Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після її тітки [PERSON] , яка померла [INFO] (з урахуванням заяви позивача від 21.05.2018). В обґрунтування позову вказала, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Оскільки тітка не мала близьких родичів, позивач є єдиною спадкоємицею належній тітці квартири. 16.10.2014 позивач подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу ДМНО Піонтковській О.О. 06.03.2015 нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що виписка із запису акту про народження від 20.12.1952 №175, яку позивач надала через те, що її свідоцтво про народження було втрачене, не може бути прийнята як доказ родинних відносин. Про прийняття спадщини звернулись також відповідачі, проте відповідачі не є спадкоємцями. Враховуючи таку відмову та факт звернення відповідачів із заявами про прийняття спадщини вона вимушена звернутися до суду за захистом. Представник позивача в судовому засідання вимоги позову підтримала, надала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. В судовому засіданні представник позивача проти заочного розгляду не заперечила. Відтак відповідно до приписів ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. При цьому, враховуючи, що це повторний заочний розгляд то в силу приписів ч.3 ст.288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , на день смерті була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою, виданою начальником ЖЕУ-3 Свистуновим. Із копії спадкової справи вбачається наступне. 24.07.2014 до приватного нотаріуса ДМНО Піонтковської О.О. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] . До заяви долучено копію свідоцтва про народження, актовий запис №1800 від 20.03.1962, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м.Дніпропетровська. 18.09.2014 до приватного нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , як спадкоємець та повідомила, що вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] . 17.10.2014 до приватного нотаріуса звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки [PERSON] . На підтвердження родинних відносин надала копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію свідоцтва про смерть [PERSON] , копію виписки із запису акта про народження №175 від 20.12.1952. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковської О.О. від 06.03.2015 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , в зв`язку з тим, що замість свідоцтва про народження, виданого органом реєстрації актів цивільного стану вона надала виписку із запису акту про народження від 20.12.1952 №175, видану завідуючим бюро ЗАГС Опочецького райвиконкому Псковської області, яка не може бути прийнята нотаріусом як доказ родинних відносин. З метою підтвердження наявності родинних відносин із померлою [PERSON] , позивач надала до суду наступні документи: - копію свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] 21.07.1979 уклала шлюб з [PERSON] , та після укладення шлюбу прийняла прізвище [PERSON] . - копія виписки із запису акту про народження та копія свідоцтва [NUMBER] про народження (повторне) із яких вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] . - копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , із якого вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . - копія свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином вбачається, що спадкодавець [PERSON] та батько позивачки [PERSON] є рідним братом та сестрою, відповідно позивачка є племінницею [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На підтвердження права на спадкування [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкування, справа №200/11249/16-ц. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2019 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] з підстав відсутності жодних прямих доказів спільного проживання, ведення господарства, побуту та бюджету. Із відповіді Міністерства юстиції України від 10.02.2015 №Д-612/13 вбачається, що за результатами перевірки актових записів, в т.ч. у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського МУЮ у Дніпропетровській області, відділі державної реєстрації актів державного стану реєстраційної служби ГУЮ у Дніпропетровській області, не виявлено актових записів про народження [PERSON] . Факту складання [PERSON] заповіту нотаріусом не встановлено, до суду відповідних доказів не подано. [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстрацією за останньою права власності МБТІ за №443р-569-124 на підставі свідоцтва про право власності на житло. Право власності на квартиру було зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі заочного рішення суду у даній справі, яке скасовано. На даний час у даному реєстрів відсутні відомості про право власності на квартиру. Застосовані норми законодавства. У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Згідно приписів ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Висновки суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач є племінницею [PERSON] . [PERSON] - батько позивача та брат [PERSON] - помер до відкриття спадщини після смерті останньої, таким чином, позивач набув право на ту частку спадщини, яка б належала [PERSON] , якби він був живим на час відкриття спадщини. Відтак позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] другої черги. Позивач прийняла спадщину. Відповідачі претендують на спадкове майно та звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Разом із тим відповідачі не є спадкоємцями після [PERSON] ані по закону ані по заповіту. Зокрема у задоволенні позову [PERSON] про визнання факту спільного проживання із спадкодавцем було відмовлено. Подану нотаріусу копію свідоцтва про народження [PERSON] суд до уваги не бере, адже підтверджено відсутність актового запису про народження останнього, що є першочерговим, визначальним та підставою для видачі відповідного свідоцтва. Відтак вбачається, що позивачка набула у власність в порядку спадкування спірну квартиру після смерті [PERSON] . Оскільки нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що унеможливлює оформлення права власності на нерухоме майно та набуття всіх правомочностей власника, а також враховуючи факт оспорювання відповідачами права власності на спадкове майно, належним способом захисту прав позивача у даному випадку є визнання права власності на майно за рішенням суду. Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Outcome: approved