Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2016 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей, у їх вихованні та розвитку, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, при цьому, на утриманні у відповідача жодних інших осіб немає, останньому на праві власності належить нерухоме майно квартира [ADDRESS]. Враховуючи обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття, з метою забезпечення гармонійного розвитку дітей, просить стягувати з відповідача аліменти на їх утримання. У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві, просять суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні за змістом письмових заперечень. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а відтак, зобов'язаний утримувати останніх до досягнення ними повноліття. Встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано, діти останніх проживають разом з матірю, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї і прописки, видана ЛКП «Хуторівка» 23.08.2017 року. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.\~\~ Положеннями ст. 180 СК України визначено, що\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII, прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня 2017 року до 1 грудня 2017 року встановлено в розмірі 1777 гривень, з 1 грудня 2017 року 1860 грн. Як встановлено судом, відповідач 07.11.2017 року прийнятий на роботу в ТОВ «Антарес-2016» у відділ постачання та складське господарство різноробочим, оклад останнього становить 3200 грн., що підтверджується наказом про прийняття на роботу №180кВ від 06.11.2017 р. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved