Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, поданим в її інтересах [PERSON] , в якому просила суд змінити формулювання її звільнення з п. 3 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 26.02.2021 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9289,44 гривень та у відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 21.02.2018 року працювала контролером водопровідного господарства відділу реалізації послуг та збору доходів Центральної ділянки. Згідно наказу № 52К від 26.02.2021 року про припинення трудового договору (контракту), за системне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором її було звільнено згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає вказаний наказ незаконним та таким, що підлягає зміні в частині формулювання запису про звільнення з п. 3 ст. 40 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 26.02.2021 року, оскільки з тексту наказу не вбачається, що до неї раніше застосовувались дисциплінарні або громадські стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, крім того не може вважатись порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Вказує, що її середньомісячна заробітна плата за період з 01.04.2020 року 30.09.2020 року складає 9289,44 гривень, таким чином, сума, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, складає 9289,44 грн. Також через неправомірні дії відповідача вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, їй було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 20000 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються позови, що виникають з трудових відносин. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалу суду від 27.04.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі Відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, яка отримана відповідачем (а.с.28). Відповідачем подано відзив на позову заяву ( а.с. 29-143). У відзиві відповідач позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що наказом № 99 від 25.02.2021 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення (ст. 147 КЗпП України) та наказом № 52К від 26.02.2021 року [PERSON] було звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Дії відповідача відповідають нормам діючого трудового законодавства. Так, службовою запискою від 19.02.2021 року начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» Антоненко В.В. було повідомлено про те, що позивач у період часу з жовтня 2020 року по січень 2021 року неналежним чином виконувала свої посадові обов`язки, передбачені п.п. 2.8, 2.12 Посадової інструкції. На підставі вказаної службової записки, начальник видав наказ № 85 від 16.02.2021 року про проведення службового розслідування щодо перевірки вказаних у службовій записці обставин. Згідно висновку про проведення службового розслідування від 17.02.2021 року встановлено, що позивач неправильно фіксувала покази приладів обліку абонентів, в результаті чого у останніх виникала необґрунтована заборгованість, та вони звертались для списання боргів. За аналогічні порушення посадових обов`язків, позивача раніше було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді - догани на підставі наказу № 554 від 09.12.2020 року та роз`яснено про недопустимість аналогічних порушень в майбутньому. Вказує, що позивач порушила п.п. 2.8, 2.12 Посадової інструкції, п.п. 3.1., 3.1.1., 3.1.2 розділу ІІ, Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників КП «Маріупольське ВУВКГ», п.рп. 2.3, 2.3.1., 2.3.4 розділу ІІ Колективного договору КП «Маріупольське ВУВКГ», що призвело до негативних наслідків у виді необґрунтованого та незаконного нарахування абонентам суми боргу за спожиті послуги водопостачання/водовідведення. Крім того, відповідачем було виконано всі умови для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення, а саме: порушення стосується обов`язків, що є складовими трудової функції позивача, дисциплінарний проступок позивача належним чином зафіксовано - висновком та матеріалами службового розслідування; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер, до позивача раніше застосовувався захід дисциплінарного стягнення за аналогічні порушення (наказ № 554 від 09.12.2020 року); отримано згоду у профспілковому комітеті відповідача на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення та про її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, відповідь не подав. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов наступного висновку з огляду про таке. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 21.02.2018 року працювала в Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді контролера водопровідного господарства відділу реалізації послуг та збору доходів Центральної ділянки, на підставі наказу № 30к від 20.02.2018 року, що підтверджується особовою карткою працівника та не заперечується відповідачем (а.с. 138-139). Наказом начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» Антоненко В.В № 52К від 26.02.2021 року, [PERSON] звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з посади контролера водопровідного господарства відділу реалізації послуг та збору доходів Центральної ділянки, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. [PERSON] ознайомлена з наказом про звільнення 26.02.2021 р. (а.с. 5). Також позивачем було отримано трудову книжку, що підтверджується її розпискою (а.с. 139). Як вбачається зі справи, обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на незаконність наказу про звільнення оскільки він не містить відомостей про застосування до позивача з боку роботодавця дисциплінарних або громадських стягнень за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно ст.ст.148,149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідност.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Посадовою інструкцією відділу реалізації послуг та збору доходів затвердженою наказом начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» №207 від 05.04.2019 р. контролер водопровідного господарства контролер водопровідного господарства відділу реалізації послуг та збору має виконувати певні обов`язки. 05 квітня 2019 року [PERSON] , яка працювала у відділі реалізації послуг та збору доходів на посаді контролера водопровідного господарства було ознайомлено під особистий підпис із даною посадовою інструкцією (а.с.72). Відповідно до вимог пунктів 2.8, 2.12 вищевказаної посадової інструкції контролер відділу реалізації послуг та збору доходів має обов`язок: щомісячно проводити зняття показників індивідуальних приладів обліку холодної води, у випадку виявлення порушень проводити нарахування згідно діючим нормативним документам; не менше ніж один раз на місяць відвідувати всі закріплені за контролером водопровідного господарства об`єкти для зняття фактичних показників водоміра, здійснювати перевірку з наявності водомірних врізок та збереження пломб, проводити нарахування, вручення рахунків-фактур (квитанцій) за надані послуги (а.с. 69). 31.05.2019 р. на конференції трудового колективу було прийнято та зареєстровано в Департаменті соціального захисту населення ММР за №184 від 27.06.2019 р. колективний договір КП «Маріупольське ВУ ВКГ» на 2019-2022 р.,(далі Колективний договір) (а.с. 73-93). Відповідно до п. 2.3, 2.3.1., 2.3.4 розділу ІІ Колективного договору, [PERSON] як член трудового колективу зобов`язалась якісно та своєчасно виконувати трудові обов`язки, передбачені трудовим договором, чинним законодавством України, «Правилами внутрішнього трудового розпорядку Комунального підприємства «Маріупольське ВУ ВКГ « (Додаток № 2), Статутом Підприємства, Колективним договором і внутрішніми нормативними актами Підприємства, та виконувати положення «Антикорупційної програми Підприємства»; виконувати встановлені виробничі завдання, підвищувати продуктивність праці (а.с. 77). Відповідно до п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників КП «Маріупольське ВУ ВКГ» затверджених начальником КП «Маріупольське ВУВКГ» (а.с. 97-104), [PERSON] зобов`язана: працювати чесно і сумлінно, дотримуватися дисципліни праці - основи порядку на виробництві, дотримуватися правил корпоративної поведінки, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця використовувати весь робочий час для продуктивної праці, виконувати функції, передбачені посадовою (робочою) інструкцією, утримувався від дій, які заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки; підвищувати продуктивність праці, своєчасно і ретельно виконувати змінні завдання поставлені керівництвом, нести відповідальність за результати своєї роботи, підвищувати професійний рівень і ділову кваліфікацію, поліпшувати якість роботи, не допускати упущень та браку в роботі, дотримуватись технологічної дисципліни (а.с. 99). Як вбачається з доповідної записки начальника ВРП та ЗД Центральної ділянки Шамлі А.І. від 05.02.2021 року поданої на ім`я начальника КП «Маріупольського ВУ ВКГ» Антоненка В.В., за результатами перевірки скарги громадянина [PERSON] з приводу виниклої заборгованості по особовому рахунку було встановлено, що показники лічильника не відповідає дійсності тому, що контролером [PERSON] навмисне приписані показники лічильника. Від пояснень з цього приводу остання відмовилась, у зв`язку із чим складено акт (а.с. 37,38). Наказом в.о. начальника управління Кафтанатій Ю.О. № 85 від 16.02.2021 року, про проведення службового розслідування, створено комісію про проведення службового розслідування, щодо перевірки доводів доповідної записки начальника ВРП та ЗД Центральної ділянки Шамлі А.І. щодо неналежного виконання свої посадових обов`язків [PERSON] , табель № 6613 (а.с. 35). Згідно висновку про проведення службового розслідування від 17.02.2021 року, встановлено, що за порушення п.п. 3.1, 3.1.1., 3.1.2 «Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників КП «Маріупольське ВУ ВКГ»: неналежне виконання свої посадових обов`язків, а саме: не виконання вимог п.п. 2.8, 2.12 посадової інструкції, та невиконання наказу № 65 начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» від 31.12.2014 року «Про нормування роботи контролерів водопровідного господарства» (а.с.61), вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності контролера Центральної ділянки відділу реалізації послуг та збору доходів [PERSON] , табель 6613 (а.с. 33-34). Згідно акту КП «Маріупольське ВУ ВКГ» від 15.02.2021 року, [PERSON] відмовилась від надання пояснення щодо невиконання посадових обов`язків (а.с. 38). Наказом начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» Антоненко В.В. № 99 від 25.02.2021 року про накладення дисциплінарного стягнення, за систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, до неї застосовано захід дисциплінарного стягнення у виді звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 31). Від ознайомлення з даним наказом [PERSON] відмовилась у зв`язку із чим було складено акт КП «Маріупольське ВУ ВКГ» від 26.02.2021 року (а.с. 32). Щодо систематичного невиконання позивачем без поважних причини обов`язків, покладених на неї трудовим договором у вищевказаному висновку описані аналогічні події. Так з доповідної записки начальника ВРП та ЗД Центральної ділянки Шамлі А.І. від 16.11.2020 року поданої на ім`я начальника КП «Маріупольського ВУ ВКГ» Антоненка В.В., вбачається, що з боку контролера Центральної ділянки ВРП та ЗД [PERSON] , табель 6613 мало місце порушення посадової інструкції п. 2.2., п. 2.8, п. 2.12, а також п. 4.1., п. 4.2. (а.с. 57). Згідно акту КП «Маріупольське ВУ ВКГ» від 16.11.2020 року, [PERSON] відмовилась від надання пояснення щодо невиконання посадових обов`язків (а.с. 58). Наказом начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» Антоненко В.В. № 521/1 від 24.11.2020 року про проведення службового розслідування, створено комісію про проведення службового розслідування, щодо перевірки доводів доповідної записки начальника ВРП та ЗД Центральної ділянки Шамлі А.І. щодо неналежного виконання свої посадових обов`язків [PERSON] , табель № 6613 (а.с. 55). За результатами службового розслідування на підставі висновку про проведення службового розслідування проведеного на підставі вищевказаного наказу встановлено, що контролер Центральної ділянки відділу реалізації послуг та збору доходів [PERSON] у період часу з 10.11.2020 по 11.11.2020 не виконала належним чином посадові обов`язки, щодо зняття показів індивідуальних приладів обліку холодної води. Наказом начальника КП «Маріупольське ВУ ВКГ» Антоненко В.В. № 99 від 25.02.2021 року про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено догану, вирішено не застосовувати заходи заохочення та виплати премії протягом року. З даним наказом [PERSON] ознайомлена усно, про що складено акт від 10.12.2020 р. З питанням скасування зазначеного наказу позивач до комісії по трудовим спорам КП «Маріупольське ВУ ВКГ» не зверталася. (а.с. 50,51). Таким чином до видання наказу від 25.02.2021 р. № 99 який став підставою видання наказу №52 к про звільнення позивача, до [PERSON] раніше було застосовано дисциплінарне стягнення за невиконання нею обов`язків покладених на неї трудовим договором в виді догани та не застосування заходів заохочення та виплати премії на підставі наказу №554 від 09.12.2020. За приписами п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.92 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив в п. 22,23, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видачі наказу про звільнення минуло не більше одного року. Як вище зазначено до винесення спірного наказу про звільнення № 52К від 26.02.2021 року, до позивача застосовувалось дисциплінарне стягнення відповідно до наказу № 554 від 09.12.2020 року за порушення посадових обов`язків. Згідно зі статтею 151 КЗпП якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. З огляду на те, що між двома останніми стягненнями [PERSON] не пройшло більше року, попередній наказ про застосування дисциплінарного стягнення не втратив свою юридичну силу, оскільки не був оскаржений у встановленому законом порядку, тому відповідачем правомірно враховано його у якості обґрунтування систематичності невиконання позивачем своїх посадових обов`язків. Статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачений порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Згідно виписки з протоколу 5.18 засідання профкому п/о КП МВУ ВКГ від 25.02.2021 року, прийнято рішення про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади контролера водопровідного господарства ВРП та ЗД Центральної ділянки за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 140-141). На засіданні [PERSON] була присутня, разом з тим, від підпису про ознайомлення відмовилась, про що зазначено в протоколі, вказані обставини позивачем не спростовуються. В розумінні пункту 3 статті 40 КЗпП України такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнаються працівники, які мають дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Звільнення за даним пунктом допускається тільки за наявності вини працівника (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). З огляду на ці положення, наявність непогашеного дисциплінарного стягнення за порушення посадових обов`язків та вчинення ще одного порушення є достатнім доказом ознак системності таких порушень. Отже враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку позивача було допущено систематичне порушення обов`язків, що є складовими її трудових обов`язків, а саме п.п. 2.8, 2.12 Посадової інструкції, п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників КП «Маріупольське ВУ ВКГ» та п.п. 2.3, 2.3.1, 2.3.4 розділу ІІ «Колективного договору КП «Маріупольське ВУ ВКГ» у зв`язку із чим до неї було застосовано захід дисциплінарного стягнення згоду на яке надано профспілковим комітетом. Дані порушення належним чином зафіксовані висновками та матеріалами службових розслідувань. Позивачем не доведена та обставина, що відповідач не запропонував працівникові надати письмові пояснення щодо порушення ним посадових обов`язків, зважаючи на акти співробітників КП «Маріупольське ВУ ВКГ» від 16.11.2020 року, та 15.02.2021 року, які свідчать про відмову [PERSON] надати такі пояснення. Враховуючи систематичність допущених порушень позивачем обов`язків, покладених на неї трудовим договором, наявність не скасованого у встановленому законом порядку дисциплінарного стягнення, а також беручи до уваги наявність згоди профспілкової організації на звільнення [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд вважає законними та обґрунтованими дії відповідача, а також такими, що відповідають нормам трудового законодавства. Таким чином, аналізуючи всі досліджені судом докази як окремо, так і в сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивача було законно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, і як наслідок - звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП, а тому позовні вимоги про зміну формулювання звільнення задоволенню не підлягають. Зважаючи на те, що підстав для задоволення вимог про зміну формулювання не встановлено, вимоги про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та морального відшкодування, які є похідними від основних позовних вимог також не підлягають задоволенню. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в позові судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed