Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, в обґрунтування позову вказавши наступне. 07.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, на підтвердження чого остання надала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. 30.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 35 000 гривень, на підтвердження чого остання надала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. В даних розписках не встановлено строк повернення боргу, у звязку з чим 25.05.2017 року рекомендованим листом було направлено письмову вимогу про повернення боргу, однак лист повернуто «за закінченням терміну зберігання». На момент подання позовної заяви до суду гроші [PERSON] не повернула. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договорів позики, позивач просить суд стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за договорами позики від 07.03.2015 року, 30.07.2015 року у розмірі 51000 гривень та стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без фіксації судового процесу, у якій вказала, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, додавши до заяви оригінали розписок від 07.03.2015 року, 30.07.2015 року. Відповідач до судового засідання не зявилася, причину неявки суду не сповістила, про день і місце слухання справи завчасно повідомлялася, у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові конверти, повернуті на адресу суду з відміткою: „За закінченням терміну зберігання, заперечень до позовної заяви суду не надала, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 16 000 гривень, на підтвердження чого остання надала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, оригінал якої досліджено в судом. 30.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 35 000 гривень, на підтвердження чого остання надала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, оригінал якої досліджено в судом. Оскільки, в даних розписках не встановлено строк повернення боргу, позивач 25.05.2017 року направила рекомендованим листом письмову вимогу про повернення боргу, однак лист повернуто «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Умови договорів позик позивачем були виконані у повному обсязі шляхом надання грошових коштів у загальному розмірі 51 000 гривень за договорами від 07.03.2015 року, 30.07.2015 року, що підтверджується розписками [PERSON] про отримання грошових коштів. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів позики, позивач звертався до [PERSON] з проханням повернути отримані кошти, однак грошові кошти за договорами позики відповідачем не повернуто. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договорами позики, та на час розгляду справи сума заборгованості позичальником не сплачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 51 000 гривень за договорами позик від 07.03.2015 року, 30.07.2015 року, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved