Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 30 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис за № 133. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], які на теперішній час мешкають разом з нею у м. Миколаєві та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, хоча працює у тепломережах Жовтневого району м. Харкова. І має доходи від 4000 до 6000 гривень, щомісячно. Допомога на утримання дітей потрібна, діти ходять до дитячого садочку та школи, відповідно, а також, планують відвідувати спортивну школу з дзюдо (для старшого сина), а для молодших синів - інші спортивні секції та гурток з малювання.Внаслідок чого, вона витрачає грошові кошти на школу, садочок, гуртки, їжу, одяг, взуття, ліки, транспортні послуги, санаторно - курортне оздоровлення, інше.Не надання матеріальної допомоги ставить її у скрутне становище, тому вимушена звертатися до суду з позовом і просить стягнути аліменти у розмірі 1 / 2 частині від усіх видів його заробітку, щомісячно. В судове засіданні позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав заяву про слухання справи за його відсутністю та надав письмові пояснення, де вказує на те, що він дійсно є батьком трьох дітей і не заперечує проти стягнення аліментів на їх утримання. При цьому, просить урахувати, що позивач та діти зареєстровані у квартирі його матері і він сплачує за усіх комунальні послуги, [PERSON] отримала кредити без його згоди та вказала адресу реєстрації, куди приходять повідомлення з банку, щодо несплату кредитів. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до 2 ст.183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку /доходу/ матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. У п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30 вересня 2006 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого 30.09.06р. відділом реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис за № 133. Від даного шлюбу, сторонимають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO];[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час мешкають разом з позивачем у м. Миколаєві. Відповідач з сім'єю не проживає, належної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1 /2 частини від усіх видів заробітку відповідача. У відповідності з положеннями ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 487,20 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved