Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на придбане під час шлюбу з відповідачем майно: квартиру під номером 38 в будинку 13 по вулиці Тухачевського ( [PERSON]) в м. Кривий Ріг. Свою заяву мотивувала тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2008 року по 16.09.2014 року. Під час шлюбу, сумісно з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана квартира [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Кривий Ріг. Покупцем в договорі зазначений відповідач, на підставі чого було і зареєстровано на нього право приватної власності. Зазначила, що квартира була придбана за спільні кошти з відповідачем під час шлюбу. Відповідач відмовляється добровільно визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири і розділити майно, придбане під час шлюбу. Ухвалою суду від 27 вересня 2017 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків. Позивач виправив недоліки вказані в ухвалі від 27.09.2017 року, ухвалою від 13.11.2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду. 02 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив закрити провадження у справі за відсутності предмету спору. Зазначив у відзиві, що він ніколи не мав та не має, ніяких речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тухачевського ([PERSON])[ADDRESS]. 26 липня 2018 року позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на придбане під час шлюбу з [PERSON] майно: квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати і згідно з даними технічної документації має загальну площу розміром 32,52 кв.м, жилу площу розміром 17,9 кв.м., вартістю 12\~304 грн.00коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 12-13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами Сімейного кодексу України , а саме статтями 57, 60, встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності(ст. 60 СК ), особистою власністю дружини , чоловіка є майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, а також набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ст. 57 ч. 1 СК). За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Постанова ВСУ від 01.07.2015 р. №6-612цс15). З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.07.2018 р. вбачається що квартира [ADDRESS] 30 вересня 2008 року зареєстрована на праві власності за [PERSON], з підстав договору купівлі-продажу , ВКМ № 916451, 30.09.2008, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 2867. Згідно розписки від 01 вересня 2008 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти в розмірі 7000 доларів США у [PERSON], для сплати першого платежу за іпотечним кредитом, для покупки квартири. Відповідно договору дарування від 14 липня 2011 року [PERSON] отримав дарунок у вигляді грошових коштів від ТзОВ «АЙДІАБОКС» в розмірі 9400 гривень. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що доводиться відповідачу матірю, допомагала сину сплачувати кредит, внесла 25 платежів, вони разом їздили до Банку «Сведбанк», де вона платила кошти, за чотири роки виплатила платежі. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його племінником, попросив у нього в борг на придбання квартири кошти в розмірі 7000 доларів США, повернув кошти 01 жовтня 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дружина [PERSON], який є дядьком відповідача [PERSON], також пояснила, що 01 вересня 2008 року вони із чоловіком , дали в борг кошти племіннику на отримання квартири, в розмірі 7000 доларів США., які він повернув 01 жовтня 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення, що вона доводиться [PERSON] сестрою , також пояснила, що [PERSON] взяв в борг у дядька кошти на перший внесок для покупки квартири 01 вересня 2008 року, про що написав розписку, в її присутності. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Частиною 1 ст. 62 СК України встановлено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд України розяснив, що стаття 57 Сімейного кодексу України визначає правила віднесення майна до обєктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких обєкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані обєктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування встановлених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою має бути істотне збільшення вартості майна як обєкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості обєкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкта. У правовому висновку ВСУ зазначив, що суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю (постанова Верховного Суду України від 08.11.2017 року у справі № 6-1447цс17). Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна, але й той факт, що слугувало джерелом його набуття, спільні сумісні кошти чи спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Розподіл майна вважається застосований правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Вказаними доказами доводиться, що спірна\~\~ квартира\~\~ [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Кривому Розі придбана, хоча і в період шлюбу сторін, однак,\~\~ саме за кошти відповідача [PERSON], в той же час, на спростування цього позивачем не надано жодних доказів. Як не надано і доказів сплати спільних коштів, як стверджує позивач, на придбання квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] у судовому засіданні не довела, що спірне майно придбано за спільні кошти, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed