Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачеві на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі окрім позивача зареєстровані [PERSON] та відповідач, яка не проживає в квартирі з травня 1998 року. Відповідач не оплачує комунальні платежі, частиною будинку не користується, особистих речей в кватирі немає. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі із розрахунку на всіх зареєстрованих мешканців квартири, що обмежує право позивача на користування квартирою, так як потребує додаткових коштів на її утримання. Зазначено, що відповідач на даний час втратив право користування квартирою, так як не є власником квартири, не укладав із співвласниками квартири договору про найм і не проживає у ній понад рік. Місце перебування відповідача позивачу невідоме, ніякого звязку з відповідачем немає, а тому позивач не має можливості усунути перешкоди у користуванні квартирою, окрім судового порядку. А тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться у [ADDRESS]. Позивач [PERSON], представник позивача по довіреності [PERSON] в судове засідання не зявилися. До початку судового засідання 07.12.2018р. представник позивача по довіреності [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про причину не явки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини: встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №4950 від 20.10.1993 року, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому, квартира №63, по вул. Благовісна (Жовтнева), 455, у м. Черкаси належить [PERSON] на праві приватної власності. Секретарем органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайону «Припортовий» [PERSON], 18.10.2018 складено акт опитування сусідів №803, згідно якого сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 1998 року. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] повністю втратила звязок з помешканням, її речі в квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги вона не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом. Крім того, відсутні обєктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судом законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, колишніми членами його сімї, а також членами його сімї колишнього власника житла. Згідно зі ст. 71 ЖК України, житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми членами сімї наймача протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі №63, яка розташована в будинку №455 по вул. Благовісна в м.\~Черкаси більше шести місяців, суд приходить до висновку, що останню слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved