Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання неправомірною відмову у приватизації житла та зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначила, що вона є наймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де постійно мешкає. 13.01.2021 звернулася до відповідача, як органу з приватизації житла, із заявою про приватизацію вказаної квартири. Листом від 22.01.2021 надійшла відповідь про відмову у приватизації вказаної квартири, у зв`язку з відсутність ордеру на квартиру. Вважає такі дії відповідача неправомірними та просить суд, визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району провести приватизацію вказаної квартири за відсутності ордеру. Ухвалою судді від 26.04.2021 відкрито провадження у вказаній справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено у судове засідання з викликом (повідомленням) сторін, сторонам встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив. 24.05.2021 до суду надійшов відзив від районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в особі представника Борзенко Г.В., в якому зазначено, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. За результатами розгляду наданих відповідачеві документів було встановлено відсутність такого ордеру, у зв`язку з чим було відмовлено у приватизації житла. Отже, районна адміністрація діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та у зв`язку з відсутністю документа, який необхідно надати для здійснення приватизації, не можливо було здійснити приватизацію, а твердження позивача про неправомірну відмову є безпідставною та необґрунтованою. Представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволені вимоги про визнання неправомірної відмови у приватизації квартири. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. У судове засідання сторони не з`явились, представниками сторін (представник позивача адвокат Онищенко В.О, представник відповідача [PERSON] ) подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються копію паспорта громадянина України (стор.11), довідкою про реєстрацію місця проживання департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.04.2021 за вих. №04-28/5-2222. Відповідно до копії договору найму житлового приміщення від 25.03.1977 та копії акту здачі-прийому квартири від 25.03.1977, [PERSON] здано у найм житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за даними ТОВ ЗМБТІ станом на 01.01.2013, вказана квартира належить територіальній громаді м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради. Як встановлено з відповіді Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради від 01.04.2021 № Т-1521, наданої за результатами розгляду звернення [PERSON] з питання надання копії корінця державного ордера від 1977 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту корінці ордерів зберігаються лише з 1984 року. Отже, надати копію корінця ордеру неможливо. Спір у справі виник у зв`язку з відмовою органу приватизації позивачу в приватизації спірної квартири, за відсутності копії ордеру про надання житлової площі, відповідно до листа районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району від 22.01.2021 за № Т.19-В. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №200/18858/16-ц. Статтею 8 конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.95, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тобто, за змістом вказаної норми законодавства, ордер є лише підставою для вселення у житло. Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах проживає та зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вищенаведеними належними доказами, дослідженими судом. Отже, враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не має ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права на приватизацію квартири без наявності ордера, зобов`язання відповідача прийняти документи, за відсутності ордеру про надання житлової площі, на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Outcome: approved