Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №362, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15.05.2016 року шлюбні відносини припинені, сторони не проживають однією сімєю, спільне господарство не ведуть. Під час шлюбу сторони спільно мешкали, вели господарство за адресою: [ADDRESS]. 15.05.2017 року відповідач виїхав з місця спільного мешкання, забрав свої особисті речі. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивач не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей не мають Позивач у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просила розглядати справу у її відсутність, підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач надав суду заперечення проти позовної заяви, в яких вказує, що проти розірвання шлюбу не заперечує, але підстави на які посилається позивачка не відповідають дійсності, однак мають суттєве значення по справі. Відповідач вказав, він не заперечує проти розірвання шлюбу, наполягає на тому, що він не проживає з позивачкою разом та не веде спільне господарство з 15.05.2017 року. Шлюб між сторонами припинений у звязку з тим. що кожний із сторін має свій погляд на сімейне життя, у звязку з чим виникали конфлікти, примирення між сторонами неможливе. Надав суду заяву, якою просив розглянути справи у його відсутність. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №362, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №185488, виданим 19.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, разом не проживають з 15.05.2017 року, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, а також, відповідач позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved