Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], що діє від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником жилого будинку, розташованого за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Чайковського, б.21, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.05.2000 року. На початку жовтня 2012 року її донька [PERSON] попросила зареєструвати за вказаною адресою свою подругу відповідача [PERSON] з її неповнолітньою дитиною [PERSON], щоб та могла стати на облік до центру зайнятості, на що вона погодилася. Жодного дня відповідач з донькою не проживали у будинку, за місцем реєстрації не зявлялися, будь-яких матеріальних витрат щодо утримання будинку не несли, у вказаному будинку будь-які належні ним речі відсутні. Зі слів самої [PERSON] остання 08.10.2012 року виїхала до Російськолї Федерації на постійне проживання. Донька відповідача [PERSON] ще деякий час проживала з бабусею та дідусем, а після закінчення 9-го класу виїхала до матері. Реєстрація відповідача у її жилому приміщенні не дозволяє їй розпорядиться даною нерухомістю на свій розсуд і значно обмежує її законні права, зокрема, на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Тому позивач просить суд визнати відповідача та її доньку такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти визнання малолітньої [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її реєстрація за місцем мешкання у Російській Федерації є тимчасовою, щодо відповідача просила вирішити справу на розсуд суду. Заслухавши позивача, представник третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чайковського, б.21, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори 06.05.2000 року, реєстровий номер 913, яке зареєстровано в Димитровському бюро технічної інвентаризації 15.05.2000 року за реєстровим № 6210, що підтверджується вказаним свідоцтвом, реєстраційним посвідченням Димитровського бюро технічної інвентаризації, технічним паспортом на будинок (а.с.8, 13).. Згідно записам з домової книги та довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 17.03.2016 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чайковського, б.21, зареєстровані: з 15.02.2003 року чоловік позивача [PERSON], [INFO], та з 05.10.2012 року відповідач [PERSON], [INFO], разом з донькою [PERSON], [INFO], які з власником будинку родинних стосунків не мають. Згідно акту виконавчого комітету Димитровської міської ради від 23.02.2016 року, виготовленого квартальною координаційного комітету № 6 самоорганізації населення м.Димитрова за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] з моменту реєстрації, а саме з 05.10.2012 року, по день складання акту за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чайковського, 21, не проживали. Відповідно до довідки недержавного приватного освітнього закладу середньої професійної освіти «Академічний коледж» м.Сочі Російської Федерації від 07.10.2015 року неповнолітня [PERSON] з 2015 року навчається у вказаному навчальному закладі, строк навчання у якому складає 2 роки 10 місяців (а.с.10 зворот). Згідно міграційній карті № 7094854 [PERSON], [INFO], у звязку з навчанням зареєстрована на території Російської Федерації, з 21.02.2016 року до 20.05.2016 року. Факт непроживання відповідача з її донькою у жилому приміщенні позивача підтвердили допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] її мати, яка мешкає у квартирі, розташованій на м-ні «Молодіжний» в м.Димитров, та у якої від батьків залишився будинок по вул.Чайковського, 21, в м.Димитров. Даним будинком її мати та батько користується як дачею. Дідусь та бабуся померли років 20 тому, з того часу у їх будинку постійно ніхто не мешкав. Після того, як її подруга [PERSON] розірвала шлюб з чоловіком та виписалася з донькою з квартири, щоб її продати та поділити, вона попросила свою мати прописати тимчасово [PERSON] за вищевказаною адресою розташування спадкового будинку, на що мати погодилась і зареєструвала відповідача у своєму будинку. Донька відповідача [PERSON] була автоматично прописана разом зі своєю матірю. Але через невеликий термін відповідач виїхала в м.Сочі до Росії, забравши із собою доньку після того, як та закінчилу девять класів школи №10 м.Димитров. Зараз дитина там навчається і проживає разом з матірю. Точна адреса відповідача їй не відома. Відповідач з донькою жодного дня не проживали у [INFO]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: м.димитров, вул.Чайковського, 20. [PERSON] знає з дитинства як сусідку по будинку № 21 по вул.Чайковського в м.Димитров, це батьківський будинок позивача. Позивач і її чоловік користуються цим будинком як дачею, з часу, як років 20 тому померли батьки позивача, там ніхто постійно не проживав. З [PERSON] та [PERSON] вона не знайома, по вул.Чайковстка, 21, ані жінку, ані дівчину-підлітка вона ніколи не бачила. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно за ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідач та її неповнолітня донька зареєстровані за адресою домоволодіння позивача, належного їй на праві приватної власності, членами її сімї не являються, не мешкали у даному житловому приміщенні і не підтримують з позивачем ніяких стосунків понад встановлені законом строки, також вони не є співвласниками спірної житлової площі позивача [PERSON] При зясуванні відсутності відповідача і її доньки у належному позивачу будинку понад встановлені законом строки, судом не виявлені поважні причини, за яких відповідач не користувалась спірним житлом з часу її реєстрації в ньому, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеним будинком суду не надано і у судовому засіданні не встановлено. Формальна реєстрація відповідача не є підставою збереження за нею права проживання у спірному будинку. Більш того, суд вважає, що відповідач не набула права на проживання за місцем реєстрації, оскільки після здійснення такої реєстрації у будинок не вселилась, а сам факт реєстрації у будь-якому житловому приміщенні не надає особі права на збереження за нею права на проживання, передбаченого ст.405 ЦК України, тому суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком позивача. Щодо вимог про визнання втратившою право користування вищезазначеним житлом неповнолітньою [PERSON]Є, суд виходить з наступного. За умовами ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У даному випадку неповнолітня донька відповідача, яка проживає разом із своєю матірю, не набула права проживання у спірному будинку, не має родинних звязків з позивачем і не є членом її сімї, тому як і відповідача її має бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved