Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та примусово зняти з реєстраційного обліку в даній квартирі. В обґрунтування позову покликається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Крім неї, у квартирі зареєстровані [PERSON] та відповідач. На протязі тривалого часу, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] . Його речей у житлі не має. Позивач несе особисто всі витрати по утриманню квартири. Відповідач протягом тривалого часу не приходить до позивача, його місце проживання їй невідоме. Відтак просить позов задоволити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення розгляду справи, подала заяву, в якій просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] на підставі ст. 391 ЦК України та ст.ст.71, 72 ЖК Української РСР. Крім того, просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно із ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру від 09.12.1996 (а.с.4). У цій квартирі окрім позивача, зареєстровані також [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджено довідкою про склад сім`ї №205 від 15.08.2019 виданої ОСББ «Стрийська 91» (а.с.12). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.71 ЖК УРСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно із\~ст.72 цього Кодексу\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтями 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. В силу положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі більше шести місяців, що підтверджено актами комісії ОСББ «Стрийська 91» від 22.04.2019, 20.03.2019, 20.02.2019, 20.01.2019, 16.12.2018, 25.05.2019 (а.с.6, 7, 8, 9, 10, 11). Жодних поважних причин відсутності [PERSON] , за вказаною адресою суд не встановив, а відтак приходить до переконання, що такий не проживає у квартирі без поважних причин понад встановлені строки. Із матеріалів справи суд також не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов до переконання, що відповідач добровільно залишив спірну квартиру, без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад встановлений строк збереження права користування такою, будь-яких інших домовленостей з цього питання між сторонами не встановлено. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~квартирою [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Разом з тим, позов в частині зняття з реєстрації відповідача у спірній квартирі не підлягає задоволенню, оскільки\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації даної особи. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial