Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 21 січня 2015 року, який складає 220000 грн., а також понесені судові витрати. Свої позові вимоги обґрунтовувала тим, що у січні 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач отримав на певний термін, зокрема 3 роки, гроші в сумі 280 000 гривень. Свої зобов`язання виконала повністю. Натомість позичальник гроші повернула частково, і загальний борг складає 220 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 220\~000 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 2200 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 352,40 гривень за подачу заяви про забезпечення позову, а всього 222 552,40 гривень. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] суду відзиву не надала, надіслала заяву про слухання справи без її участі, просить вирішити справу за наявними документами; факт укладення позики, а також її неповернення підтверджує/а.с.71/. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20 січня 2015 року укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надала у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 280000 гривень, які вона мала повернути в строк до 20 січня 2018 року. На підтвердження укладення договору позики суду надано оригінал розписки/а.с.80/. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана до матеріалів справи розписка від 20 січня 2015 року є саме таким документом, який підтверджує укладання договору позики між сторонами та отримання відповідачем вищевказаної грошової суми та за умовами ст.\~545\~ЦК України вказують на відсутність виконання грошових зобов`язань відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримав від позивача 280000 гривень в борг, та до теперішнього часу всю суму боргу не повернув. У відповідності з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Аналогічний висновок зробив ВСУ, виклавши його постанові від 13.12.2017 р. у справі №309/3458/14. Таким чином, факт укладення між сторонами 20.01.2015 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] , невиконаного в строк належним чином, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, і відповідно задоволення позову. Слід зауважити, що відповідач також не заперечувала факт укладення договору позики та існування боргу в заявленому позивачем об`ємі, що також є підставою для задоволення позову. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Такої самої позиції дотримується і ВС, що знайшло своє відображення у постанові від 11.02.2019 р. по справі № 462/3552/16-ц (пров. №61-26687ск18). Виходячи з положень ч.1\~ст. 141 ЦК України, суд вважає також за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, при подачі позовної заяви, в розмірі 2200 грн., а також зі сплати судового збору за забезпечення позову.

Outcome: approved