Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом до Чернівецької міської ради. Посилалась на те, що вона є власником 31/100 частини нежитлових приміщень по [ADDRESS] . Вказувала, що на даний час нежитлові приміщення (4-1-4-7) та (5-1-5-19) в будівлі літ. Б загальною площею 290,30 кв. м., ізольовані, відсутні місця загального користування та є окремим об`єктом цивільно-правових угод. Об`єкти співвласників зареєстровані як окремі об`єкти. Також на будівлю літ. В (сауна) площею 69,20 кв. м. видано свідоцтво про право власності від 28.12.2006 року на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому №246/6 від 18.07.2006 року. Зазначила, що відповідно до правовстановлюючих документів їй та відповідачеві належать по Ѕ частині нежитлових приміщень та земельної ділянки. Внаслідок здійснення внутрішніх перепланувань та облаштування існуючого входу у підвал, що не є самочинним будівництвом, змінилися площі та кількість приміщень та розмір ідеальних та реальних часток не співпадають. Просила виділити у приватну власність нежитлові приміщення (4-1-4-7) та (5-15-5-19) в будівлі літ. Б, загальною площею 290,30 кв. м., що розташовані у [ADDRESS] . Представником відповідача було подано відзив на позов, в якому остання позов не визнала. Вказувала на те, що відповідно до договору купівлі-продажу №372 від 18.08.2004 року, укладеного між позивачкою та департаментом економіки Чернівецької міської ради, позивач набула право власності на приміщення, розташоване по [ADDRESS] . Пунктом 1.1. Договору було визначено, що продавець продає, а покупець купляє нежилі приміщення (бар) загальною площею 347,8 кв. м., які становлять 31/100 частин, складаються з приміщень підвалу будівлі літ. Б 4-1-4-5, 5-1-5-12 площею 278,60 кв.м. та будівлі літ В. в цілому площею 69,20 кв. м. та вказувала, що позивачкою здійснено добудову даних приміщень. Зазначила, що позивачка незаконно самовільно займає земельну ділянку, яка знаходиться у [ADDRESS] , чим порушує державні інтереси в сфері земельних відносин. Самочинно добудовані приміщення, займають земельну ділянку, яка належить територіальній громаді, а тому право розпорядження цією земельною ділянкою належить виключно Чернівецькій міській раді. Вказувала, що намагання позивача, шляхом виділення частки узаконити самовільну добудову та визнати право власності на неї є безпідставними та необґрунтованими, просила відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що нежилі приміщення будинку [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] загальною площею 347, 80 кв. м., які становлять 31/100 частин та складаються з приміщень підвалу будівлі літ. Б 4-1-4-5, 5-1-5-12 площею 278, 60 кв. м. та будівлі літ. В в цілому площею 69, 20кв. м. (а.с.32). Відповідно до відповіді Начальника управління туризму та торгівлі департаменту розвитку Чернівецької міської ради від 12.02.2021р. №02/01-17/256 згідно до договору купівлі-продажу від 18.08.2004р. №372 нежилі приміщення (бар) загальною площею 347, 80 кв. м., які становлять 31/100 частин, складаються з приміщень підвалу будівлі літ. Б 4-1-4-5, 5-1-5-12 площею 278,60 кв. м. та будівлі літ. В в цілому площею 69, 20 кв. м., які знаходяться в [ADDRESS] були приватизовані [PERSON] ; відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2006 р. №649 нежилі приміщення (офіс) першого поверху в житловому будинку літ. А 6-1-6-5 загальною площею 47,20 кв. м., які знаходяться за адресою [ADDRESS] були приватизовані ПП «Антарес-2001» та нежилі приміщення першого поверху будівлі літ. Б 6-6-6-21 загальною площею 275,90 кв. м., які знаходяться за адресою [ADDRESS] на праві власності належать Територіальній громаді м. Чернівці на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 18.08.2006р. (а. с.25). Згідно Довідки №3 від 04.01.2021р. вбачається, що нежитлові приміщення (4-1-4-7) та (5-1-5-19) в будівлі літ. Б, загальною площею 290, 30 кв. м. ізольовані, відсутні місця загального користування та є окремим об`єктом цивільно-правових угод. Об`єкти співвласників зареєстровані як окремі об`єкти. (а.с.11). Також в матеріалах справи наявна згода директора ПП «Антарес-2001» [PERSON] на виділ реальної частки нежитлового приміщення, що є у спільній частковій власності за адресою [ADDRESS] . Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. У відповідності до ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо Проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України, тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Із копії довідки №3 від 04.01.2021р. вбачається, що нежитлові приміщення (4-1-4-7) та (5-1-5-19) в будівлі літ. Б, загальною площею 290, 30 кв. м. ізольовані, відсутні місця загального користування та є окремим об`єктом цивільно-правових угод, об`єкти співвласників зареєстровані як окремі об`єкти та можливо виділити в єдиний об`єкт (єдину частину) та експлуатувати даний об`єкт самостійно і незалежно від будівлі в цілому.(а. с.11) Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved