Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно - житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в с. Боровиця Коростенського району Житомирської області по [ADDRESS] та земельні ділянки розміром 0,80 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки розміром 5,85 га згідно державного акту серії ЖТ №9004416 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , вона належним чином прийняла спадщину за законом, звернувшись до нотаріальної контори . Нотаріус позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, так як відсутні документи підтверджуючі право власності на дане майно у покійної спадкодавця. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник Вигівської сільської ради в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. А тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги частково , виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про її народження .Мати позивачки мала у користуванні житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в селі Боровиця Коростенського району Житомирської області по [ADDRESS], а також земельні ділянки розміром 0,80 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, осподарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. [INFO] в с. Боровиця Коростенського району Житомирської області у віці 80 років померла мати позивачки [PERSON] , про що виконкомом Вигівської сільської ради Коростенського району Житомирської області зроблено запис за № 11 в Книзі реєстрації смертей. В передбачений законом шестимісячний строк позивачка [PERSON] звернулася до Коростенської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де відкрито спадкову справу №100/2014. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовляє позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок , оскільки у покійного спадкодавця відсутні документи, що підтверджують право власності на вказане майно. На час набуття права власності спадкодавцем на спірний будинок державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами,зокрема такими як Інструкція про прядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, а підстави набуття права власності на таке майно визначались ст.ст.100,101 ЦК УРСР. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 04.01.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину , мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивачкою не надано суду доказів, що її покійна мати мала право власності на земельну ділянку площею 0, 80 га, оскільки відсутній державний акт на право власності на землю. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачкою не надано суду доказів того, що нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,85 га. А тому в цій частині позовні вимоги позивачки суд залишає без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial