Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2019 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №193390669. Вказує, що згідно довідки виданої виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради від 01.12.2020 року № 1117 за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є членом сім`ї попередніх власників квартири. Зазначає, що місце проживання відповідача зареєстроване в її квартирі, де на теперішній час вона проживає зі своєю сім`єю. Однак, відповідач з листопада місяця 2017 року не проживає у квартирі, змінив своє місце проживання, ще до укладення нею договору купівлі-продажу квартири. За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яку вона придбала за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2019 року у [PERSON] (а.с.9-10). Право власності позивача на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2021 року, № 5002388294992 (а.с.41-42). З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради №1117 від 01.12.2020 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . (а.с.16). З акту про фактичне місце проживання мешканців м.Зеленодольськ № 887 від 10.11.2020 року вбачається, що в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який проживає в м. Києві, власницею квартири є [PERSON] (а.с.18). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеній квартирі не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її квартирі. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved