Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» в якому просить визнати незаконними дії, незаконною бездіяльність та зобовязання відповідачів вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 квітня 2006 року між [PERSON], та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір за № 014/1932/74/62024, відповідно до якого Кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом на суму 170 000 дол. США. В грудні 2014 року [PERSON] неодноразова зверталася до відповідачів із заявами, а саме: заявою про надання можливості ознайомитися із кредитною справою, про отримання завіреного належним чином графіку погашення відсотків за користування кредитним договором від 10.04.2006 року за № 014/1932/74/62024 по місячно; про отримання інформації щодо сплачених коштів за кредитним договором та суму наявної заборгованості у вигляду відповідних розрахунків та довідок; про отримання інформацію щодо правового положення банку; про отримання публічної інформації для розуміння майбутньої долі валютного курсу; про отримання публічної інформації щодо наявності в банку валюти. 19.01.2015 року [PERSON] було отримано єдину відповідь від 14.01.2015 року за № 97-2-7-00/140. Однак, жодної належної відповіді на подані запити зі сторони банку надано не було. Таким чином, [PERSON] вважає, що не надавши в установлений законом строк належної відповіді на її звернення, банк своєю бездіяльністю та незаконними діями унеможливив реалізацію нею, відповідно до законодавства, права на отримання інформації, порушивши низку чинних норм. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності, у разі не прибуття у судове засідання відповідача розглядати справу у заочному порядку. Представник відповідачів у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 10 квітня 2006 року між [PERSON], та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір за № 014/1932/74/62024, відповідно до якого Кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом на суму 170 000 дол. США. 16.12.2014 року [PERSON], надіслала на адреси відповідачів письмове звернення про надання можливості ознайомитися з кредитною справою. 16.12.2014 року [PERSON], надіслала письмове звернення до відповідачів з метою отримати завіреного належним чином графіку погашення відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором від 10 квітня 2006 року за № 014/1932/74/62024 по місячно. 18.12.2014 року [PERSON], надіслала письмове звернення до відповідачів з метою отримати інформацію щодо сплачених нею коштів за кредитним договором та суму наявної заборгованості у вигляді відповідних розрахунків та довідок. 19.12.2014 року [PERSON], надіслала письмове звернення до відповідачів з метою отримати відповідну інформацію щодо правового положення банку. 19.12.2014 року [PERSON], надіслала письмове звернення до відповідачів з метою отримати публічну інформацію для розуміння майбутньої долі валютного курсу. 22.12.2014 року [PERSON], надіслала письмове звернення до відповідачів з метою отримати публічну інформацію щодо наявності в банку валюти. 19.01.2015 року на адресу [PERSON], за розглядом поданих вищенаведених заяв від сторони відповідачів надійшла відповідь від 14.01.2015 року за № 97-2-7-00/140. З даної відповіді вбачається, що стосується запиту на про надання графіку погашення процентів за користуванням кредитними коштами, зазначили, що для його позивачу потрібно звернутися до відділення Банку за місцем обслуговування кредиту та мати при собі паспорт громадянина України і реєстраційний номер облікової картки платника податків. Стосовно вимоги про надання можливості ознайомитися із документами, які складають кредитну справу банк повідомив, що [PERSON], як сторона Кредитного договору отримала свої примірники документів, які складають кредитну справу. Також умовами Кредитного договору не передбачено обовязку Кредитора надавати документальне підтвердження щодо руху коштів по рахункам відкритих Банком на імя позивача для кредитування, та порядку використання платежів. Щодо отримання детального розрахунку, виписок по рахункам та довідки про стан заборгованості, [PERSON] повідомив, що це є додатковими послугами, які згідно чинних тарифів, повинні бути оплачені їх заявником. Крім того, оскільки така інформація є банківською таємницею клієнта, її надання можливе лише власнику цієї інформації, за умови проведення процедури ідентифікації. З приводу отримання інформації щодо правового положення Банку, відповідач пропонує ознайомитися з інформацією на відповідному сайті та наголошує ще й про те, що ознайомитися з ліцензією позивач може в приміщенні Банку. Щодо отримання наявності іноземної валюти, її кількості та механізму утворення банк зазначив, що це не є публічна інформація, а є конфіденційною інформацією Банку. Також, відповідач повідомив, що за отримання довідки про стан іноземних валют до гривні надати внесення платежів по кредиту потрібно звернутися з паспортним документом до найближчого відділення Банку та сплатити комісію. Отже, не отримавши належних відповідей на свої заяви [PERSON] звернулася із позовом до суду для захисту та відновлення своїх порушених прав. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, при цьому заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. В ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), скарг зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Згідно ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Відповідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам. На підставі ст. 20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених в зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Згідно ст. 9 Закону України «Про інформацію» громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість одержання, використання, поширення та зберігання необхідної їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків передбачених законом. Згідно ч. 2 та 3 ст. 45 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт права на інформацію може вимагати усунення будь-яких порушень його права . Статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено обовязок відповідачів надавати достовірну, точну та повну інформацію. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір . Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що відповідачі своїми діями, а саме на надавши належної обґрунтованої відповіді на звернення позивача порушили її право на інформацію та унеможливили реалізацію [PERSON] відповідно до законодавства, права на отримання інформації, чим порушили низку правових норм. На підставі ч. 2 ст. 34, ст. 40 Конституції України, ст.14, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ст. 9, ч. 1 ст. 11, ч. 2, 3 ст. 45 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 3, 7, 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» та

Outcome: approved