Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що з 29.04.2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 10.10.2007 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 10.10.2007 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2007 року до її повноліття. На даний час відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, яка станом на 18.07.2018 року становить 83 372, 62 грн. Позивач посилаючись на те, що відповідач не цікавиться життям та станом здоров'я дитини, не виконує батьківські обов'язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні дитини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] Ухвалою суду від 10.10.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Витребувано у Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. На вимогу суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.04.2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 179 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовим запис № 609 (а.с. 8). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). 27.11.2007 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2007 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2007 року, до її повноліття (а.с. 13). Відповідно до інформації наданої в.о. директором Запорізького навчально-виховного комплексу № 63 Запорізької міської ради Запорізької області від 31.07.2018 року № 251, вбачається, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], навчається в Запорізькому навчально-виховному комплексі № 63 з 01.09.2012 року по теперішній час. Мати - [PERSON] приймає активну участь у вихованні своєї дитини, постійно відвідує батьківські збори, приймає разом з дитиною участь в різних шкільних виховних заходах. Завдяки активній життєвій позиції матері, дитина добре почувається в школі. У матері налагоджені взаємини з вчителями, вона систематично контролює рівень навчальних досягнень своєї доньки, надає у разі потреби індивідуальну допомогу у навчанні. Багато працює над розвитком творчих здібностей своєї дитини. Батько - [PERSON] не приймає участі у вихованні своєї дитини, жодного разу не з'являвся в школі, не відвідував батьківські збори та не цікавився успіхами своєї доньки (а.с. 36). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Вознесенівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управляння юстиції у Запорізькій області від 26.07.2018 року ВП № 6194659, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 83 372,62 грн. (а.с. 14-15). Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 21.01.2019 року складено Висновок про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO], передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України, та вважає за доцільне позбавити [PERSON], батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд вивчивши зазначений висновок вважає його обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз'ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв'язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved