Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів з [PERSON], в якому зазначила, що з 19.10.1991 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстрований виконкомом Новотавричеської сільської Ради Оріхівського району Запорізької області - актовий запис №14. Від даного шлюбу сторони мають чотирьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] р.н, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2010 року, з цього часу вони проживають окремо, сім'я розпалася остаточно. Відповідач офіційно працює, має стабільний заробіток, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітей повноліття. Позивач в судове засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було змінено під час державної реєстрації шлюбу. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 19.10.1991 року Виконкомом Новотавричеської сільської Ради Оріхівського району Запорізької області, 19.10.1991 року сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний запис за №14 (а.с.3). Сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4,5) Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2010 року, з цього часу вони проживають окремо, сім'я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. На даний час діти знаходяться на утриманні позивача, проживають разом з нею. Відповідач офіційно працює двірником, має стабільний заробіток, інших аліментних зобов'язань немає, але добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як позивач просив стягнути з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу. Крім того, так як вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, щодо стягнення аліментів задоволена в повному обсязі, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved