Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], в якому просить суд щомісячно стягувати на її користь з відповідача на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, проте надав відзив на позов, у якому позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходів не визнав й зазначив, що він не заперечує проти утримання своєї дитини та між ним і [PERSON] з цього приводу існувала домовленість про сплату ним задля цього позивачу по справі щомісячно грошових коштів у сумі 2\~000 грн., що, враховуючи розмір його доходу, на час розгляду даної справи судом є для нього можливим, та, в той же час, значно перевищує розмір аліментів, який позивач просить стягувати з нього за рішенням суду. Крім того, відповідач вказав, що він, незважаючи на вказану домовленість з позивачем, а також на те, що на його утриманні перебувають його бабця та дід, купує дитині необхідний їй одяг, а також іграшки. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог щодо стьягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходу та ухвалити рішення про стягнення з нього його користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі у сумі 2\~000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Зі свідоцтва про народження серії І-НО № 595249, виданого 11 серпня 2014 року виконкомом Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, слідує, що позивач по справі [PERSON]М та відповідач по справі [PERSON] є батьками [PERSON], 29 липня 2014 року народжння. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, з акту про проживання, складеного 03 грудня 2018 року комісією у складі керівника ОСББ «Дніпропетровська 5» [PERSON] та сусідів свідків: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] з грудня 2015 року по теперішній час проживає разом з [PERSON] Отже суд приходить до переконання, що оскільки дитина проживає разом зі своєю матірю, якою є позивач, то й обирати спосіб стягнення аліментів має право саме [PERSON], яка, у свою чергу, просить суд стягувати з відповідача аліменти у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі. Крім того, частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд має право лише за заявою одержувача, якою є позивач по справі, а не за клопотанням платника аліментів відповідача. Натомість з матеріалів справи слідує, що [PERSON] жодного клопотання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі не заявляла. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини саме у частці від доходу [PERSON], а не як він просить у своєму відзиві на позовну заяву у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В той же час, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження його матеріального становища, жодним чином не доведено, що на його утриманні перебувають [PERSON] та [PERSON], адже посвідчення, долучені відповідачем до свого відзиву на позовну заяву (а.с. 38, 39), та рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] жодним чином не підтверджують ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні відповідача по справі [PERSON] З вимог частини другої статті 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідачем жодним чином не доведено, що його матеріальне становище перешкоджає йому сплачувати аліменти на утримання його дитини у розмірі ј частини від його доходу, як того просить позивач. Що стосується довідки № 15, виданої Комунальним дошкільним навчальним закладом (Ясла-Садок) № 82 «Чомучка» Комбінованого типу 19 лютого 2019 року, у якій зазначено, що відповідач має теплі стосунки зі своєю дитиною [PERSON] та відвідує дитячий садок близько одного разу на тиждень, то суд її сприймає критично, оскільки вона не стосується предмету позовних вимог, а саме стягнення аліментів на утримання дитини, адже обовязок батьків спілкуватися з дитиною, виявляти інтерес до її внутрішнього світу, сприяти засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі тощо не виключає їх обовязку матеріально утримувати свою дитину. Крім того, суд критично сприймає накладну № 213 від 15 грудня 2018 року, квитанцію та товарний чек (а.с. 43, 44), оскільки вони свідчать про сумлінне ставлення батька до своєї дитини, проте жодним чином не доводять неможливість відповідача сплачувати позивачу аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини його доходу. Таким чином, суд приходить до переконання, що розмір грошового утримання малолітньої [PERSON], визначений позивачем, відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на утримання дитини та не призведе до погіршення майнового становища платника аліментів порівняно із майновим становищем одержувача таких аліментів. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, в вязку з чим підлягають задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на корить держави судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved