Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] , громадянином Турецької Республіки вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2019 року. Шлюб реєструвався Соборним районним\~у місті\~Дніпрі відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~за актовим записом №19. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що вони з відповідачем проживали разом близько 6 місяців. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, особливо щодо родинних відносин і ведення спільного господарства, тим більше, що релігійні погляди на життя зовсім різні. Відповідач постійно ображав позивача та намагався контролювати її. Під час спільного життя відповідач постійно влаштовував сварки. Він вважав, що такі відносини є нормальними, але для позивача таке відношення в родині викликало нерозуміння і обурення, але відповідач не вважав за потрібне навіть вибачитись за свою поведінку. Після народження сина відповідач виїхав з території України в Нідерланди. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивача та їх дитини. Відповідач у вихованні сина участі не приймає та майже перестав цікавиться станом дитини. Сторони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги, ведення спільного господарства припинено. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також просить встановити місце проживання неповнолітнього сина разом із матір`ю. \~ \~ \~ \~До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву про визнання позову, якою визнав заявлені позивачем вимоги, проте заперечує проти мотивів, які позивач наводить як підставу позовних вимог. Вважає, що підставою для розірвання шлюбу є виключно різні погляди на сумісне життя, а інші доводи позивача є надуманими та суб`єктивними без документального підтвердження. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Факт реєстрації шлюбу між сторонами підтверджується свідоцтвом про шлюб від 16.01.2019 року серії [NUMBER] , виданим Соборним районним\~у місті\~Дніпрі відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~за актовим записом №19. Відповідно до статті 1 \~«Конвенції про\~правову допомогу\~і правові\~відносини у\~цивільних,\~сімейних і\~кримінальних справах»\~від 22.01.1993\~рокугромадяни кожної із держав-учасниць цієї Конвенції, а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.27 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони і при цьому обидва з подружжя мають те саме громадянство, їхні особисті і майнові правовідносини визначаються за законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.28 «Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших закладів кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Згідно з ч 1\~ст.\~63\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~Згідно з ч.2\~ст.114\~Сімейного Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Щодо визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Сторони мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 29 березня 2019 року, виданого Соборним районним\~у місті\~Дніпрі відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~за актовим записом № 608. Частинами 1 та 2\~ст. 24 Конституції України\~регламентовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Як передбачає ч. 1\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є громадянином Турецької Республіки та на даний час проживає у Нідерландах. Дитина залишилась проживати разом із позивачем на території України. Спору між сторонами, щодо місця проживання дитини немає. Суд, перевіривши фактичні обставини справи з письмовими доказами, дійшов до висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача, а збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими, також оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають задоволенню. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, то у відповідності \~до ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~суд вважає\~необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 420,40 грн., та у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача іншу частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. \~ \~ \~

Outcome: approved