Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року. Від цього шлюбу в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з нею. Також позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального утримання дитини. Після розірвання шлюбу. відповідач періодами приймає фінансову участь в утриманні дитини, сплачуючи по 1000 гривень в місяць, проте така допомога є недостатньою та нерегулярною зважаючи на те, що батько дитини має постійний дохід, працює офіційно в Королівстві Бельгія тривалий час,його дохід є регулярним,відтак він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів свого доходу(заробітку). Зазначає, що вона зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте не має достатніх доходів утримувати самотужки дитину. Донька відвідує дошкільний навчальний заклад, додатково займається танцями, відтак для її нормального фізичного та духовного розвитку потрібні значні кошти, також необхідні кошти на сплату орендованого житла та комунальних послуг.Також, згідно розпорядження Турійської районної державної адміністрації № 49 від 20 лютого 2018 року позивач є опікуном дитини сироти. На підставі наведеного позивач просить суд стягувати з [PERSON] , на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22 вересня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Войдюка Р.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного. Вказує, що після припинення у вересні 2020 року шлюбно-сімейних відносин [PERSON] самостійно в добровільному порядку, виконуючи свої обов`язки по утриманню доньки, щомісячно сплачує та сплачував на користь позивача аліменти, про що долучив до відзиву копії банківських квитанцій. Також, вказує, що позивачем не надано доказів, що понесені нею витрати на утримання дитини є співмірними із стягненням з відповідача аліментів в розмірі ј частки з усіх доходів (заробітку), адже [PERSON] добровільно сплачує аліменти в розмірі, який є не меншим за 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо тверджень позивача про офіційне працевлаштування [PERSON] також заперечує, адже останній не укладав будь-яких договорів про працевлаштування закордоном, у тому числі у Королівстві Бельгія. Окрім того, відповідач несе й додаткові витрати по утриманню дитини, зокрема, купує дитині необхідні одяг та речі для її розвитку та гармонійного життя, несе витрати на лікування та оздоровлення дитини. Підсумовуючи вищевикладене, зазначає, що стягнення з відповідача аліментів в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, поставить його у скрутне матеріальне становище, адже матеріальний стан відповідача не дає можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, які наведені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково позивач вказувала, що на утримання доньки щомісячно витрачає кошти у розмірі 10000 гривень. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Також встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює її виховання, догляд та матеріальне утримання. Відповідач (батько дитини) проживає окремо. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Також встановлено, що відповідач в добровільному порядку надає допомогу позивачу на утримання дитини. Позивач, в свою чергу, наполягає на примусовому стягненні аліментів, оскільки коштів які відповідач ій добровільно надає, не вистачає на утримання дитини. Таким чином, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітньої доньки, позивач має право на звернення до суду із вимогою про стягнення аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище відповідача, адже останній документально не підтвердив види та розміри своїх доходів. Позивач в судовому засіданні вказувала, що її доходи є мінливими, однак від здійснення підприємницької діяльності вона отримує приблизно 30 000 гривень щомісячно. Так, відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі та немає змогу сплачувати аліменти у затребуваному позивачем розмірі. Як встановлено з пояснень відповідача, він на даний час офіційно не працює, а тому, визначити його реальний дохід не можливо, однак дана обставина не звільняє його від обов`язку утримувати неповнолітню доньку, батьком якої він є. Суд також враховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших дітей на своєму утриманні він не має. Наявність на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав судом не встановлено. Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує що спосіб та розмір утримання неповнолітньої дитини має бути достатнім для її повноцінного життя та приймаючи до уваги що рекомендований законодавцем розмір аліментів дорівнює прожитковому мінімуму дитини відповідного віку, вважає що принципу розумності і справедливості утримання дитини, яка значний час, враховуючи пояснення позивача, при житті батька у сім`ї мала високій рівень утримання, відповідає розмір аліментів у вигляді ј частки від усіх його видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, з досліджених квитанції, долучених представником відповідача до відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач до звернення позивача до суду із позовною заявою про стягнення аліментів мав змогу крім аліментів, які складали 01.07.2020 року - 1507,54 грн., 12.08.2020 року - 2000 грн., 01.10.2020 року - 1507,54 грн., 26.10.2020 року - 1005,03 грн., 15.11.2020 року, 05.12.2020 року, 04.01.2021 року,02.02.2021 року, 03.03.2021 року, 01.04.2021 року, 04.05.2021 року, 02.06.2021 року, 01.07.2021 року, 02.08.2021року, 021.09.2021 року в розмірі 1206,03 гривень відповідно, нести і додаткові витрати на утримання дитини, в тому числі оздоровлювати дитину закордоном, що на думку суду свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі ј частки від усіх його видів заробітку(доходу). На підставі наведеного, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, суд прийшов до висновку про визначення розміру аліментів в розмірі ј частини всіх його видів заробітку ( доходу) щомісячно. Аліменти підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved