Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки по сплаті аліментів та просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 13 862, 92 грн., неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 18 385,16 грн., а всього 32 248, 09 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 12 грудня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.07.2013 року та до повноліття дитини. 20 січня 2014 року державним виконавцем Гаєвським С.М. ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте, у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, утворилась заборгованість з 23.07.2013 р. по 25.03.2014 р. в сумі 13 862 грн. 93 коп., про що державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві було складено довідку - розрахунок № 1283/6 від 21.03.2014. Ухвалою суду від 19.08.2014 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки в частині вимог про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 18 897,86 грн. залишено без розгляду. 12.11.2014 р. позивач подала уточнену позовну заяву та просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі 49 421, 62 грн. 23.07.2014 року представником відповідача в судовому засіданні було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що про наявність на виконанні у ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві виконавчого листа дізнався лише у лютому 2014 року, оскільки попередні намагання дізнатися куди і скільки аліментів сплачувати, були відхилені працівниками канцелярії ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, які вказували на відсутність у них відповідного виконавчого провадження та будь-яких відомостей стосовно заборгованості. Також [PERSON] зазначає, що сума заборгованості виникла не з його вини та у зв'язку з обставинами, що мають істотне значення, а саме, що позивач не може працевлаштуватися та не отримує заробітну плату. Незважаючи на розірвання шлюбу, син з колишньою дружиною, як і раніше продовжують проживати разом з [PERSON] в його будинку і фактично перебувають на його утриманні. [PERSON] вважав, що аліменти на утримання сина повинні становитиме близько 385 грн., проте розмір був вищий очікуваного, разом з тим зазначає, що позивач перешкоджала сплачувати йому аліменти. Також, [PERSON] зазначає, що не вбачає вини у виникненні заборгованості, оскільки позбавлений можливості офіційно працювати через викрадення позивачкою його документів та необхідність доглядати за сином, якого позивачка залишає вдома одного. До того ж, позовна заява не містить жодних доказів його вини у виникненні заборгованості. На підставі викладених обставин, [PERSON] просить суд частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 14 097,86 грн., і визначити заборгованість у сумі 4 800 гривень за період з 23 липня 2013 року і до 01 серпня 2014 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов, щодо зустрічних позовних вимог заперечили та просили відмовити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали, просила відмовити в задоволенні позову, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] щодо зустрічного позову поклався на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені позовні вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. З огляду на зміст заявлених вимог, предметом доказування у справі є обставини, пов'язані із виконанням боржником свого обов'язку по утриманню сина - [PERSON], [INFO], та щодо виконання рішення суду із щомісячної сплати аліментів у визначеному судом розмірі. Відповідно до вимог ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому, право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» стосовно примусового виконання рішення суду з урахуванням того, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів. Виходячи зі змісту ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Судом встановлено, що за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.07.2013 року та до повноліття дитини. На виконання цього рішення був виданий виконавчий лист № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, який перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві. За довідкою - розрахунком державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 21.03.2014 р. №1283/6 загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на виконання ухваленого судового рішення та виданого на його підставі виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, станом на 01.04.2014 року складала 13 862,93 грн.(а. с. 5). За довідкою - розрахунком державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 21.03.2014 р. №1283/6 загальна заборгованість [PERSON]. по сплаті аліментів на виконання ухваленого судового рішення та виданого на його підставі виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року, станом на 01.07.2014 року складала 18 897,86 грн. (а.с.32). Відповідач та його представники заперечували наявність такої заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 18 897,86 грн., посилаючись на її неправильне визначення державним виконавцем, виходячи з середнього заробітку. Судом були витребувані матеріали виконавчого провадження і перевірено, що така заборгованість виникла на підставі ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, та виданого на його виконання виконавчого листа. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначений державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, що підтверджується наявними у справі доказами. Згідно виконавчого листа № 755/5026/13 від 10.01.2014 року про стягнення з з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, заборгованість станом на 01 липня 2014 року становила 18 897,86 грн. та на момент ухвалення рішення не погашена. Так, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як видно з матеріалів справи, станом на 01.07.2014 р. сума заборгованості становила 18 897,86 грн. Позивачем приведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що становить 49 421,62 грн., який перевірено судом. Згідно зі ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Факт наявності заборгованості по сплаті аліментів підтверджується відповідними розрахунками державних виконавців, при цьому, суд вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів. [PERSON] не надав суду переконливих доказів в підтвердження того, що вказана заборгованість виникла не з його вини та є наслідком тяжкої хвороби чи іншої незалежної від нього обставини, а тому є всі підстави для стягнення неустойки (пені). Посилання [PERSON] на те, що заборгованість по аліментам виникла в зв'язку із позбавленням можливості офіційно працювати через викрадення позивачем документів, а також на заподіяння йому тілесних ушкоджень, в результаті чого йому прийшлося нести додаткові витрати на відновлення здоров'я, не можуть бути підставами для звільнення його від сплати заборгованості та неустойки (пені), оскільки заборгованість по аліментам утворилася до виникнення обставин, на які вказує відповідач, і не є їх наслідком. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. До суду [PERSON] не надано доказів наявності обставин, за яких суд мав би можливість дійти висновку, що заборгованість утворилась з незалежних від [PERSON] причин, підстав для часткового звільнення від сплати заборгованості не встановлено. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] розрахунок заборгованості по аліментам не оскаржувався, а тому саме цей розрахунок суд бере до уваги при розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Разом з тим, розмір неустойки є значно більшим, ніж загальний розмір простроченої заборгованості за аліментами. Ураховуючи усі обставини справи та матеріальний стан відповідача, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає необхідним застосувати ч. 2 ст. 196 СК України і зменшити розмір належної до стягнення неустойки до 20 000,00 грн. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до суми задоволених вимог, а саме в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial