Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона та [PERSON] від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, він сплачував аліменти на утримання дитини, до досягнення ним повноліття. Зараз син досягнув повноліття, але навчається на першому курсі у Київському Національному університеті будівництва і архітектури, факультет автоматизації і інформаційних технологій, на денній формі навчання. Згідно договору, за надання освітньої послуги, - вартість навчання за один навчальний рік становить 10000 гривень. Крім того, необхідно сплачувати кошти за користування орендованим житлом, що становить 1600 гривень за календарний місяць. Її коштів не достатньо для забезпечення потреб їхнього сина, пов'язаних з його навчанням. Враховуючи, те що їхній син навчається на стаціонарній формі навчання, не має ніякого джерела доходів, а знаходиться на її утриманні і потребує матеріальної допомоги, та те, що відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, інших осіб на утриманні не має, працює та отримує грошові кошти, звернулася до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1000 гривень, щомісячно, на період його навчання, але не довше досягнення ним 23 років. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали посилаючись на те, що колишня дружина [PERSON] є неналежним позивачем по справі та на те, що відповідач не має реальної фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що позивач та відповідач від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження, Серії [NUMBER], повторно виданого 30.11.1999 року, виконавчим комітетом Валявської сільської ради, Городищенського району, Черкаської області. Син [PERSON] навчається на першому курсі у Київському Національному університеті будівництва і архітектури, факультет автоматизації і інформаційних технологій, на денній формі навчання, на контрактній основі, що підтверджується довідкою № 437 вказаного вище закладу від 14.04.2014 року. Згідно договору №КН - 7379 від 15.08.2013 року, за надання освітньої послуги, - вартість навчання за один навчальний рік, згідно розрахунку, складає 10 000 гривень, а загальна вартість навчання становить 40 000 гривень. В місті Києві, [PERSON] проживає в найманій позивачем квартирі, на дорогу з якої, до навчального закладу, витрачає одну годину часу. Власного доходу не має, оскільки навчається на денній формі навчання. Зазначені вище обставини ні відповідач, ні його представник, в наданих суду письмових запереченнях та в судовому засіданні, не заперечували. Виходячи з наведеного та беручи до уваги пояснення відповідача про те, що із сином він спілкується рідко і після досягнення ним повноліття, матеріальної допомоги йому не надає, суд вважає, що син позивача та відповідача [PERSON], в зв'язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги і, на час звернення позивача до суду з позовом, знаходився на повному, добровільному утриманні останньої. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно доданих до справи копій паспортів позивача та повнолітнього сина [PERSON] вони зареєстровані по [ADDRESS] проте, і позивач, і її син проживають в місті Києві за різними адресами і саме на цю обставину вказує відповідач як на одну з підстав відмови у позові, оскільки, згідно ч.3 ст.199 СК України, правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має тільки той з батьків, з ким проживає дочка чи син. З такою думкою відповідача та його представника суд не погоджується та вважає позивача [PERSON] належним позивачем по справі, виходячи з наступного. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, їхній, неповнолітній на той час, син залишився проживати з позивачем, яка добровільно його утримувала, а з відповідача, за рішенням суду, на її користь, на утримання сина, стягувались аліменти. Після закінчення загальноосвітнього закладу, син відразу вступив до вищого навчального закладу та продовжує навчання. Договір №КН - 7379 від 15.08.2013 року про надання освітньої послуги сину, уклала позивач по справі [PERSON] На даний час [PERSON] є повнолітнім, однак, позивач, як і раніше продовжує добровільно його утримувати протягом часу продовження навчання і, фактично виконує обов'язок і за відповідача. Щодо окремого проживання позивача з сином, то є очевидним, що у селі Валява, Городищенського району, [PERSON] отримати вищу освіту не має можливості і, в будь-якому разі, він, при досягненні цієї цілі проживав би окремо від батьків. Навчання в іншому населеному пункті, на даний час, є досить розповсюдженим і, в даному випадку, на думку суду, вирішальним є не спільне проживання позивача з сином, а факт продовження надання позивачем сину утримання добровільно і самостійно, який, суд вважає, сторона позивача в судовому засіданні довела. Зазначене не суперечить і роз'ясненням, наведеним в науково-практичному коментарі до ст.199 СК України. А тому позивач [PERSON] - є належним позивачем по справі. Щодо фінансової неспроможності відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, на яку він посилався, також, як на одну з підстав відмови в позові, то суд вважає, що факт свого скрутного матеріального становища, яке б перешкоджало надавати допомогу сину, відповідач, в судовому засіданні, не довів. Так, при обґрунтуванні цієї позиції, відповідач та його представник посилалися на те, що відповідач проживає в незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка має сина, допомагає фізично та матеріально своїй тяжко хворій матері [INFO] та, в зв'язку з роботою, щомісяця на переїзди з дому на роботу витрачає одну тисячу гривень на пальне до автомобіля. При цьому, ані відповідач, ані його представник не надали суду жодного належного доказу, який би підтверджував їхні посилання. Згідно пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні, він дійсно проживає в іншому шлюбі, проте, син дружини є повнолітнім. Щодо тяжкої хвороби матері і, в зв'язку з цим, понесені матеріальні витрати відповідачем, останній, ніякими належними доказами, як то: довідка про розмір пенсії матері, довідка медичного закладу про хворобу та про призначене лікування, яке тягне значні матеріальні витрати та документи, що підтверджують ці витрати, не підтвердив. Щодо витрат на пальне для поїздок на роботу, то жодного доказу, який би підтверджував такі поїздки та витрату власних коштів на них, відповідач, також, суду не надав, як не надав будь-яких інших доказів про свої фінансові зобов'язання перед третіми особами, які б не давали йому можливості допомагати матеріально повнолітньому сину, який продовжує навчання. При вирішенні даного спору, суд не брав до уваги як належний доказ договір оренди (найму) квартири від 01.09.2014 року, укладений між позивачем та громадянкою [PERSON], оскільки зазначена дата ще не настала, а сам договір не зареєстрований в житлово-експлуатаційній організації за місцем знаходження квартири. При цьому суд, вважає, що позивач несла певні витрати на проживання сина, оскільки цього не заперечував і відповідач. Також, суд не брав до уваги довідку з місця проживання матері відповідача №294 від 15.05.2014 року та довідку депутата Городищенської міської ради Скалиги С.Л від 15.05.2014 року, про місце проживання відповідача, оскільки ці довідки ніякої доказової сили по даному спору не мають, та довідку виконкому Валявської сільської ради, Городищенського району, №298 від 15.05.2014 року, видану на основі підтвердження депутата Валявської сільської ради по округу №19 Нечипоренко Н.В. про матеріальну допомогу відповідачем своїй матері, яка тяжко хворіє, оскільки в ній не зазначено, що вказаний депутат є лікарем та з яких джерел йому стало відомо про те, що відповідач надає матері матеріальну допомогу. Щодо розміру аліментів, які просить стягнути позивач, то суд вважає, що він недостатньо обґрунтований і його слід зменшити до 800 гривень на місяць, виходячи з наступного. Згідно довідки про доходи №81 від 30.04.2014 року загальна сума нарахованої заробітної плати відповідача за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, включно, становить 25 462,36 гривні, а загальна сума доходу за виключенням аліментів, які з нього стягувалися на утримання неповнолітнього сина [PERSON] становить 20 146,22 гривні. Згідно договору №КН - 7379 від 15.08.2013 року, за надання освітньої послуги, - вартість навчання за один навчальний рік, згідно розрахунку, складає 10 000 гривень. Сплачуючи аліменти в розмірі 800 гривень на місяць, відповідач, за календарний рік витратить на утримання сина: 800 х 12 = 9600 гривень. Виходячи з того, що обов'язок по утриманню дітей покладається законом на кожного з батьків, матір і батька, рівною мірою із зазначеної суми 5000 гривень слід віднести на навчання, а залишок 4600 гривень розділити на 12 місяців, що буде становити 383,33 гривні. Таким чином, окрім оплати половини вартості навчання за контрактом, з відповідача, щомісяця буде стягуватися 383,33 гривні на утримання повнолітнього сина, як то: часткова оплата житла, харчування, проїзду на навчання, придбання навчальних посібників та інших побутових потреб. На підставі наведеного та

Outcome: approved