Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], на її, [PERSON], користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], додаткові витрати у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною віку повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу одного місяця, згідно зі ст. 367 ЦПК України; стягнути з відповідача понесені нею витрати, пов'язані з наданням їй юридичної допомоги при зверненні до суду, згідно квитанції. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON], вона перебувала з 22 серпня 2003 року. Зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 509. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось і рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 червня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Оскільки відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина нерегулярно і у розмірі, недостатньому для забезпечення потреб дитини, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у порядку, передбаченому законом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 травня 2017 року з [PERSON] на її, [PERSON], користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2017 року до повноліття дитини. У теперішній час вона також вимушена звертатись з позовом до суду про стягнення додаткових витрат і просити суд стягувати з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, оскільки син [PERSON] перебуває на обліку у Комунальному закладі охорони здоровя Камянської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», знаходиться під наглядом сімейного лікаря, лікаря-невропатолога з діагнозом метаболічна кардіоміопатія, спазм аккомодації, ДЖВП, реактивний панкреатит, неврозоподібне захворювання, невроз навязливих рухів. За станом здоров'я дитина потребує постійного приймання дорогостоячих медичних препаратів, проходження медичних обстежень і санаторно-курортного оздоровлення, які вона одна не в змозі надавати дитині у повному обсязі. Вона працює, отримує невелику заробітну плату, якої вистачає лише для забезпечення сина і себе необхідним одягом та продуктами харчування, але її заробітку не достатньо для забезпечення повноцінного лікування і оздоровлення сина [PERSON]. Вважає, що працездатний батько дитини має змогу і повинен надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина та зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, повязаних з його станом здоровя. Повідомила наступні дані про відповідача: [PERSON] народився 02 березня 1982 року у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Офіційне місце роботи відповідача їй невідоме, також як і розмір отримуваного ним прибутку. Окрім вищезазначеного стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], по іншим виконавчим листам стягнення з відповідача не здійснюється, непрацездатних осіб на його утриманні також немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову, додатково надала суду виписний епікриз та квитанції на підтвердження придбання лікарських препаратів для лікування сина, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив у позові відмовити. Згідно наданих суду пояснень зазначив, що за рішенням суду він щомісячно сплачує на утримання сина - [PERSON], [INFO], грошові кошти. Додаткові кошти він згоден сплачувати за умови наявності відповідних медичних довідок від лікаря та чеків на придбання необхідних ліків. Також зазначив, що зараз він офіційно не працевлаштований, 31.07.2017 року його було звільнено з посади менеджера за власним бажанням, тому, оскільки він шукає роботу та не має постійного доходу, матеріальний стан його погіршився. Також зазначив, що зараз він перебуває у фактично-шлюбних відносинах та виховує неповнолітню дитину цивільної дружини [PERSON], [INFO], тому несе додаткові витрати на її утримання. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 22 серпня 2003 року. Зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 509, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 червня 2013 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.06.2013 року (а.с.9). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 травня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2017 року до повноліття дитини, що підтверджується копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 року (а.с.11). В судовому засіданні судом встановлено, а також визнано позивачем та відповідачем, що відповідач сплачує на користь позивачки аліменти на утримання сина, шляхом здійснення грошових переказів на карткових рахунок [PERSON] (а.с. 40-59). Згідно наданих суду матеріалів справи, позивач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] мешкає за адресою: м. Кам'янське, пр.. [PERSON], 24/77, що підтверджується копією довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/7482 від 31.05.2017 року (а.с.12). На обґрунтування позову зазначено, що неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку у Комунальному закладі охорони здоровя Камянської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1», знаходиться під наглядом сімейного лікаря, лікаря-невропатолога з діагнозом метаболічна кардіоміопатія, спазм аккомодації, ДЖВП, реактивний панкреатит, неврозоподібне захворювання, невроз навязливих рухів. За станом здоров'я дитина потребує частого приймання дорогостоячих медичних препаратів, проходження медичних обстежень і санаторно-курортного оздоровлення, які позивач одна не в змозі надавати дитині у повному обсязі, що підтверджується довідкою КОЗ КМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» № 01-08/796 від 23.06.2017 року (а.с.13), копіями виписок з амбулаторної карти амбулаторного хворого (а.с.14, 15, 17, 34-35), копіями рецептів (а.с.18), копією протоколу обстеження [PERSON] (а.с.19-21), чеками на придбання лікарських препаратів (а.с.36-38). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного. Частинами 7, 8\~ст. 7 СК України\~передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується\~з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ №\~789ХІІ від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Так, медичними та платіжними документами, які містяться в матеріалах справи, підтверджено понесені позивачем додаткові витрати на обстеження та лікування дитини [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на лікування дитини, є обґрунтованим належними доказами та медичними документами, ці витрати належать до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: його хворобою, а тому відповідач зобовязаний приймати участь у цих витратах. Заперечуючи проти позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину, відповідач посилався на те, що він зараз тимчасово не працевлаштований, що підтверджується копію трудової книжки (а.с.63-65), наказом № 31/07/17-КМ від 31.07.2017 року про звільнення [PERSON]В.(а.с.62), тому не має постійного заробітку, до того ж перебуваючи у фактично-шлюбних відносинах, він матеріально забезпечує неповнолітню дитину цивільної дружини. Однак, такі твердження відповідача суд не може взяти до уваги, оскільки позивач є працездатним, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати додаткову матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину, до того ж в судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що за станом здоровя дитина потребує додаткових матеріальних витрат. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача додаткові аліменти у розмірі 1/6 частину його заробітку, що буде достатнім та обґрунтованим для додаткового матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору при розгляді справи у розмірі 640,00 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 400,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачкою наданий суду договір про надання юридичних послуг, за яким вона сплатила суму гонорару адвокату [PERSON] у розмірі 400,00 грн. за підготовку процесуальних документів. З поданого позивачкою договору не вбачається перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в користь позивачки. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial