Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , в якому зазначає, що останній не виконує належним чином батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , а саме життям дитини не цікавиться, не турбується про її виховання, фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги. Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , в свідоцтві про народження якої батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано та присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2013 року і до повноліття дитини (а.с.11). Згідно інформації про стан навчання та виховання [PERSON] , [INFO] наданої директором Загальноосвітньої школи 1-3 ступенів №19 м.Житомира [PERSON] вбачається, що вихованням дитини займається мала, [PERSON] , яка завжди відвідує школу, спілкується з класним керівником та вчителями, цікавиться навчанням дитини. Батько, [PERSON] , не займається вихованням та навчанням [PERSON] , протягом навчання дитини в школі батько жодного разу не відвідував навчальний заклад, не цікавився її успіхами у навчання (а.с.13). Відповідно до довідки ПП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15» №620 від 23 квітня 2019 року неповнолітня [PERSON] , 2006 року народження перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с.14). За довідкою Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №8.5-25/8/2018/4799 від 02 травня 2019 року [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2019 року (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №41 від 21 серпня 2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , так як з 2013 року батько дитини. [PERSON] , з сім`єю не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не здійснює виховання щодо підготовки до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не провідує дитину за місцем проживання, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків (а.с.65). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19, 150, 157, 164-166 Сімейного кодексу України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. Так, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. №2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Так в ході розгляду справи судом було беззаперечно встановлено, що відповідач свідомо нехтує, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дочки [PERSON] , [INFO] , не забезпечує її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, та жодними належними та допустимими доказами не спростовано відповідачем, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав слід задовольнити. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved