Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 16 листопада 2020 року, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 30 квітня 2008 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №145; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 листопада 2020 року і до повноліття дитини. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30 квітня 2008 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не склались, у зв`язку з несумісністю характерів та відсутністю взаєморозуміння. Шлюбні відносини між ними припинено, на момент звернення до суду, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Примирення вважає неможливим, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, та буде суперечити її інтересам. Крім того, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Досягнути з відповідачем домовленості, щодо утримання їхнього неповнолітнього сина їм не вдалось, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.17) Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, подавши заяву зменшення позовних вимог та розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги, що стосуються розірвання шлюбу підтримала, наполягала на їх задоволенні, а вимоги що стосуються стягнення аліментів просила залишити без розгляду. Після розірвання шлюбу просить залишити без змін прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, однак надав заяву в якій позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу, визнав та не заперечував проти його розірвання. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданої позивачем заяви та попередньо висловленої сторонами позиції по справі. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №145 (а.с.11). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 29 червня 2011 року (а.с.12). Як вказувала позивач, що не оспорюєсться відповідачем неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з ними не проживає. Фактично відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Судовим\~розглядом встановлено,\~щошлюбні стосунки між сторонами припинено, вони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, жодних стосунків не підтримують та не спілкуються. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 квітня 2008 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відповідної заяви позивача. Враховуючи, що позивач [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, а також заяву про залишення без розгляду пред`явленої нею вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх непонолітнього сина [PERSON] , [INFO] , яка ухволою суду від 29 квітня 2021 року задоволена, а тому суд вважає, що зменшенні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 грн. 40 коп., а інші 50% судового збору (420 грн. 40 коп. відповідно) стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved