Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання за нею права власності на об'єкт нерухомого майна: житловий будинок літ. Н, площею 211, 8 кв.м. та господарчі будівлі і споруди: відкриту веранду літ. н., площею 30, 5 кв.м.; ганок до н, площею 4, 1 кв.м.; оглядову яму, площею 3 кв.м.; мансандру літ. МС, площею 211, 8 кв.м.; погріб під Н літ пг1, площею 5, 7 кв.м.; навіс літ О, площею 6, 9 кв.м.; літню кухню літ. П, площею 43, 3 кв.м.; сарай літ Р, площею 13.2 кв.м.; сарай літ. С, площею 11, 6 кв.м.; погріб з шийкою літ. пг; сарай літ. Т, площею 3, 6 кв.м.; літню кухню літ. Х, площею 8 кв.м.; ганок до Х, площею 4 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є землекористувачем земельної ділянки [ADDRESS]. 19 січня 1995 року за нею було оформлено право власності на цей житловий будинок із господарськими спорудами за вказаною адресою та видано свідоцтво про право власності на цей будинок. 3/10 частини житлового будинку позивачка подарувала відповідачу. В подальшому старий будинок був знесений і побудований новий. Позивачка повністю фінансувала будівництво нового будинку. Відповідач взяв на себе обов'язок по оформленню всіх необхідних дозволів та документів, в обмін на що позивачка усно обіцяла оформити на нього частку у праві власності на будинок пропорційно його частці - 3/10, що існувала у праві на старий, знесений будинок. При цьому, на думки позивачки, відповідач вводив її в оману, стверджуючи що отримав всі необхідні дозволи та документи, а зробив це лише частково. Позивачка вважає, що не має обов'язку виконувати свої усні обіцянки відповідачу, з огляду на порушення останнім своїх обіцянок щодо оформлення документів. За позицією позивачки право власності відповідача припинилося зі знесенням старого будинку, а себе вона вважає єдиним власником будинку, будівництво якого фінансувалося нею одноособово, відповідає будівельним нормам згідно висновку експерту та на земельній ділянці, користувачем якої вона є. У зв'язку із невизнанням відповідачем її права вона і звернулася до суду. У письмовій заяві, поданій до суду, просить позов задовольнити повністю, розглянути справу без її участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач вважає, що оскільки він був співвласником старого, знесеного будинку із часткою 3/10, то і у праві власності на новий збудований будинок він має ту ж саму частку - 3/10. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних доказів, наполягає на задоволенні позовних вимог та підтримує їх у повному обсязі. (а.с. 44) Відповідач [PERSON] був тричі 03.12.2014 року, 23.12.2014 року та 14.01.2014 року належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, про що свідчать повідомлення, що містяться в матеріалах справи, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, документів та доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав. Представник тертої особи: Запорізької міської ради був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, документів та доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], є землекористувачем земельної ділянки [ADDRESS], та була зареєстрована за позивачкою на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради депутатів трудящихся від 22 вересня 1953 року, протокол № 662. Рішенням № 21/23 Виконавчого комітету Комунарської районної ради народних депутатів від 19 січня 1995 року за позивачкою було оформлено право власності на житловий будинок із господарськими спорудами, який розташований на наданій їй у користування земельній ділянці за вказаною адресою, а 22 лютого 1995 року позивачці було видано Свідоцтво № 69 про право особистої власності на вказане домоволодіння [NUMBER]. 09 березня 1995 року за нотаріально посвідченим договором дарування, зареєстрованим в реєстрі нот. дій за № 2-1026, позивачка подарувала відповідачу 3/10 частини вказаного домоволодіння, договір був зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 03 травня 1995 року. В подальшому, позивачка та відповідач вирішити знести вищевказаний будинок у зв'язку із його зносом та побудувати новий будинок на земельній ділянці [ADDRESS] яка знаходиться у користуванні позивачки. Відповідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до п.4 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Старий житловий будинок із господарським спорудами, що був розташований на земельній ділянці [ADDRESS] був знесений. З моменту знесення цього будинку відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України припинилося право спільної часткової власності позивачки (частка 7/10) та відповідача (частка 3/10) на цей будинок. 14 серпня 2014 року за наслідками обстеження земельної ділянки [ADDRESS] що знаходиться у користуванні позивачки, ТОВ «ЗМБТІ» було виготовлено технічний паспорт на самовільно збудований житловий будинок літ. Н. Згідно технічного паспорту на зазначеній земельній ділянці знаходяться: Житловий будинок літ. Н, площею 211, 8 кв.м.; відкрита веранда літ. н., площею 30, 5 кв.м.; ганок до н, площею 4, 1 кв.м.; оглядова яма, площею 3 кв.м.; мансандра літ. МС, площею 211, 8 кв.м.; погріб під Н літ пг1, площею 5, 7 кв.м.; навіс літ О, площею 6, 9 кв.м.; літня кухня літ. П, площею 43, 3 кв.м.; сарай літ Р, площею 13.2 кв.м.; сарай літ. С, площею 11, 6 кв.м.; погріб з шийкою літ. пг; сарай літ. Т, площею 3, 6 кв.м.; літня кухня літ. Х, площею 8 кв.м.; ганок до Х, площею 4 кв.м. Загальна інвентаризаційна вартість переліченого майна становить 2 199 754 грн. У даному випадку наявна одна із ознак, передбачених частиною 1 ст. 376 ЦК України, щоб вважати новозбудований житловий будинок Н самочинним будівництвом, а саме «без належного дозволу чи належно затвердженого проекту», оскільки відповідні документи були оформлені лише частково, внаслідок недбалості відповідача. В той же час, згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі, викладених у постанові № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва» 12. … Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Як було встановлено судом позивачка є землекористувачем земельної ділянки [ADDRESS] та на якій нею було самовільно збудовано житловий будинок літ. Н із господарськими спорудами. Виходячи зі змісту документів, що містяться в матеріалах справи, не вбачається порушення позивачкою прав інших осіб самочинним будівництвом на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні позивачки. 27.08.2014 р. спеціалістами ТОВ «Настрій», що мають кваліфікаційний сертифікат «Технічне обстеження будівель та споруд» було виконано Технічний висновок «Про стан конструкції будівлі по [ADDRESS]»». Згідно висновків та рекомендацій, викладених у Технічному висновку: технічний стан конструкцій будинку віднесено до другої категорії - задовільне; будинок може нормально експлуатуватися. Отже, у даному випадку наявні передбачені законом умови для визнання за позивачкою право власності на нерухоме майно: позивачка є землекористувачем; самочинне майно було здійснено за її рахунок; самочинне будівництво не порушує права інших осіб; згідно технічного висновку ліцензованої організації будинок може нормально експлуатуватися, будівельні норми не порушені. Листом ТОВ «ЗМБТІ» ВІД 28.08.2014 р. запропоновано присвоїти житловому будинку літ. Н поштову адресу: [ADDRESS]. Така рекомендація була надана ТОВ «ЗМБТІ» виходячи із того, що цей житловий будинок літ. Н побудований на земельній ділянці, яка має поштову адресу: [ADDRESS]. Заперечення відповідача, який вважає, що йому належить право власності на 3/10 новозбудованого будинку літ. Н, тобто не визнає право власності позивачки, не можуть бути прийняті до уваги виходячи з наступного Старий будинок, співвласником якого був відповідач із часткою 3/10, був знесений, тобто знищений. Це відбулося внаслідок згоди та вільного волевиявлення відповідача. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Отже, право власності відповідача на знесений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] припинилося, а підстав, для виникнення у відповідача права власності на новозбудований позивачкою житловий будинок літ. Н за адресою: [ADDRESS] немає. Відповідач, на відміну від позивачки, не є землекористувачем земельної ділянки, на якій збудований новий будинок літ. Н. Відповідач не фінансував будівництво нового будинку, не будував особисто новий будинок. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Outcome: approved