Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені і в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, та виселення з житлового приміщення, в обгрунтування якого вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м, у тому числі житловою площею - 22,1 кв.м, на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2013 року в порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата [PERSON], померлого [INFO]. Своє право власності вона зареєструвала у Реєстраційній службі Димитровського міського управління юстиції 20.01.2014 року. Проте вона не може реалізувати своє право власності на зазначену житлову квартиру з причин того, що дане житлове приміщення знаходиться у користуванні та розпорядженні відповідачів, які мешкають в ньому. На теперішній час у спадковій квартирі після зняття 01.12.2012 року з реєстраційного обліку її брата [PERSON] у зв'язку з його смертю інших зареєстрованих осіб не має. Відповідачі без будь-яких на те законних підстав мешкають у вказаній квартирі, вони вселилися до неї ще за життя попереднього власника - її брата, тому що були відповідно донькою, онукою та правнуками [PERSON], померлої [INFO], яка за життя проживала з її братом [PERSON] однією родиною до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], без реєстрації шлюбу, не маючи спільних дітей. Відповідачі відмовляються добровільно звільнити займане ними спірне житлове приміщення і без жодних на те законних підстав продовжують проживати у її квартирі, не зважаючи на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом. Відповідачі чинять їй перешкоди в доступі у квартиру, на будь-які її прохання добровільно виселитися із житлового приміщення реагують агресивно, їй, навіть, довелося звертатися до правоохоронних органів із відповідними заявами. Відповідачі не є члени її сім,ї, письмової згоди на їх вселення до її квартири ані її брат, ані вона не надавали, будь-який письмовий договір найму (оренди) з нею та братом не укладали. В спірній житловій квартирі відповідачі не зареєстровані, вони не виконують зобов'язання по сплаті житлово-комунальних послуг, усі витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг будуть стягуватися безпосередньо з неї, як з законної власниці квартири. Її пропозицію купити в неї вказану квартиру відповідачі залишають без уваги. Оскільки відповідачі користуються належною їй житловою квартирою без будь-яких правових підстав, позивач просить суд виселити із вказаної квартири відповідачів [PERSON] та [PERSON] разом з малолітніми дітьми [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, без надання їм іншого житлового приміщення та вселити її у цю квартиру. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з,явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність та про невизнання ними позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительниці та пояснив, що брат позивача [PERSON] з 1974 року проживав однією сім,єю по день смерті з [PERSON] - матір,ю [PERSON] і водночас бабусею [PERSON] і прабабусею [PERSON] та [PERSON] Факт вселення і постійного проживання відповідачів з дітьми у квартиру [ADDRESS] за життя власника квартири [PERSON] стверджує сама позивач і не оспорює. [PERSON] та [PERSON] спільно проживали спочатку у квартирі [PERSON], а потім в будинку [PERSON], розташованому за адресою: [ADDRESS]. У 2003 році, коли [PERSON] була вагітна, [PERSON] запропонував [PERSON] та [PERSON] перейти разом з ним з квартири на постійне проживання до будинку за вказаною адресою, а [PERSON] з двома дітьми на постійне проживання до його квартири з подальшим нотаріальним оформленням квартири за договором дарування на [PERSON] за умови погашення комунальних боргів за квартиру. Таким чином, [PERSON] з дітьми вселилася у спірну квартиру на постійне проживання з 2004 року, де мешкає по цей час, погасила борги, власним коштом зробила ремонт, але смерть [PERSON] унеможливила заплановане переоформлення. На теперішній час відповідач без затримки постійно сплачує комунальні послуги, з сусідами в доброзичливих стосунках. З сестрою [PERSON] - [PERSON] відповідачі тісних родинних стосунків не підтримували, будь-якої участі у житті [PERSON] та щодо його майна позивач не приймала. [PERSON] здійснювала догляд за вже немічним [PERSON] та матір,ю [PERSON] На похованні [PERSON] позивач прилюдно заявила [PERSON], що їй від майна [PERSON] нічого не потрібно, що все, що він мав належить родині [PERSON] У листопаді 2013 року позивач нагадала про себе, коли прийшла вже, як власниця квартири висиляти [PERSON] В силу ст.405 ЦК України право користування житловим приміщенням зберігається не тільки за членами сім,ї власника жилого приміщення, а й за членом його сім,ї у разі зміні самого власника. Відповідачі ж складали з власником квартири [PERSON] одну сім,ю, були пов'язані спільним побутом (поточні ремонти будинку та квартири) та вели спільне господарство (город по [ADDRESS]), проживають у спірній квартирі з волі та згоди [PERSON], даними ним за життя. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради [PERSON] надала суду висновок щодо доцільності виселення малолітніх дітей, відповідно до якого малолітні [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2004 року народження, фактично мешкають у спірній двокімнатній квартирі разом зі своєю матір,ю [PERSON] Вони були вселені за згодою попереднього власника квартири [PERSON] за його життя. Теперешній власник [PERSON] зареєстрована і фактично мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 28,9 кв.м, у тому числі жилою 22,5 кв.м. За цією ж адресою також зареєстровані, але не мешкають [PERSON], 1981 року народження, та [PERSON], 2004 року народження. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] У разі виселення малолітніх із спірної квартири, звужується розмір жилої площі, якою вони мають право користуватися на тепрешній час і відповідно погіршуються їх житлові права, у зв'язку із чим орган опіки та піклування вважає виселення дітей недоцільним. Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши позицію третьої особи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2013 року за позовом [PERSON] до Димитровської міської ради про встановлення факту родинних стосунків та визнання права власності на спадкове майно за позивачем [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м, у тому числі житловою площею - 22,1 кв.м., яка залишилася після смерті її рідного брата [PERSON]. Рішення набрало законної сили 12.11.2013 року (а.с.6-13). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер у віці 75 років [INFO] (а.с.44). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.01.2014 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею 35,6 кв.м, зареєстровано 16.01.2014 року на [PERSON] на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2013 року (а.с.14). Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності на нерухомі речі підлягає реєстрації. Згідно за ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, право власності у позивача на спірну квартиру виникло з моменту його реєстрації, а саме: з 16.01.2014 року. Позивач [PERSON] за адресою розташування її квартири: [ADDRESS], не зареєстрована, за цією адресою зареєстрованих осіб не значиться, що підтверджується довідкою приватного підприємства «Домінант-сервіс» (а.с.15). Відповідно до акту від 25.04.2014 року, складеному спеціалістами приватного підприємства «Домінант-сервіс», за адресою: [ADDRESS], без реєстрації мешкають [PERSON], 1960 року народження, [PERSON], 1981 року народження, [PERSON], 2000 року народження, та [PERSON], 2004 року народження. Факт проживання вказаних осіб підтверджено в акті підписами сусідів із квартир № 40, № 38 та № 37 (а.с.16). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області відповідачі [PERSON], 1960 року народження, та [PERSON], 1981 року народження, з 1994 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-25). З наведеного вище рішення Димитровського міського суду Донецької області від 31.10.2013 року вбачається, що на час смерті спадкодавець [PERSON], колишній власник спірного житлового приміщення, спільно проживав тривалий час однією родиною з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується довідкою квартального комітету № 8 в м.Димитров, відповідно до якої [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], з 1994 року по день своєї смерті [INFO] (а.с.46). ? частина будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 28,9 кв.м, у тому числі жилою 22,5 кв.м, належала [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть, технічним паспортом на будинок (а.с.48, 66-68). Рішенням Димитровського міського суду від 10.10.2013 року за позовом [PERSON] до Димитровської міської ради встановлено факт, що [PERSON] проживала однією сім,єю з [PERSON], померлим [INFO], з 1972 року по день його смерті. Рішення набуло чинності 22.10.2013 року (а.с.72-73). Даним рішенням встановлено, що [PERSON] проживав однією сім,єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 1972 року по 1994 рік за адресою: [ADDRESS], а з 1994 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], [PERSON] набув у зв'язку з її приватизацією, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.08.2011 року (а.с.45). Згідно рахункам та квитанціям на оплату житлово-комунальних послуг, наданих на спірну квартиру за період з січня 2011 року по червень 2014 року, будь-яка заборгованість відсутня. У графі «платник» наявний підпис [PERSON] (а.с.50-51). У судовому засіданні позивач пояснила, що вона жодного разу не оплачувала комунальні послуги та квартирну плату, які нараховуються на успадковану нею спірну квартиру. Відповідно до висновку Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 28.02.2014 року про наслідки розгляду звернення [PERSON] позивач 15.02.2014 року зверталася до міліції про застосування заходів до [PERSON], котра відмовляється звільнювати належну позивачу спірну житлову квартиру, у якій [PERSON] проживає із матір,ю [PERSON] та двома малолітніми дітьми. З даного висновку вбачається, що [PERSON] у категоричній формі не бажає розмовляти з позивачем та не відчиняє двері квартири. [PERSON] рекомендовано звернутися у приватному порядку з заявою до суду (а.с.17). Зі свого боку відповідач [PERSON] 22.10.2013 року та 28.12.2003 року також зверталася до Димитровської міліції з приводу того, що [PERSON] вимагала виселитися із квартири, наполегливо стукала у двері спірної квартири з метою поговорити щодо права власності на цю квартиру, на що відповідач не бажала спілкуватися з позивачем і не відкривала двері. Після того, як [PERSON] висловлювала образи на її адресу, вона повідомляла про це міліцію. 29.03.2014 року [PERSON] знову звернулася до місцевої міліції з приводу того, що [PERSON] стукає у двері і вікна квартири та провокує конфлікт, під час якого [PERSON] та [PERSON] вигнали [PERSON] із квартири, та коли виводили її з під'їзду, [PERSON] підвернула праву ногу, після чого стала кидатися землею по вікнам. Про дані факти свідчать висновки Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 23.10.2013 року, 30.12.2013 року та від 01.04.2014 року про наслідки розгляду звернень [PERSON] (а.с.69-70, 71). Згідно витягу з кримінального провадження № 12014050490000370 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.03.2014 року внесено повідомлення, яке надійшло з Димитровської центральної міської лікарні щодо надання медичної допомоги [PERSON] з приводу розтяжіння правого голіностопного суглобу, травма отримана в результаті сварки з [PERSON] (а.с.62). [PERSON] є інвалідом другої групи згідно довідки до акту оглду МСЕК від 19.06.2014 року (а.с.49). У суді позивач не заперечувала проти факту вселення відповідачів у спірну квартиру за життя попереднього власника квартири [PERSON] самим [PERSON], пояснивши, що [PERSON] дійсно років 30 проживав без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка з [PERSON], яка є матір,ю та бабусею відповідачам, більшість часу вони мешкали у будинку, розташованому по [ADDRESS], деякий час його квартира пустовала, і вона придивлялася за нею, оскільки мешкає в одному будинку. Відповідачі вселилися років сім тому, вселив їх брат. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно за ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ними для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування житловим приміщенням власника визначені нормами ст.405 ЦК України та 156 ЖК України, норми якого є спеціальними у вирішенні питань, які виникають у сфері житлових правовідносин. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім,ї вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу (плата за користування жилим приміщенням і комунальні послуги). Згідно частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Судом встановлено, що відповідачі правомірно користувалися спірною квартирою у той час, коли вона належала його попередньому власникові [PERSON], будучи вселеними у дане житлове приміщення з дозволу останнього, як члени його сім'ї. Також судом встановлено, що позивач набула право власності на спірну квратиру у порядку спадкування у зв'язку зі смертю спадкоємця [PERSON] Частина друга статті 1299 ЦК України закріплює, що право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Умови цієї норми позивачем виконані, як зазначалося вище, позивачем зареєстровано її право власності на спірне житло 16.01.2014 року. Оскільки право власності попереднього власника на спірну квартиру було припинено, право членів його сім'ї на користування цим житлом також припиняється. Отже, законом не передбачено перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (картири). Тому суд не примає позицію відповідачів, оскільки як ст.156 ЖК України, так і ст.405 ЦК України передбачають збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідачі ж до членів сім'ї нового власника квартири - спадкоємця [PERSON] не відносилися і не відносяться, а тому права користування квартирою позивача не набули і не мають, будь-яких договорів між сторонами щодо спірного житла не укладалося. З огляду на приведене суд також не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування з приводу недоцільності виселення малолітніх дітей, оскільки він не ґрунтується на законі, за наявності браку житлової площі особа має право поліпшити свої житлові умові у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з аналізу наведених правових норм та досліджених у сукупності наданих доказів, які підтвердили наявність перешкод у здійсненні позивачем її права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумi 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved