Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись, що з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому з травня 1995 року. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано 13.04.2011р., дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач погодився добровільно надавати гроші на утримання дитини і деякий час надавав щомісячно по 1000 грн., а останнім часом вона не одержує від нього ніякої матеріальної допомоги, що ставить її в скрутне становище. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Крім цього, дитина хворіє, що потребує додаткових витрат, тому просить стягнути аліменти щомісячно по 1000 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково і пояснив, що він є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка на теперішній час мешкає разом з матір'ю. Він по можливості допомагає позивачу, на теперішній час працює не офіційно, отримує заробітну плату в межах 3500 грн. і тому може надавати допомогу в розмірі 700 грн., а при можливості буде надавати більшу допомогу. Заслухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому в 1995 році. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб розірвано і 13.04.2011 року було отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матір'ю [PERSON]. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що не оскаржується відповідачем. Згідно правилам ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вказані обставини справи свідчать про нерегулярний, мінливий дохід, що у відповідності до вимог ч.1 ст. 184 СК України, є підставою для визначення розміру стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працездатний, на утриманні не має інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не надані докази стосовно того, що після розірвання шлюбу, він надає щомісяця матеріальну допомогу на утримання дитини. За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини і вважає необхідним стягнути її у розмірі 850 грн.. При цьому при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 243,60 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial