Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником квартири в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 2 липня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі № 814. В належному їй будинку зареєстровані відповідачі, які фактично там не проживають понад 7 років. Таким чином, позивач є власником зазначеної квартири, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в її будинку, і хоча відповідачі є її сином та донькою, але не приймають участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавляться. Де фактично мешкають діти їй невідомо, вона знає тільки, що вони знаходяться в РФ, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явилася. В заяві адресованій суду справу просила розглянути за її відсутності. Відповідачі в судове засідання\~\~не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від 2 липня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі № 814, позивачеві [PERSON] належить на праві власності квартира, яка знаходиться в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Копією домової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] , підтверджується, що відповідачі: [PERSON] , який є сином позивача, та [PERSON] , яка є донькою позивача, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживають (акт про фактичне проживання осіб за місцем реєстрації складеного за участі депутата Біловодської селищної ради Мирошник О.В., за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] ). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратили право користування квартирою розташованою в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу\~України та ст.150\~ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України\~передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача. Відповідачі не проживають в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, і подальша реєстрація відповідачів порушує права позивача, як власника квартири. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved