Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [INFO] в м. Луганськ Луганської області померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,2244 га. Позивач зазначає, що згідно ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , яке буде їй належати на час смерті. Проте у встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] спадщину не прийняла оскільки спадкодавець [PERSON] померла на тимчасово непідконтрольній уряду України території Луганської області, у зв`язку із чим позивач витратила певний час на юридичне оформлення факту смерті шляхом звернення із заявою до Біловодського районного суду Луганської області. Рішення Біловодського районного суду Луганської області по справі №408/1356/18-ц від 14 травня 2018 року, яким було встановлено факт смерті [PERSON] , позивачем було отримано практично перед закінченням шестимісячного строку, встановленого ЦПК України для подання заяви про прийняття спадщини, додатково був витрачений час в органах ДРАЦС на отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , в результаті чого в передбачений шестимісячний строк позивач подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не встигла. 22 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Станично-Луганської державної нотаріальної контори, однак отримала письмові роз`яснення з рекомендацією звернутися до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку із наведеним, позивач [PERSON] просила суд визначити їй додатковий строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, просила суд розглянути справу без її участі. Представник відповідача Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень проти позову немає. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про смерть від 24 травня 2018 року серії [NUMBER] , слідує, що [PERSON] померла [INFO] в м. Луганськ Луганської області. Право власності померлої [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії [NUMBER], виданим 14 грудня 2004 року Державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори (реєстровий номер 2318), після смерті її чоловіка [PERSON] , якому він належав за його життя. Копією витягу № 6084970 від 29 грудня 2004 року з Реєстру права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого КЗ «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації» від 21 жовтня 2004 року (реєстровий номер 2/433) також підтверджується право власності на вищевказаний житловий будинок померлої [PERSON] . Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ №160432, виданого на підставі рішення 15 сесії 24 скликання Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 18 січня 2005 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.2244 га, розташованої за адресою - [ADDRESS] . Той факт, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є рідною донькою померлої [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження від 14 листопада 1968 року серії [NUMBER] , виданого Ленінським райЗАГС м. Одеси, актовий запис №1047, та копією свідоцтва про шлюб від 29 червня 1974 року, серії [NUMBER] , виданого Жеребковською сільською радою Ананієвського району Одеської області, актовий запис № 31, згідно до змісту якого після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». Зі змісту рішення Біловодського районного суду Луганської області по справі №408/1356/18-ц від 14 травня 2018 року, вбачається, що судом в порядку ст.ст. 315-317 ЦПК України було встановлено факт смерті [PERSON] , яка померла на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території, при цьому за життя була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З копії довідки від 22 квітня 2015 року № 757 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] . Частиною 3 статті 1268 ЦПК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строків, передбачених ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії роз`яснення від 22 червня 2018 № 720/01-16, винесеного державним нотаріусом Станично-Луганської держаної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., встановлено, що [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із тим, що ні факту подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк, на факту реєстрації за однією адресою з померлою немає, тому вона є такою, що не прийняла спадщину, та рекомендовано звернутися до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини згідно ст. 1272 ЦК України. З повідомлення від 16 січня 2020 №3/01-09 державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєва В.М. вбачається, що в спадковому реєстрі записи щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] - відсутні. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Згідно роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Таким чином, оскільки факти, які викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження, суд приходить до висновку про те, що причини пропуску позивачем строку прийняття спадщини слід визнати поважними, оскільки останній звернувся до державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори Луганської області з заявою про прийняття спадщини, але у зазначений законом строк шість місяців, згідно ст.1270 ЦК України, не подав заяву до органів нотаріату, а також за відсутності спору про спадщину, суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved