Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «Volkswagen Caddy», тип - легковий пасажирський - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], р/н [NUMBER] та зняти арешт з даного транспортного засобу, який було накладено постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ в м. Києві від 25.09.2014 року за виконавчим провадженням ВП № 44863555. Свої вимоги мотивує тим, що вказаний транспортний засіб було придбано нею та відповідачем [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Оскільки їй стало відомо, що державним виконавцем Голосіївського РУ в м. Києві було накладено арешт на вказаний транспортний засіб, то вона була вимушена звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини вказані у позовній заяві. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва було стягнуто борг у розмірі 1976007,25 грн. та постановою державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника, в тому числі і на транспортний засіб «Volkswagen Caddy». Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просить проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, в своїй письмовій заяві просив суд проводити судове засідання без участі представника ВДВС. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-3916/11, виданий 19.03.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення боргу з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг» в розмірі 1976007,25 грн. Постановою державного виконавця від 25.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 13.10.2006 року. Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 73 СК України за зобов»язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку в праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Частиною 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Як було встановлено в судовому засіданні, під час перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, ними було придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», р/н [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вказаний транспортний засіб зареєстрований 29.05.2014 року за відповідачем [PERSON] Купівля автомобіля була здійснена на підставі довідки-рахунку від 19.04.2014 року. Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1986 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Так, статтями 10, 60 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України) Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позивачу на законних підставах належить ? частина спірного транспортного засобу, про що суду надано відповідні докази, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на ? частину автомобіля «Volkswagen Caddy» та звільнення цієї частини з-під арешту підлягають задоволенню. Інша частина позовних вимог не підлягає задоволенню, скільки позивачем по справі не було внесено на депозит суду коштів за вказаний вище транспортний засіб. В силу ст.88 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial