Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права власності, не повязаних із позбавленням володіння. На обґрунтування вимог зазначила, що їй на праві власності належить жилий будинок, розташований по вулиці Разіна,49 в м.Мирноград Донецької області, який вона згідно договору купівлі-продажу від 21.11.2006року придбала в період шлюбу з [PERSON] і жила там до вересня 2013року, після чого змінила місце проживання. 06.09.2013року в будинку за її згодою був зареєстрований її батько відповідач [PERSON], який фактично став проживати в ньому зі своєю сімєю з березня 2014року. За усною домовленістю реєстрація відповідача носила тимчасовий характер строком до 2016року. 26 квітня 2015року відповідача було затримано за підозрою у вчиненні злочину і з зазначеного часу він перебуває в Бахмутській установі виконання покарань, так як остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято. З 2016року по теперішній час вона має намір продати будинок, але реєстрація в ньому відповідача перешкоджає її намірам і обмежує її права, як власника, визначені ст.ст.321,383 ЦК України та ст.150 Житлового Кодексу. Зазначаючи на те, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин понад один рік і в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, позивачка просить суд на підставі ст.405 ЦК України зобовязати відповідача усунути перешкоди у реалізації права розпорядження майном шляхом визнання його втратившим право користування спірним будинком. В судовому засіданні позивачка і її представник позовні вимоги підтримали і, посилаючись на викладені в позові обставини, просили суд позов задовольнити та відповідно до ст.405 ЦК України визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком №49 по вул.Разіна в м.Мирноград Донецької області. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги також підтримав. Відповідач [PERSON] проти вимог заперечував і суду пояснив, що до розірвання шлюбу з дружиною, яке відбулося в 2012році, він жив в будинку, що належить їм з дружиною на праві спільної власності, по вулиці Дзержинського,26, після чого знявся з реєстрації і виїхав в м.Новогродівка, де винаймав житло. З 2010року йому на підставі договору дарування від матері належить будинок, розташований по вул.Разіна,16 в м.Мирноград, який вимагав ремонту. В цьому будинку жив його син [PERSON]. В 2013 році він повернувся в м.Мирноград, і зі згоди доньки зареєструвався в її будинку по вул.Разіна,49, де став роботи ремонт та жив зі своєю новою сімєю. В майбутньому мав намір виїхати в Росію, однак будь-яких домовленостей з позивачкою щодо тимчасової його реєстрації в будинку не було. 25 квітня 2015року його заарештували за підозрою у вчиненні злочину, і на теперішній час вирок щодо нього ще не винесено. Вказуючи на те, що він не проживає в спірному будинку з поважної причини, так як утримується під вартою, просив суд відмовити у задоволенні вимог позивачки. Вислухавши доводи сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON]Ю.(до шлюбу [PERSON]) і відповідач [PERSON] перебувають між собою в родинних стосунках як донька і батько, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про шлюб (а.с.10,11). Згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2006року та витягу з державного реєстру правочинів позивачка [PERSON] є власником будинку, розташованого по вул.Разіна,49 в м.Димитров (Мирноград) Донецької області, який вона придбала в шлюбі з [PERSON] (а.с.11,12-14). Згідно домової книги в спірному будинку з 06.09.2013року значиться зареєстрованим постійно відповідач [PERSON] (а.с.19). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] на праві власності (згідно договору дарування від 14.12.2011року) має будинок, розташовани по вулиці Разіна,16 в м.Димитров Донецької області, на який згідно інформації про обтяження ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя накладено арешт ( кримінальне провадження 1-кс/263/2440/2015) (а.с.20-21). Згідно\~ ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст.383 ЦК України, ст.150 Житлового Кодексу визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. Згідно\~ ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні позивачка зазначила, що батька відповідача [PERSON] зареєструвала постійно у спірному будинку як члена сімї. Доказів на предмет наявності будь-яких домовленостей між нею і відповідачем щодо користування спірним будинком суду не надано. Тому посилання позивачки на те, що вона зареєструвала батька в будинку для того, щоб він здійснював за ним нагляд та отримував вугілля, чого він не робить з 26.04.2015року, та з зазначеного часу не сплачує комунальні послуги на предмет спору не впливають, так як аналіз ст.405 ЦК, на яку як на підставу визнання відповідча втратившим право користування жилим приміщенням посилається позивачка, свідчить про те, що законодавець визначає можливість визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у випадку відсутності такої особи понад один рік без поважних на те причин. Враховуючи те, що відповідач з 26.04.2015року року утримується під вартою за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, це з обєктивних причин позбавило його можливості користуватися спірним будинком, тому суд не може розцінювати це як відсутність його в будинку без поважної причини понад рік, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі\~ст..150 Житлового Кодексу, ст.ст.319, 321,383,405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed