Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборговану заробітну плату за період травень-вересень 2013 року в сумі 17450,65 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.05.2015 року по квітень 2016 року в сумі 8947,81 гривень та середній заробіток за період затримки виплати заробітної плати в розмірі 338,60 гривень. Позов мотивує тим, що позивач працювала на посаді друкарки 1-ї категорії у Державному підприємстві з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» до 18.04.2016 року. Однак, за період з 01.05.2015 року по квітень 2016 року заробітна плата позивачу не була виплачена. Крім того, згідно розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку із позивачем складає 338,60 гривень, а відтак просить стягнути заборгованість у судовому порядку. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю та просить такий задовільнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить клопотання про відкладення розгляду справи, однак жодних підтверджень поважності неявки останнього у судове засідання не представив. Тому суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечив. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач працювала на посаді друкарки 1-ї категорії у Державному підприємстві з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» до 18.04.2016 року. В силу вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Так, згідно довідки №46/1 від 04.05.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] станом на 19.04.2016 року становить 8947,81 гривень, з яких заборгованість по заробітній платі в сумі 6180,74 гривень, компенсація за відпустку в сумі 2300,97 гривень та вихідна допомога в розмірі 466,10 гривень. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Відтак, позовна вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 6771,71 гривень підлягає лише до частково задоволення в розмірі 6180,74 гривень, оскільки заявлена позивачем сума заборгованості спростована згаданою вище довідкою. Крім того, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» передбачено виплату компенсації у разі затримки у разі затримки на один або більше місяців виплати заробітної плати. В силу змісту ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, проведений позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 338,60 гривень відповідає вимогам Постанои КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а відтак суд визнає його правильними. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Проо практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки невиплата зарплати позивачу сталась з вини відповідача, документів, які б підтверджували важке фінансове становище підприємства не представлено, а тому з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути заборговану заробітну плату в сумі 6180,74 гривень, в тому числі компенсація за відпустку в сумі 2300,97 гривень та вихідна допомога в розмірі 466,10 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 338,60 гривень, а всього 9286,41 гривень. З наведених міркувань та

Outcome: partial