Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 14.01.2016 року укладеним між [PERSON] інтереси якої представляла [PERSON] та [PERSON] - удаваним, скасувавши державну реєстрацію спірної квартири за відповідачем [PERSON] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 6.01.2016 року позивачем було видано нотаріально посвідчену довіреність на [PERSON] з правом представляти позивача з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання, ( купівлі, міни), відчуження ( продажу, міни) здачі в найом, передачі в заставу, управління, а також вчинення для позивача та/чи в її інтересах будь - яких дій щодо належного їй на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови правочинів на власний розсуд. 14 січня 2016 року [PERSON] від імені позивача було укладено вище вказаний спірний договір купівлі - продажу квартири. Позивач стверджує, що ніяких грошових коштів за продаж даної спірної квартири вона не отримувала, будь - яких банківських рахунків на своє ім`я не відкривала, а також те, що в один день, тобто 14.01.2016 року після укладання оспорюваного договору купівлі - продажу квартири також було укладено попередній договір про наміри укласти договір купівлі - продажу спірної квартири укладеного з однієї сторони між відповідачем [PERSON] - продавець та [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] - покупець. В зазначеному попередньому договорі п.1 було зазначено, що сторони зобов`язуються укласти договір купівлі - продажу спірної квартири [NUMBER] на умовах встановлених даним договором але не пізніше до 14 липня 2016 р. В попередньому договорі була зазначена сума продажу спірної квартири в розмірі 167960 грн., що на момент укладання вказаного договору було еквівалентно 6460 доларів США. Також п.9 попереднього договору зазначено, що в якості забезпечення зобов`язань за цим договором позивач зобов`язується передати в якості завдатку відповідачу [PERSON] частками шість щомісячних платежів по 4180 грн., що є еквіваленом 185 доларів США до 12 липня 2016 року, а платіж в розмірі 139100 грн., що є еквівалентом 5350 доларів США в строк до 16 липня 2016 року. Загальна сума платежів складає 167960 грн., що є еквівалентом на час укладання спірного договору 6460 доларів США . Позивачем було виконано умови попереднього договору та на рахунок відповідача [PERSON] була сплачена сума в розмірі 6460 доларів США, про що свідчать відповідні розписки, що додані до матеріалів справи. Позивач вважає, що укладанням оспорюваного договору купівлі - продажу спірної квартири а також укладання попереднього договору купівлі - продажу даної квартири були приховані відносини позики та укладання оспорюваного договору купівлі - продажу вказаної вище квартири [NUMBER] не відповідає внутрішній волі позивача та з врахуванням того, що в одий і дой же день між тими і самими учасниками було укладено два провочини, то позивач вважає, що реальним волевиявленням учасників даних правовідносин є укладання договору позики під заставу нерухомості. Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланням на вимог ст.ст. 235, 638, ЦК України, зазначаючи, що на удаваність даного правочину вказує зокрема: Відсутність будь - яких розрахунків між сторонами за договором купівлі - продажу; Суттєва розбіжність ціни договору, що вказана у договорі купівлі - продажу ( 663000 грн.)з ціною за якою сторони мали укласти зворотній договір купівлі - продажу, що вказана у попередньому договорі ( 167 960 грн.); Положення про забезпечення виконання зобов`язання за попереднім договором , згідно до яких встановлено графік платежів позивача на користь відповідача [PERSON] . Укладання в один день між тими самими сторонами двох договорів, що спрямовані на досягнення протилежних юридичних наслідків. Також при укладанні оспорюваного договору нотаріус порушив вимоги ст.52 Закону України «Про нотаріат», якою визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії перевіряють, чи відповідає зміст посвідченої ними угоди вимогам закону у дійсним намірам сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполянаючи на тому, що її довірительниця не отримувала будь яких коштів від продажу своєї квартири, рахунків в банківських установах не відкривала, кошти третім особам не перераховувала, та не мала наміру укласти договір купівлі продажу, а бажала укласти договір позики під заставу майна, хоча не заперечувала того факту що нею була видана нотаріальна довіренсть на [PERSON] з правом від її імені представляти ынтреси, в тому числі й продати спірну квартиру. Також в судовому засіданні представник позивача пояснив, що за даним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ст. 190 КК України, але в рамках даного кримінального провадження нікому підозра не була вручена та провадженя по справі зупинено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, підтвердивши обставини, що викладені в позовній заяві, зазначаючи, що її сім`я перебувала в скрутному становищі та їй необхідна була значна сума коштів, але банківські установи їй не надавали кредит з тих чи інших підстав та в послідуючому вона познайомилася з відповідачем [PERSON] , який пообіцяв надати їй відповідну матеріальну допомогу, але при цьому зазначив, що необхідно укласти оспорюваний договір купівлі продажу квартири для забезпечення виконання умов договору позики. На пропозицію відповідача [PERSON] вона погодилася для чого отримала від позивача нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження майном позивача [PERSON] та після отримання всіх необхідних документів для укладання договору, уклала з відповідачем [PERSON] оспорюваний договір купівлі - продажу спірної квартири отримавши від останнього як позику грошові кошти в розмірі 5500 доларів США. Також відповідач [PERSON] завірив її що після повернення вказаної суми буде знову укладного договір купівлі - продажу даної спірної квартри та спірна квартира повернеться у власність позивача [PERSON] для чого було укладно вказаний вище попередній договір про наміри укласти договір купівлі - продажу спірної квартри [NUMBER] , в якому були зазначені графіки погашення заборгованості за договором позики. Зі слів відповідача [PERSON] вона не мала будь якого наміру продавати спірну квартиру, так як у неї та її матері - позивача [PERSON] не має більше ніякого житла, а на меті вона мала намір укласти тільки договір позики під заставу спірної квартири. Будь - яких коштів з банківських установ вона та позивач від реалізації спірної квартири не отримували, банківських рахунків не відкривали . В момент укладання оспрюваного правочину відповідач [PERSON] розуміла, що вона укладає саме договір купівлі - продажу квартири, але повністю в своїх діях довіряла відповідачу [PERSON] . Умови попереднього договору вона виконала та повернула відповідачу [PERSON] кошти встановлені попереднім договором та відповідно до графіку, про що свідчать відповідні розписки написані власноручно [PERSON] , але останній в послідуючому відмовився від укладання основного договору купівлі продажу спірної квартири, як це було передбачено попереднім договором чим вів в оману її та позивача по справі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що відповідач [PERSON] на сайті оголошень знашов спірну квартиру [NUMBER] , що була виставлена на продаж, а так як він шукав собі житло та його влаштовувала ціна за вказану квартиру в зв`язку з чим він зустрівся з відповідачем [PERSON] для обговорення умов укладання договору купівлі - продажу квартири. Для цього була проведена оцінка спірної квартири, зібрані відповідні довідки та 14.01.2016 р., було укладно договір купівлі - продажу спірної квартири [NUMBER] та кошти з реалізації квартри були переведені на банківський рахунок, що був відкритий на ім`я позивача. В цей же день, відповідач [PERSON] запропонувала через деякий термін часу викупити у нього зазначену квартиру, але вже дорожче та на пропозицію останньої він погодився уклавши в цей же день попередній договір з позивачем, в інтересах якої діяла відповідач [PERSON] , з наміром укласти договір купівлі - продажу квартири та вказавши в даному договорі графік платежів. Його дії не суперечать вимогам чинного законодавства та в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав той факт, що він отримував від [PERSON] суми коштів вказані в графіку попереднього договору, про що ним власноручно були написані зазначені вище розписки, але в послідуючому він відмовився від реалізації спірної квартири. Вважає, що його дії не суперечать вимогам цивільного законодавтсва , надавши до суду письмовий відзив на позовну заяву. Треті особи в зал судового засідання не з`явилися, викликалися належним чином про день місце та час розгляду справи в суді. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Як було встановлено, що 14.01.2016 р. між [PERSON] інтереси якої представляла [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. [PERSON] діяла в інтересах [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 6.01.2016 року . На момент укладання оспорюваного правочину вказана довіреність була чинною. Відповідно до довідки виданої ПАТ «КСГ Банк» 14.01.2016 р. на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок, який було закрито 15.01.2016 р. ( а.с.141 т.1). На вказаний рахунок були переведені кошти на загальну суму 663 тис. грн. - плата за квартиру [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 14.01.2016 р. посвідченого приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О., платник [PERSON] ( а.с.142). Частина зазначених коштів була отримана [PERSON] , а також частина з вказаних коштів була переведена третім особам [PERSON] та [PERSON] . Також до матеріалів справи долучені копії банківських документів, а саме заява про відкриття поточного рахунку на ім`я [PERSON] , інтереси якої представляла [PERSON] , від 14.01.2016 р.; анкета - заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «КСГ Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 14.01.2016 р.; заяви про переказ готівки від 14.01.2016 р.; платіжні доручення; заява про закриття поточного рахунку від 14.01.2016 р. ( а.с. 187 - 199 т.1). Зазначені банківськи документи були підписані відповідачем по справі [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник не надали до суду належних та допустимих доказів в спростування того, що зазначений банківський рахунок не відкрився на ім`я позивача та грошові кошти не отримувалися, а також те, що відповідач [PERSON] не укладала в інтересах [PERSON] будь - яких угод з ПАТ «КСГ Банк» та не ставила свої підписи в зазначених банківських документах . Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, право власності на майно, яке має власник, може бути придбане іншою особою на підставі договору купівлі-продажу, міни, дарування та/або іншого договору про відчуження майна. Тобто як убачається з матеріалів справи, що відповідач [PERSON] набув право власності на спірне майно на законних підставах. Твердження відповідача [PERSON] що під договором купівлі - продажу спірної квартири прихований договір позики з заставою нерухомого майна не знайшло свого правового обґрунтування в ході судового розгляду, так як відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона розуміла правові наслідки укладання саме договору купівлі - продажу спірної квартири та розуміла, що укладається саме договір купівлі - продажу , а не будь - який інший договір. Щодо укладання 14.01.2016 року нотаріально посвідченого попереднього договору про наміри укласти договір купівлі - продажу спірної квартири [NUMBER] укладеного між [PERSON] та [PERSON] в інтересах якої діяла [PERSON] з складанням графіку платежів то відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Також відповідно до вимог статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що укладання оспорюваного договору купівлі - продажу квартири та попереднього договору в один день і між тими самими сторонами не суперечить вимогам чинного законодавства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed