Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем з 09.08.2014 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Відповідач є здоровою, працездатною особою, з 25.04.2019 року по 15.07.2019 року, з 11.2019 року по 01.2020 року неофіційно працював в Польщі, заробляв по 600-800 доларів США на місяць. Відповідач в періоди проживання в Україні проживає з батьками, частково надає послуги оренди музичної апаратури та супроводження ювілеїв свят та міста, має дохід гідного рівня, може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 гривень, однак всі попередні домовленості по утриманню та вихованню дитини не виконує. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом до відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін. 04.03.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково на суму аліментів 1500 гривень щомісячно. Таку позицію відповідач у відзиві мотивував тим, що відомості щодо його заробітків, про що наведено в позові, не відповідають дійсності, на даний час він не має постійного місця роботи, не має свого житла, нерухомості, транспортного засобу, проживає з батьками-пенсіонерами в с. Джурин, Шаргородського району Вінницької області. Вказав, що після розірвання шлюбу він надавав позивачу добровільно матеріальну допомогу в розмірі 1000-1500 гривень на місяць, проте згодом позивач повідомила, що їй допомога чоловіка не потрібна. Позивач працює, має стабільний дохід і теж зобов`язана утримувати дитину. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, пояснила, що вона щомісячно витрачає 500 гривень на дитячий садок, в який ходить донька, окрім того донька відвідує басейн та курси англійської мови, які також оплачує вона. На запитання суду повідомила, що вона не може представити доказів, які б свідчили про обставину регулярної оплати дитячого садочку, басейну та курсів, оскільки такі докази у неї на даний час відсутні. Також зазначила, що неї немає доказів тієї обставини, що відповідач за кордоном отримував, як заробітну плату, суму коштів на рівні 600 - 800 доларів США у місяць. На запитання суду чим вона підтверджує можливість надання відповідачем аліментів на рівні про який вона просить, зазначила, що таких доказів у неї немає. На запитання суду повідомити своє місце роботи, позивач повідомила, що на даний час вона офіційно не працює та перебуває на обліку в Центрі зайнятості, однак будь - яких доказів вказаній обставині суду не представила. На запитання суду якими доказами вона підтверджує реальний матеріальний стан відповідача, позивач не змогла представити жодного доказу та повідомити суду будь - які обставини, які могли би бути враховані судом під час ухвалення рішення у справі. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену в позові, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що підстав для відкладення судового розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України немає, оскільки відповідач повідомлений про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши обставини справи, заслухавши позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 09.08.2014 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 року (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.03.2015 року (а.с.5). Дитина знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №658, виданою ТОВ ЖЕО-1 10.02.2020 року, що підтверджує перебування дитини на утриманні матері. (а.с.6). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами міжнародного права та Сімейного кодексу України, зокрема в частині захисту прав дитини та обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.51 Конституції України, положень Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, статей 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Частиною 1 ст. 9 Конституції України установлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У ст. 6 Європейської Конвенції закріплено обов`язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення прав дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальнестановище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні суд намагався встановити наведені в ст. 182 СК України обставини, разом з тим позивачем не представлено суду доказів як матеріального стану позивача, так і підтвердження реального майнового стану відповідача. Позивачем не доведено наявності на праві власності у відповідача майна, майнових прав, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, або витрат платника аліментів на придбання певного майна, що могло б бути прийнято судом до уваги як доказ реального майнового стану відповідача та присудження розміру аліментів в розмірі, про який просить позивач. Позивачем не надано доказів реального розміру заробітної платні відповідача під час його перебування на заробітках у Р. Польщі, обставина ж отримання відповідачем доходу на рівні 600 - 800 доларів США останнім заперечується. Так само не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду і обставина надання відповідачем послуг з оренди музичної апаратури, ця обставина перед судом позивачем жодним чином не доведена. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень. Дитині виповнилося 5 років. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Суд зважаючи на розмір заявлених вимог, матеріальне становище позивача та відповідача, вважає можливим, враховуючи рівень доведеності позовних вимог, встановити аліменти в розмірі 1 700 грн. щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим, з огляду на спільний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Суд не приймає до уваги позицію позивача, що розмір аліментів має становити не менше 2 500 гривень щомісячно, оскільки нею не доведено перед судом того, що відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти в такому розмірі з огляду на вищевикладене. При прийнятті вказаного рішення суд також враховує, що позивач не надала суду докази того, що вона несе витрати з утримання дитини в розмірі, про який повідомила в судовому засіданні. Аналогічно в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи відповідача з приводу того, що він не має постійного місця роботи, житла, проживає з батьками-пенсіонерами, а позивач працює та має стабільний дохід, оскільки такі доводи відповідачем перед судом не підтверджені жодними доказами. На підставі викладеного та враховуючи встановлений законом обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також те, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, а дитина потребує такої допомоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 700 грн. щомісячно. Суд, ухвалюючи рішення в цій справі, вважає за доцільне роз`яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну розміру аліментів у випадках, передбачених ст. 192 СК України. З приводу вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача з дати розірвання шлюбу між подружжям, тобто з 11.02.2019 року, суд зазначає, що згідно диспозиції ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позову. В даній справі аліменти підлягають стягненню саме з 11.02.2020 року, оскільки саме 11.02.2020 року позивач внесла на розгляд суду позовну заяву. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 571,74 грн. судового збору, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial