Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача щомісячно на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по наданню юридичної допомоги в розмірі 300 грн. На обґрунтування позову зазначила, що з 25.02.2012 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вказала на те, що протягом значного часу відповідач не приділяє належної уваги вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню. В добровільному порядку не надає допомоги на утримання сина. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання позивач не зявилася, хоча завчасно надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений . На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення\~ на підстав наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Судом встановлено, що сторони по справі з 25.02.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 091307. В шлюбі подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ № 160024. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно статті 180 СК України батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на її утримання, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його малолітньої дитини. Статтею 181 СК України передбачено, що одним із способів виконання батьками обовязку з утримання дитини є сплата аліментів, розмір яких визначається судом у виді частки від заробітку (доходу) матері чи батька, яка буде стягуватися. Судом не встановлена наявність істотних обставин, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання своєї малолітньої дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що має місце порушення права малолітньої дитини на отримання належної матеріальної допомоги від батька, оскільки батько зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує те, що батьки в рівних частинах несуть обов»язок по утриманню дитини , а в даному випадку виключно позивач здійснює догляд і утримання дитини, а тому , з урахуванням вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України суд вважає , що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини слід визначити в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн., суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В квитанції № 53 від 03 березня 2017 року , виданої адвокатом [PERSON] , зазначено, що позивачем [PERSON] було сплачено за підготовку позову про стягнення аліментів 300 грн. Таким чином, враховуючи об»єктивний час необхідний для вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням ( складання позовної заяви тощо), розмір компенсації витрат на правову допомогу, що визначений законом, суд вважає, що вказаний розмір витрат відповідає вимогам закону, документально підтверджений є розумним та справедливим та підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved