Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі з 06.11.1969 року по 21.09. 2018 року нею та відповідачем придбано наступне майно: легковий автомобіль, марки ЗАЗ, модель Таврія 1102, днз [NUMBER], вартістю 40 000 грн., який оформлений на відповідача та гараж № 2106, вартістю 100000 грн., який знаходиться в гаражному автокооперативі «Автомобіліст», за адресою: [ADDRESS]. Оскільки на даний час між ними виник спір з приводу розподілу майна, звертається джо суду та просить визнати за нею право власності на Ѕ частину легкового автомобіля марки ЗАЗ, модель Таврія 1102, днз [NUMBER] та на Ѕ частину гаража № 2106, який знаходиться в гаражному автокооперативі «Автомобіліст», за адресою: [ADDRESS]. У відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що до купівлі спірного автомобіля за ним був зареєстрований автомобіль ВАЗ 2106, після продажу якого він віддав позивачці 800 доларів США, що підтверджується власноручно написаною позивачкою розпискою від 25.10.2006 року. Також позивачкою була написана розписка про те, що остання ніякого відношення до автомобіля ЗАЗ «Таврія» днз [NUMBER] не має. Крім того, зазначив, що будь-який гараж у м. Черкаси у його власності не перебуває. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 05 жовтня 2018 року на 09-00 год. в спрощеному провадженні. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити позов. Відповідач та його представник - адвокат Стадник П.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Судом встановлено, що з 06 листопада 1969 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.09.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначеним рішенням встановлено, що з 2000 року сторони спільного господарства не ведуть. Під час шлюбу, 27.04.2016 року на ім'я [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки АЗ 110217, днз [NUMBER], колір червоний, номер кузова [NUMBER]. Також, відповідно до інформації, наданої на запит суду, № 45 від 01.02.2019 року, [PERSON] дійсно має гараж № 2106 площею 38 кв.м. в автокооперативі «Автомобіліст». Адреса авто кооперативу [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи по суті позовні вимоги, та з'ясовуючи питання щодо обсягу майна подружжя, встановлено, що право власності на гараж № 2106, який знаходиться в автокооперативі «Автомобіліст» за адресою: [ADDRESS] не оформлялось, у встановленому законом порядку як на об'єкт нерухомості не реєструвалось. Про вказане свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140124119 від 03.10.2018 року. За таких обставин, суд вважає, що вказаний гараж не може бути предметом даного спору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Так, в матеріалах справи містяться власноручно написані розписки позивача, датовані 07.06.2006 року та 25.10.2006 року, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 800 доларів США (4 000 гривень) за продаж ним автомобіля ВАЗ-21-06. У власноруч написаній розписці від 07.06.2006 року підтвердила той факт, що автомобіль ЗАЗ 110217 «Таврія» був куплений [PERSON] за власні кошти останнього. З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи те, що хоча спірний автомобіль і був набутий під час шлюбу, однак не відноситься до переліку майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки в ході розгляду справи встановлено та підтверджено належними доказами, що вказаний автомобіль був придбаний відповідачем за свої власні кошти, та являється його особистою приватною власністю. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed