Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, вказуючи на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 15.02.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання відповідач вживав спиртні напої, а починаючи з листопада 2010 року, матеріально сім»ю не забезпечував, вихованням дитини не займався, її здоров»ям та розвитком не цікавився. Донька проживає з нею, всі обов»язки щодо її утримання та виховання вона несе самостійно. Позивач вважає, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, ухилення відповідача від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини є підставами для позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вона також стикалася з проблемою виїзду дитини за кордон, оскільки на це потрібна згода батька, що суперечить інтересам дитини, позивач просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що підстави позбавлення його батьківських прав, на які посилається позивачка є неправдивими або взагалі не є підставами для позбавлення батьківських прав. Пояснив, що після реєстрації шлюбу з позивачкою, він кожний день їздив до м. Києва на роботу, проживаючи [ADDRESS], забезпечував сім»ю матеріально. Коли народжувалася донька, він особисто був присутній при пологах. Після її народження постійно займався її вихованням та брав матеріальну участь у її утриманні. Після розірвання шлюбу з позивачкою, її батьки попросили його покинути їх будинок у м. Малині, після цього позивачка не дає йому можливості бачитися з дитиною, проте він приїздив до м. Малина, в будинок не заходив, гуляв з дитиною на вулиці. На даний час він як може матеріально допомагає донці, переводить на ім»я позивачки кошти на її утримання. Він являється інвалідом третьої групи по зору, не бачить на одне око, інвалідність встановлена довічно, отримує пенсію по інвалідності. Посилання позивача на те, що він вживає спиртні напої є неправдивими, оскільки він є інвалідом, проживає з матір»ю, яка має пенсійний вік та загальні захворювання, яку він також утримує, крім того, він не перебуває на обліку у лікаря - нарколога. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки він не ухиляється від виховання та утримання своєї доньки, сам виріс без батька, тому хоче, щоб його донька знала хто її тато. Представник 3-ої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області в судовому засіданні позовні вимоги та наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав підтримала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.02.2012 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, вказуючи на те, що відповідач свої батьківські обов»язки не виконує, а також вказуючи на факти вживанням ним алкогольних напоїв. Суд не приймає вказані доводи позивача, виходячи з наступного. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України, на які в обґрунтування позову посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз»яснено п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби,недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №8338 (а.с. 46), відповідач по справі має 3 групу інвалідності по зору з 13.05.2013 року, інвалідність встановлена довічно. Протипоказана важка робота в зв»язку з загрозою травми ока, важка фізична праця, рекомендовано стаціонарне лікування та консультація психолога. Відповідно до довідки Київської міської клінічної лікарні «Соціотерапія» відповідач не перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с. 72), на обліку у лікаря психіатра за місцем проживання не знаходиться, відповідно до довідки, виданої Київською міською психоневрологічною лікарнею №2 (а.с. 73). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 20.08.2013 року (а.с. 8), відповідач станом на серпень 2013 року мав заборгованість по аліментам у розмірі 28 867 грн. 11 коп. Проте, як вбачається з наданих відповідачем квитанцій, ним переводилися кошти позивачці у грудні 2010 року - 70 грн. та 500 грн., у січні 2011 року - 650 грн., у лютому 2011 року - 700 грн., в березні 2011 року - 750 грн., в квітні 2011 року - 800 грн., в червні 2011 року - 400 грн., в грудні 2013 року - 300 грн., в січні 2014 року - 300 грн. (а.с. 63-70). Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених норм права, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено в судовому засіданні факту невиконання відповідачем своїх батьківських обов»язків відносно малолітньої доньки. Враховуючи наведене, суд не приймає також до уваги висновок органу опіки та піклування виконкому Малинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача № 34 від 27.01.2014 року, в якому стверджується, що батько свідомо нехтує своїми обов»язками, ухиляється від виховання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров»ям, не утримує матеріально. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що являється хресним батьком неповнолітньої доньки сторін по справі. Провідує хресну один раз в місяць, батька дитини за місцем її проживання не бачить, зі слів позивачки відомо, що відповідач не допомагає утримувати дитину, не цікавиться нею. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що являється хресною матір»ю доньки сторін по справі, знає, що відповідач не займається вихованням дитини, був випадок, коли не надав згоди на виїзд дитини з матір»ю за кордон. Допитана в якості свідка [PERSON], пояснила, що являється хрещеною матір»ю позивачки, часто буває у неї вдома, відповідача останнім часом там ніколи не бачила, відомо, що він не цікавиться дитиною, не займається її розвитком та вихованням. Суд не приймає до уваги ці покази свідків, оскільки вони є не переконливими, а також зазначені свідки є зацікавленими особами у вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. При таких обставинах, враховуючи відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав з підстав невиконання ним своїх батьківських обов»язків, відсутність жодних належних доказів для позбавлення його батьківських прав з інших підстав, заявлених позивачем, суд вважає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного вище, виходячи з принципів законності, об»єктивності та справедливості судочинства,

Outcome: dismissed