Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на праві власності належить 2/3 будинку за адресою [ADDRESS] , в якому вона проживає, інша 1/3 частина даного будинку належить [PERSON] . У 2006 році позивач домовилася з відповідачем про купівлю її частини будинку та сплатила їй кошти в сумі 5100,00 грн. і почала фактично користуватися всім будинком, однак відповідач не здійснила дій по нотаріальному оформленню даного договору. Починаючи з 2006 року позивач заволоділа 1/3 частини даного будинковолодіння добросовісно з дозволу власника [PERSON] . Користується ним безперервно і відкрито протягом більш як 13 років, проводить у ньому ремонт, здійснює догляд, сплачує комунальні послуги, сплачує земельний податок. Протягом всього часу володіння майном, ніхто майнових претензій з приводу даного домоволодіння до неї не пред`являв. Позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частини будинковолодіння за адресою [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання 17.02.2021 р. позивач не з`явилася, але скерувала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Представник третьої особи - Золотоніської міської ради в судове засідання не з`явився, але направив до суду лист про розгляд справи в його відсутність. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явилася без поважних причин, не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу частини будинку від 28.04.2006 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10603689 від 11.05.2006 року, [PERSON] є власником 2/3 будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину , посвідченого державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори 03.12.1956 р. № 5346, [PERSON] є власником 1/3 частини будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно з розпискою від 10.04.2006 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 5100,00 грн. за купівлю-продаж частини будинку за адресою [ADDRESS] та зобов`язувалася посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу. Згідно копії будинкової книги на будинковолодіння по [ADDRESS] та листа відділу «Центр надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» Мірошникова Віра Мойсеївна за адресою [ADDRESS] не зареєстрована. Відповідно до листа Золотоніського МРВ ДРАЦС ЦМУЮ (м. Київ) від 23.10.2020 № 3189/22.3-01.10 актового запису про смерть [PERSON] не виявлено. Відповідно до довідки голови квартального комітету №3 м. Золотоноша від 02.07.2007 року, [PERSON] разом з донькою [PERSON] та сином [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки голови квартального комітету №26 м. Золотоноша № 183 від 24.09.2015 року, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 14.06.2006 року. Позивачем [PERSON] було укладено договори про надання комунальних послуг в будинку за адресою [ADDRESS] - газопостачання від 11.11.2006 року, користування електричною енергією від 12.12.2006 року, про планове технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання від 01.11.2006 року. Згідно податкових повідомлень - рішень від 30.04.2013, 25.06.2014, 25.06.2015 [PERSON] було нараховано земельний податок за адресою [ADDRESS] , та відповідно до квитанцій нею було сплачено даний податок. Згідно квитанцій про сплату комунальних послуг червень 2010 року, лютий, липень 2011 року, травень 2012 року, жовтень 2014 року [PERSON] було сплачено рахунки за електроенергію, природний газ за адресою [ADDRESS] . Таким чином із матеріалів справи судом встановлено, що позивач користується вказаним домоволодінням як своїм власним, постійно в ньому проживає та здійснює догляд за будинком, тим самим відкрито володіє ним з 2006 року. Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є : майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першій статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Аналогічний висновок міститься і у рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Отже, виходячи з вказаного вище можна прийти до висновку, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанови), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном - вказаним житловим будинком, та понад 13 років продовжує відкрито, безперервно проживати у цьому житловому будинку по [ADDRESS] , здійснює догляд, сплачує комунальні послуги, проводить ремонт будинку, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 даного домоволодіння за набувальною давністю, підлягають задоволенню.

Outcome: approved