позивач бажала справляти власні життєві потреби як звикла, за допомогою цеберки. Також відповідач пояснила, що намагалася купляти продукти харчування для позивача за її списком, особливо взимку, коли не дозволяла позивачу ходити до магазину по ожеледиці. Але позивач намагається готувати собі самостійно, відмовляючись їсти з її каструлі те, що вона приготувала, тому вона, [PERSON], подавала їжу позивачу на окремий посуд. В 2015 році в будинку оселився її, [PERSON], цивільний чоловік. Вона визначила, що з чоловіком займатимуть в будинку більшу кімнату, в меншій кімнаті проживатиме [PERSON], а в середній за площею кімнаті, до якої обладнаний окремий вхід, проживатиме [PERSON] До її кімнати вони стараються не заходити, аби позивач потім не звинувачувала їх в крадіжках. Дозволу на вселення до будинку співмешканця вона, [PERSON], у позивача не запитувала, сподівається, що вона проти цього не заперечувала. Але останнім часом між [PERSON] та всіма мешканцями будинку виникають конфлікти, позивач поводить себе неадекватно, заявляє, що їй набридло з ними жити. На думку відповідача, така поведінка [PERSON] обумовлена старістю або впливом церковної організації, яку восени 2016 року відвідувала позивач. Також відповідач [PERSON] пояснила суду, що не була обізнана з текстом договору довічного утримання, укладеного її чоловіком, та не знала, що має виконувати певні обовязки по відношенню до позивача. Представник обох відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник [PERSON] в своїх поясненнях наголошував на тому, що після укладення договору довічного утримання право власності на житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин перейшло до набувача [PERSON] Після смерті набувача [PERSON] спадкоємцями першої черги є відповідачі [PERSON] і [PERSON], які в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, звернулися з приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. Але право власності на житловий будинок до відповідачів [PERSON] і [PERSON] не перейшло, оскільки вони не отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Тому не можна вважати [PERSON] і [PERSON] такими, що зобовязані виконувати умови договору довічного утримання, а від і належними відповідачами в даній справі. Натомість [PERSON] і [PERSON] проживали з [PERSON] як члени сім'ї та доглядали за нею саме з такого принципу, та сподівалися на те, що будуть спадкоємцями після її смерті. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив в їх задоволенні відмовити з підстав, наведених представником [PERSON] Третя особа, приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON], про час і місце проведення судового розгляду була повідомлена у встановленому порядку, але в судове засідання не з'явилася, що не є перешкодою для розгляду справи по суті. В судовому засіданні, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані ними докази, суд встановив наступне. Між [PERSON] і [PERSON] 08 вересня 2009 року був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 08 вересня 2009 року за реєстр. № 1856. За цим договором [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй житловий будинок загальною площею 52,10 кв.м, в тому числі житловою площею 26,80 кв.м., з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12. Натомість, [PERSON], як набувач за вказаним договором, зобовязувався довічно повністю утримувати позивача [PERSON], надаючи їй необхідне харчування, одяг, і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторони встановили в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Особливою умовою цього договору є те, що [PERSON] залишається проживати та користуватися усім відчужуваним житловим будинком. В зв'язку з посвідченням цього договору, приватним нотаріусом 08 вересня 2009 року було накладено заборону відчуження зазначеного вище житлового будинку до припинення дії цього договору, зареєстровану в реєстрі за № 1857. Відповідно до ст.ст. 744, 750 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно; набувач може бути зобовязаний забезпечити відчужувача житлом у будинку, який йому переданий за договором довічного утримання. Реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, пров. Гребельний, 12, на ім'я [PERSON] на підставі договору довічного утримання відбулась 08 вересня 2009 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 08 лютого 2017 року. За цією довідкою записи про [PERSON], як власника житлового будинку, та заборону на відчуження житлового будинку (реєстраційний № обтяження 9033347) є чинними на момент звернення позивача до суду з даним позовом. Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 757 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, відчужувач набуває право власності на це майно. У цьому разі договір довічного утримання (догляду) припиняється. Набувач [PERSON] помер 09 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 404378, виданим 18 червня 2013 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. За повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON] від 13 квітня 2017 року, в шестимісячний строк після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала лише [PERSON], батьки померлого [PERSON]П і [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] Інша особа [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подавала. За заявою спадкоємців приватним нотаріусом 15 лютого 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину на автомобіль CHEVROLET LACETTI; на інше майно свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «[PERSON] норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.». Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], які у належний спосіб прийняли спадщину після смерті [PERSON], набули право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. А від так, до них перейшли обовязки набувачів за договором довічного утримання. Відсутність у відповідачів свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує їх в розпорядженні нерухомим майном. Згідно зі ст. 755 ЦК України розірвання договору довічного утримання проводиться судом на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. З представленого відповідачами акту обстеження житлових умов від 05 квітня 2017 року, складеного депутатом Люботинської міської ради Харківської області [PERSON], вбачається, що в ньому зафіксовано проведення ремонтних капітальних робіт, направлених на поліпшення стану житлового будинку та його реконструкцію, а також те, що сусіди підтверджують факт здійснення відповідачем догляду за [PERSON] та погіршення відносин між ними з кінця 2016 року. Цей акт був підписаний депутатом [PERSON] і сусідами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В іншому акті обстеження матеріально-побутових умов від 01 березня 2017 року, складеного головою квартального комітету № 40 м. Люботин [PERSON], також зафіксоване те, що в житловому будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин проживають [PERSON], [PERSON] і [PERSON], умови проживанні [PERSON] в будинку задовільні. В судовому засіданні за ініціативою представника відповідачів [PERSON] були допитані в якості свідків гр. [PERSON] і [PERSON], які підтвердили суду, що знайомі з позивачем та відповідачами, тривалий час мешкають по сусідству з позивачкою. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] з сім'єю спочатку проживав в її будинку, а після укладення договору довічного утримання [PERSON] почав перебудову житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. На весні 2014 року [PERSON] частко навідувалася до неї додому та запрошувала [PERSON] перейти жити до неї в будинок. Також свідок [PERSON] пояснила суду, що часто бувала в гостях у [PERSON] в її кімнаті, та може охарактеризувати позивача як людину, яка ще здатна доглянути за собою та по прибирати в кімнаті. Про відносини, які склалися між [PERSON] і [PERSON] вона, [PERSON], знає лише зі слів позивача. Та розповідала, що [PERSON] пропонувала позивачу харчуватися тим, що вона сама приготує. Ще [PERSON] розповідала їй про співмешканця, який з'явився у [PERSON], відносини з яким були добрі. Але останнім часом ставлення [PERSON] до мешканців в її будинку та сусідів змінилися докорінно, вона майже з усіма посварилася. Під час відвідання депутатом житлового будинку, в якому проживає [PERSON], вона, [PERSON], стояла на вулиці та лише відповідала на запитання, з якими депутат звертався до сусідів. Текст такого акту вона не читала, лише підписала його. Свідок [PERSON] пояснила суду, що після укладення договору довічного утримання [PERSON], який тоді ще проживав в будинку у [PERSON], почав перебудову житлового будинку № 12 по пров. Гребельному в м. Люботин. В гостях у [PERSON] вона була десь два місяці тому, заходила до неї в кімнату, умови в кімнаті для проживання позивача нормальні. [PERSON] готує їжу для себе і нею ділиться з [PERSON] Наприкінці 2016 року поведінка [PERSON] змінилася, почалися конфлікти з мешканцями будинку, позивач не бажала більше з ними жити. Але нещодавно, побачився [PERSON], дізналася від неї, що [PERSON] її більше не ображає. Оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони підтверджують спільне проживання позивача і відповідачів в спірному житловому будинку та містять в собі лише визначення загальної характеристики відносин, які склалися між сторонами. З іншого боку, такі докази не вказують на те, що відповідачі виконували обовязки по належному догляду та наданню необхідної допомоги позивачу, як це передбачено договором довічного утримання. Інших письмових доказів, які б підтверджували придбання продуктів харчування, ліків, одягу та їх кількості, обсягу і періодичності, відповідачам не надані. Надаючи пояснення, відповідач [PERSON] підтвердила суду, що намагалася привчити [PERSON] користуватися санвузлом, що не передбачено умовами договору довічного утримання. Це свідчить про небажання відповідачів надавати позивачу необхідну допомогу у справлянні життєвих потреб (сходити до туалету, помитися тощо) у той спосіб, до якого звикла позивач. З інших пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що вона готувала їжу в першу чергу для себе та члені своєї сім'ї, та вже нею ділилася з позивачем. Виходячи з цього, відповідач [PERSON] не виконувала обовязку за договором, який полягає у забезпеченні позивача необхідним харчуванням з урахуванням її потреб в такому виді догляду. Іншими суттєвим обставинами, які вказують на неналежне виконання відповідачами обовязків за договором довічного утримання, є наступне. [PERSON], як вона це пояснила суду, фактично до моменту звернення [PERSON] до суду достеменно не знала про те, що повинна виконувати певні обовязки по відношенню до позивача, знепокоєна лише через необхідність оформлення права власності на житловий будинок. Також відповідач [PERSON] на власний розсуд розпорядилася правом позивача на користування усім житловим будинком, обмежила його тим, що визначила для неї окрему кімнату, а також поселила до будинку сторонню людину, якій надала для проживання житлову кімнату, попередньо не погодивши це з відчужувачем. Суд приходить до висновку про те, що відповідачі не виконували у належний спосіб обовязки, передбачені договором, які вони повинні були виконувати від моменту переходу до них права власності на спірний житловий будинку, який був переданий відчужувану, а тому задовольняє позов і розриває договір довічного утримання, укладений 08 вересня 2009 року. Одночасно з цим, у відповідності до ст. 756 ЦК України, суд приводить сторони в первісне положення, яке існувало до укладення договору, і визнає за позивачем право власності на майно, яке було нею передано, а також скасовує заборону на відчуження житлового будинку, яка була накладена з метою забезпечення виконання укладеного договору довічного утримання. Також суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача витрати по оплаті судового збору, понесені нею при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved