Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом, який уточнила до розгляду справи за суттю та просила стягнути з відповідача в порядку ст. ст. 1166, 1201, 528 ЦК України 75633,35 грн. матеріальної шкоди, яка складається з невиплаченої на її користь за судовим рішенням суму ПрАТ СК «Україна» матеріальної та моральної шкоди в розмірі 67624,35 грн. та витрат на встановлення надгробного пам'ятнику в розмірі 7209,00 грн., а разом 75633,35 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі та дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, зазначив, що вини [PERSON] у ДТП не має, оскільки він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Крім того, пішохід під час ДТП знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився - судова повістка надіслана відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України за юридичною адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, повернута судові з відміткою про «незнаходження» юридичної особи за вказаною адресою, внаслідок чого за приписами ч.1 ст. 77 ЦПК України судова повістка вважається доставлено, а третя особа є такою, що повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у її відсутність, оскільки її явка судом обов'язковою не визнавалася. Суд, вислухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив матеріали цивільної справи, встановив наступне. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 лютого 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 22 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог та в частині стягнення моральної шкоди і франшизи з [PERSON] скасоване та в цій частині ухвалене нове рішення, яким позов [PERSON] задоволений частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» на користь [PERSON] 48324 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 14616,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто 62940,00 грн.; в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 22.12.2004 року, в частині, що залишена без змін вищевказаним рішенням апеляційної інстанції стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» витрати на поховання в розмірі 4892,00 грн. (арк. справи 7-9). На підставі судових рішень, що набрали законної сили позивач отримала виконавчі листи про стягнення з ПрАТ «СК «Україна» 62940,00 грн. на відшкодування моральної та матеріальної шкоди та 4892,00 грн. на відшкодування витрат на поховання (арк. справи 10-11), які перебували на виконанні у ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Київі та 29.09.2015 р. повернуті стягувачеві на підставі п.2 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (арк. справи 12-13) за відсутністю коштів на рахунках боржника, внесення подання про притягнення посадових осіб ПрАТ «СК»Україна» до кримінальної відповідальності тощо. З постанов про повернення виконавчого документу та відомостей на виконавчий листах встановлено, що за виконавчим листом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 62940,00 грн. відшкодовано стягувачеві 123,50 грн., за виконавчим листом про відшкодування витрат на поховання в розмірі 4892,00 грн. відшкодовано 84,15 грн. Листом від 24.02.2016 р. МТСБУ повідомило [PERSON], що ПрАТ «СК»Україна» з 01.07.2015 р. втратило статус асоційованого члена МТСБУ у зв'язку з заборованісртю понад 2 місяця щодо сплати внесків та здійснення відрахувань до фондів МТСБУ та відповідно до п.6.13 Статуту МТСБУ має припинити діяльність, пов'язану з укладанням договорів внутрішнього обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та продовжувати виконання зобов'язань за укладеними раніше договорами цього виду страхування (арк. справи 33). 03.03.2016 р. Нацкомфінпослуг повідомила [PERSON] про те, що за систематичні порушення ПрАТ «СК «Україна» законодавства про фінансові послуги 30.04.2015 р. за № 905 комісією прийнято рішення про анулювання ліцензії вказаного товариства на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а 04.06.2015 р. прийнято розпорядження про анулювання всіх ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Україна», роз'яснено право на звернення до суду в порядку ст. 528 ЦК України (арк. справи 34-36). На час розгляду справи в суді ПрАТ «СК «Україна» не ліквідоване та знаходиться у стадії припинення, її ліцензії зі страхової діяльності анулюванні. За приписами ч.3 ст. 61 ЦПК України є встановленими рішенням апеляційного суду Херсонської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки наступні обставини. 27.04.2014 року в м.Херсоні на перехресті вул.Ілліча та вул.Шумської сталось ДТП з наїздом автомобіля ЗАЗ TF 699Р, під керуванням водія [PERSON], на пішохода [PERSON], який внаслідок ДТП від отриманих тілесних ушкоджень [INFO]. помер. За фактом даної ДТП 28.04.2014 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України Херсонської області було відкрито кримінальне провадження №12014230000000241 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] була визнана потерпілою у зазначеному кримінальному провадженні. Постановою слідчого від 28.08.2014 року кримінальне провадження № 12014230000000241 від 28.04.2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди закрито, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON], складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно Полісу № АС/3959973 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 04.11.2013 року ПрАТ «СК «Україна» було застраховано відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ TF 699Р РН [NUMBER], [PERSON] Відповідно до наявних в матеріалах справи товарних чеків за час перебування [PERSON] в лікарні [PERSON] було витрачено 48324,00 грн. На організацію та поховання померлого чоловіка [PERSON] було витрачено 4892,00 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Позивачці було спричинено матеріальну та моральну шкоду завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що: -пункт 4: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини; З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК), потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду; відсутність складу злочину у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, при цьому постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК; -пункт 6: особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; -пункт 7: при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Тобто, відповідач [PERSON] несе відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, але з врахуванням того, що ним була застрахована його цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, суд при розгляді справи № 667/7743/14-ц прийшов до висновку про відповідальність ПрАТ «СК «Україна». Оскільки в процесі виконання судового рішення стало відомо про відсутність коштів у ПрАТ «СК «Україна», внаслідок чого виконавчі листі були повернуті стягувачу, [PERSON] звернулася до суду в порядку ст. 528 ЦК України, відповідно до частини 2 якої у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Позивачем доведено, що ПрАТ «СК «Україна» обов'язок щодо цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну [PERSON] належним чином не виконаний, заподіяна шкода в повному обсязі не відшкодована. При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача, оскільки він відповідає за завдання шкоди як володілець джерела підвищеної небезпеки. Постанова про закриття кримінального провадження, як і висновок експертизи № 1788 від 08.07.2014 р., що проведена в рамках кримінального провадження не містять доказу наявності непереборної сили (розуміється надзвичайна подія, шкідливим наслідкам якої не могла запобігти особа, зобов'язана це зробити. До таких подій відносяться стихійні лиха (наприклад, землетруси, повені), суспільні явища (наприклад, війна) під час ДТП. Легке алкогольне сп'яніння потерпілого [PERSON], встановлене відповідно до медичної документації висновком судово-медичної експертизи № 682 від 19.06.2014 р., що проведена в рамках кримінального провадження, не свідчить про умисел потерпілого, оскільки саме по собі перебування у нетверезому стані не є грубою необережністю. Інших належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність грубої необережності потерпілого відповідачем суду не надано. Таким чином суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача невідшкодованої шкоди та витрат на поховання за виконавчими листами: матеріальна та моральна шкода 62940,00 грн. - 123,50 грн. = 62816,50 грн., витрати на поховання 4892,00 грн. - 84,15 грн. = 4807,85 грн. Щодо вимог, які раніше не були заявлені при розгляді справи [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з наступного. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року із подальшими змінами вказано, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», №45 від 03 жовтня 2008 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 жовтня 2008 року за №1040/15731 визначені граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож на території України. Суд вважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин граничні розміри вартості послуг по похованню, вартості стандартних пам'ятників і огорож, визначених в цій Постанові для Херсонської області. Згідно з даною Постановою граничний розмір вартості виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше складає 2000,00 грн. Позивачем укладене договір №209 від 04.09.2015 р. на встановлення пам'ятнику в загальній вартості 6409,00 грн. (арк. справи 69), фактично сплачено на виконання вказаного договору 7209,00 грн. (арк. справи 66). Таким чином, з врахуванням викладеного на відшкодування витрат, пов'язаних зі спорудженням надгробного пам'ятника з відповідача на користь позивача підлягає 2000,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить матеріальна та моральна шкода 62816,50 грн., витрати на поховання 4807,85 грн., витрати на встановлення пам'ятника 2000,00 грн., а разом 69624,35 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суму судового збору у розмірі 696 (шістсот дев'яносто шість) грн. 24 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 528, 1166, 1167, 1187, 1201 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-61,79, 80, 84, 88, 208, 212-215, 216, 218 ЦПК України, -

Outcome: partial