Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання їхнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сторони з 14.11.1999 року по 14.02.2016 року перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON]. На даний час син досяг повноліття та навчається у Донецькому національному університеті імені [PERSON]. Відповідач проживає окремо, після досягнення сином повноліття добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно на період його навчання, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (працездатної особи), починаючи стягнення з моменту подання позову та до закінчення навчання або досягнення сином двадцятитрьохрічного віку (в залежності від обставини, яка настане раніше). Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 182, 199, 200 СК України. Відповідно до ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків,чоловіка, дружини, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-АМ № 124927 від 16.02.2001 року. Шлюб між сторонами розірваний (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-АМ №024126 від 23.02.2007 року, актовий запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів за №197 від 14.02.2006 року). [PERSON] є студентом денної форми навчання Донецького національного університету імені [PERSON] (строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року), що підтверджується довідкою Донецького національного університету імені [PERSON] від 06.09.2018 року №216/06.1.1-16. [PERSON] проживає разом матірю за адресою: [ADDRESS], не працює та перебуває на її утриманні. Позивач працює на посаді менеждера з постачання у ФОП [PERSON], її заробітна плата за 6 місяців 2018 року склала 22338 грн. (довідка ФОП [PERSON] від 10.01.2019 року № 24), забезпечує утримання сина, який після досягнення повноліття продовжує навчатись на денній формі навчання. Відповідач проживає окремо, отримує пенсію ( розмір пенсії за січень 2019 року становить 4421,64 грн., що підтверджується довідкою УПФУ в Вінницькій області), коштів на утримання сина після досягнення ним повноліття не надає. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що син потребує матеріальної допомоги, а батько таку допомогу може надати в певній мірі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обовязок батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач доказів надання допомоги сину та неможливості утримувати його суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, витрати повязані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні в судовому засіданні та мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів суд взяв до уваги Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14, та врахував всі обставини, визначені ст. 182 СК України, та певну можливість утримання сина матірю (позивачем), як-то визначено ст.200 СК України. Суд також звертає увагу, що згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, вказана норма не передбачає мінімального розміру аліментів та поширення на ці правовідносини положень ч.2 ст.182 СК України, а тому суд при визначенні розміру аліментів не встановлює мінімальну межу, як-то визначає позивач. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved