Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно даних свідоцтва № 3777 на право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Гайворонської міської ради № 529 від 17.08.2000 року. У даному житловому приміщенні зареєстрована [PERSON] , проте вона не проживає за адресою реєстрації, платежі за надані комунальні послуги не сплачує, в утриманні житлового приміщення не бере участі, її особистих речей у будинку немає. Відповідач виїхала з будинку на постійне місце проживання в інше місто, де і проживає. У зв`язку з реєстрацією відповідача у даній квартирі, вона позбавлена права повноцінно користуватися нею, отримати субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі наведеного та відповідно до ст. 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.10.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Пояснила, що відповідач в належному їй будинку з 2019 року та на даний час не проживає, а проживає в іншому місті проживання не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, яка призначалася до розгляду. У зазначений відповідачу строк в ухвалі від 26.10.2021 року про відкриття провадження у справі остання не надала суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , яку вона набула у власність на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 3777 від 08.09.2000 року, виданого на підставі рішення виконкому Гайворонської міської ради № 529 від 17.08.2000 року та записаного в реєстрову книгу за № 4045 (а.с. 6). Відповідно до даних довідки «Центру надання адміністративних послуг» Гайворонської міської ради № 3058 від 11.10.2021 року, у житловому приміщенні [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] (а.с.7). Згідно даних листа Гайворонської міської ради Кіровоградської області № 1468 від 13.10.2021 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно даних домової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 04.07.2000 року та [PERSON] з 04.06.2016 року (а.с. 18-20). Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач більше одного року не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин не проживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд дійшов висновку про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved