Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 22 липня 2011 року. Мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач також не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому вимушена звертатися до суду з цим позовом і просить стягнути аліменти по 1300 грн. на утримання дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і дала пояснення про обставини викладені вище, а також зазначила, що відповідач надавав частково матеріальну допомогу, сплачував спочатку по 300, 400 грн., а зараз 500 грн., а також частково сплачував і за ліки, але не завжди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав частково, посилаючись на те, що він є батьком [PERSON], [INFO], на утримання якого він надає матеріальну допомогу, про що свідчать надані квитанції про переказ грошей на імя позивача. Сплачував добровільно аліменти на утримання дитини від 300 -500 грн., а також допомагав позивачу оплачувати витрати за ліки, за операцію, за дитячий заклад. Крім цього, він платить за комунальні послуги, а також гроші потрібні на проживання. Має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, від 2500 до 3000 грн. без урахування необхідних виплат. Вважає, що його доходи не дозволяють сплачувати матеріальну допомогу в розмірі 1300 грн. і тому згоден плати по 600 грн. щомісяця. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який був зареєстрований 22 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 830. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем. Відповідач з сім'єю не проживає, допомогу на утримання дитини він надає частково, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває, працює ДП «Специнжналадка» і отримує заробітну плату, що дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. За таких обставин, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, але частково, а саме: вважає можливим з урахуванням заробітної плати стягнути з відповідача аліменти в розмірі 750 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України та п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006року розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір, так як позивач звільнений від сплати судового збору 551,20 грн.

Outcome: partial