Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 18 жовтня 1996 року, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства не ведуть та однією сім'єю фактично не проживають. Збереження шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], який проживає разом з позивачем. Також позивач просить призначити виплату аліментів відповідачем на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1 000 грн, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково, не заперечував у задоволенні позову у частині розірвання шлюбу, погоджувався на стягнення з нього щомісячно аліментів на утримання сина у розмірі 500 грн у зв'язку з тим, що його дохід мінливий та нерегулярний, не має постійного місця роботи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] 18 жовтня 1996 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 513 (а.с.4). Під час шлюбу у сторін [INFO] відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] народився син [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами не склалося сімейне життя, не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог статей 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, матеріальний стан відповідача, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON] необхідно задовольнити частково, а саме в розмірі 500 грн щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено судовий збір в розмірі 243,60 грн за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів. Крім того, позивач сплатила судовий збір щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, підтвердженням чому є долучена до справи квитанція про його оплату (а.с.1). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, враховуючи положення ст.ст.79, 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial