Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя набуте за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] майно, а саме: Ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 40000 грн.; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину Ноутбуку 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та на 1/2 частину автомобіля марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 40000 грн., всього на суму 23105,83 грн.; - поділити спільне з відповідачем майно, виділивши відповідачу Ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 40000 грн., всього на суму 46211,66 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі 23105,83 грн., що дорівнює 1/2 частині в спільній сумісній власності подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 листопада 2009 року позивачка перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, який був розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.04.2013 року. За час проживання у шлюбі на спільні кошти подружжям було придбано вищевказане майно. Згоди на добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим позивачка звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні 10.01.2014 року позивачка надала суду Уточнену позовну заяву, в якій зменшила розмір позовних вимог в частині вартості спірного автомобіля, та просила суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя набуте за час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] майно, а саме: Ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 37625,90 грн.; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину Ноутбуку 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та на 1/2 частину автомобіля марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 37625,90 грн., всього на суму 21918,78 грн.; - поділити спільне з відповідачем майно, виділивши відповідачу Ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 37625,90 грн., всього на суму 43837,56 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі 21918,78 грн., що дорівнює 1/2 частині в спільній сумісній власності подружжя. Разом з цим, позивач надала суду докази надсилання на адресу відповідача Уточненої позовної заяви, а саме поштовий чек № 9683 від 25.12.2013 року, оригінал якого долучений до матеріалів справи З урахуванням ч. 2 ст. 31 ЦПК України, якою передбачено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, до початку розгляду справи судом по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, суд приймає уточнену позовну заяву до розгляду та продовжує розгляд справи з її урахуванням. Позивач в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, причину неявки суду не повідомив. Судові повістки, що були направлені за місцем реєстрації відповідача, повернулися до суду з довідкою поштової установи про причини невручення, а саме «закінчення терміну зберігання». Суд вважає, що небажання відповідача отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останнього одержати судові повістки. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, в разі відмови адресата одержати судову повістку, особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відмовившись одержати судові повістки, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. З урахуванням того, що позивачкою було завчасно направлено на адресу відповідача Уточнену позовну заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне. 20.11.2009 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 506. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 квітня 2013 року у справі № 2033/9797/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище [PERSON]. Рішення набрало законної сили. У вказаному рішенні суду встановлено, що з лютого 2012 року сторони проживають окремо. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що сімейні відносини між сторонами тривали з 20.11.2009 року по лютий 2012 року. З матеріалів справи вбачається, що на підставі кредитного договору № 401026039, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] 27.09.2010 року, остання отримала кредит для оплати товару, а саме: Ноутбуку 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk в загальній сумі 6211,66 грн. (у тому числі страхування від нещасного випадку). Згідно з п. 2.5 вказаного договору [PERSON] (Позичальник) отримала кредитні кошти на вказану суму шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» (Продавець), що також підтверджується видатковою накладною № ЧКНG5-0150 від 27.09.2011 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Крім того, в матеріалах справи містяться копії платіжних квитанцій, які свідчать про здійснення позивачкою сплати кредитних платежів, а також довідка ПАТ «Альфа-Банк» за № 25263-23 від 29.03.2013 року, згідно з якою [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 401026039 від 27.09.2001 року, отриманим в ПАТ «Альфа-Банк», не має; кредитний договір закрито. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що Ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk вартістю 6211,66 грн. був придбаний позивачкою в період шлюбу з відповідачем. Крім того, судом встановлено, що за [PERSON] зареєстрований автомобіль ГАЗ-31105, (2004), білий, № дв. [NUMBER], № куз. [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] згідно Свідоцтва [NUMBER] від 02.04.2010 року, що підтверджується листом Відділу Державтоінспекції Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області (вхідний № 27768 від 11.10.2013 року). Згідно Висновку судової автотоварознавчої експертизи № 10059 від 02.12.2013 року, проведеної в рамках даної цивільної справи, ринкова вартість автомобіля ГАЗ-31105, державний номер [NUMBER] станом на 02.12.2013 складає 37625,90 грн.. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що автомобіль ГАЗ-31105, (2004), білий, № дв. [NUMBER], № куз. [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який належить відповідачеві на підставі Свідоцтва [NUMBER] від 02.04.2010 року, був придбаний в період шлюбу. Відповідач не спростував того, що вищевказане майно придбане під час проживання у зареєстрованому шлюбі з позивачкою. Вартості майна не оспорив. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у випадку поділу майна, яке являється об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка являються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Потанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з цим, суд критично ставиться до посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач передав вищевказаний ноутбук своїй колишній дружині [PERSON] в якості оплати заборгованості по аліментам на дитину від першого шлюбу, оскільки вказана обставина не підтверджена жодними доказами у справі. Таким чином спільним майном подружжя, набутим ним під час шлюбу, є: ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 37625,90 грн.. Загальна вартість вказаного майна складає 43837,56 грн.. Частки майна [PERSON] та [PERSON] є рівними і складають по 21918,78 грн.. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила визнати спільною сумісною власністю подружжя набуте за час шлюбу між сторонами майно, визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна, поділити спільне з відповідачем майно, виділивши його відповідачу та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію його вартості, сплаченої подружжям за час спільного проживання, посилаючись на те, що ноутбук та автомобіль є неподільним майном і спільне користування ним неможливе. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Набуте під час шлюбу майно створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на майно, тому звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання спільною сумісною власністю подружжя набуте за час шлюбу між сторонами спірне майно та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину цього майна, позивач помилково вважає, що для стягнення на користь одного з подружжя вартості його частки в цьому майні потребує попереднього визнання права на цю частку, у зв'язку з чим вимоги в цій частині позову суд вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Частиною 2 ст. 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Вказані норми закону свідчать про те, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки у майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Таким чином, у випадках звернення одного із співвласників з вимогою про стягнення з іншого співвласника на його користь компенсації за належну йому частку у спільному сумісному майні є засвідченням його згоди на таку компенсацію та відповідно до вказаної статті не вимагає обов'язку відповідача вносити попередньо на депозитний рахунок вартість цієї частки. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] пропонуючи виділити відповідачу у власність ноутбук 14-16 Асеr Aspire-4334 G 50 Mnkk, вартістю 6211,66 грн. та автомобіль марки ГАЗ 31105 Волга державний номер [NUMBER], вартістю 37625,90 грн., згодна на отримання грошової компенсації в розмірі 1/2 вартості зазначеного майна. Таким чином, суд приходить до висновку, про можливість розділити майно, яке є спільною сумісної власністю подружжя, а саме ноутбук та автомобіль, не відступаючи від рівності часток, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], за її згодою, компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 21918,78 грн.. З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в сумі 219,18 грн. з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial