Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила в рахунок задоволення її вимог за договором позики від 01 жовтня 2010 року на суму 752008 гр. 58 коп. звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання їй права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати їй право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON]), до КП «ХМБТІ», ДМС України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань. Крім того, позивач також просила передати їй в управління предмет іпотеки на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу та покласти на відповідача понесені судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 01.10.2010 року відповідач позичив у неї за договором позики 13180 дол. США на умовах повернення частинами (з розстроченням) із кінцевим терміном остаточного розрахунку до 01.10.2012 року. В забезпечення зобов'язань відповідача перед позивачем за договором позики, 01.10.2010 року між ними був укладений іпотечний договір, за яким в разі невиконання відповідачем зобов'язань з повернення позики позивач набуває право звернути стягнення на передану їй в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідач належним чином не виконував покладені на нього договором позики обов'язки, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач вживала заходи позасудового врегулювання спору, направляла відповідачу вимогу про дострокове повернення боржником всієї суми боргу, про виконання зобов'язань протягом тридцятиденного строку та про можливе звернення стягнення на заставлене майно в разі його невиконання. У зв'язку з ігноруванням відповідачем вимог позивача, вона звернулася за захистом своїх прав до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2013 року було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 748567 гр. 58 коп. і 3441 гр. судового збору. Зазначене судове рішення набрало законної сили, однак, відповідач його не виконує, у зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок всіх її вимог за основним зобов'язанням. Позивач і її представник до судового засідання не з'явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, просив розглядати справу за відсутності позивача та представника і в разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач до судового засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову суду не подав, про час та місце розгляду справ був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2010 року між позивачем з однієї сторони і відповідачем з іншої сторони укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідача, а відповідач прийняв валютні цінності в сумі 13180 дол. США і зобов'язався повертати їх частинами по 200 дол. США не пізніше 01 числа кожного місяця в період з моменту укладення договору по 01.09.2012 року та здійснити остаточне повернення позики в сумі 8580 дол. США не пізніше 01.10.2012 року, а також сплатити на користь позивача неустойку в розмірі 700 гр. 00 коп. за кожен день прострочення цих зобов'язань. Договір викладений письмово і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 3437. В забезпечення виконання зобов'язання відповідача з повернення позивачеві боргу за договором позики, 01.10.2010 року між сторонами укладений і нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 3439 іпотечний договір, за яким відповідач передав позивачеві в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка є особистою приватною власністю відповідача і належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 11.06.2009 року за реєстровим № 4240. Право власності на предмет іпотеки відповідач зареєстрував в КП «ХМБТІ» 01.07.2009 року за реєстраційним 19073304, номер запису: П-4-1487 в книзі: 1. В п. 3 іпотечного договору сторони оцінили квартиру в суму 200000 гр. 00 коп. 29.08.2012 року позивачем була направлена вимога відповідачу про дострокове повернення боржником всієї суми боргу в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України у зв'язку з простроченням боржником поточних повернень, із пропозицією сплатити борг протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, а також з попередженням про можливе звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначена вимога була направлена Відповідачу цінним та рекомендованим листами, але ці листи отримані відповідачем не були, що підтверджується поштовими документами. З урахуванням всіх цих обставин, 01.06.2013 року Ленінським районним судом м. Харкова винесене заочне рішення у справі № 642/3232/13-ц за позовом позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики, яким вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 748567 гр. 58 коп. в рахунок боргу, який згідно мотивувальної частини рішення складався з неповернутої частини позики в сумі 13180 дол. США, процентів за користування коштами виходячи з облікової ставки НБУ в період з 01.10.2010 року по 11.04.2013 року на суму 2548 дол. США та трьох процентів річних за період з 06.11.2010 року по 25.03.2013 року в сумі 332 дол. США, що відповідно до встановленого НБУ на дату винесення заочного рішення складало 128367 гр. 58 коп., а також 620200 гр. 00 коп. в рахунок неустойки та судовий збір в сумі 3441 гр. 00 коп. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01.06.2013 року у справі № 642/3232/13-ц за позовом позивача до відповідача про стягнення боргу за договором позики набрало законної сили. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення її вимог до відповідача за договором позики від 01.10.2010 року на суму 752008 гр. 58 коп. зверненням стягнення на передану їй відповідачем в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. В. п. 11 іпотечного договору від 01.10.2010 року сторони визначили позасудовий порядок звернення стягнення на іпотечне майно шляхом або набуття іпотекодержателем права власності на нього, або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умови п. 11 іпотечного договору, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя належить останньому. Визначені договором способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають застосувати інші встановлені законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про законність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю та вчинення всіх необхідних юридично значимих дій, пов'язаних з таким продажем. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.032012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна). Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем як іпотекодержателем будь-якій особі - покупцю, суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача про передачу предмета іпотеки в управління позивача до його реалізації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. ст. 7, 33, 34, 36, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved