Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона з відповідачем перебували у сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. [INFO] року у них народився син, [PERSON]. Вона матеріально утримує дитину, піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу припинення шлюбних відносин відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі в житті сина не приймає. Дитина проживає разом з нею. З народження їхній син має захворювання: двостороння нейросенсорна туговухість 2-3 ст., ексудативний отит зліва. Вона має намір забезпечити повноцінне лікування сину, [PERSON] у країні Польща, задля покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. В країні Польща проживає її рідна сестра, [PERSON] з родиною, яка надасть їй житло на час їхнього перебування там. Між нею та директором відділення психолого-педагогічної клініки в місті Пила буде складено договір про обстеження та лікування сина, який буде підписано під час відвідування клініки. Витрати на лікування в Польщі понесе родина її сестри. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але прохання були залишені без відповіді. Просить суд ухвалити рішення, яким надати [PERSON] дозвіл на виїзд сина, [PERSON], [INFO], в країну Польща на лікування без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини, [PERSON], [INFO], на строк 6 місяців з дня придбання квитків на виїзд за кордон. Ухвалою судді Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань він нього не надходило. Позивач на розгляд справи не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник третьої особи на розгляд справи не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. У наданій заяві зазначила, що, що вимоги позивачки на комісії з прав дитини не розглядалися, рішення просила ухвалити на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка, [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 413 /а.с.16/. Відповідно довідки, виданої головою квартального комітету 48 кварталу Марганецької міської ради Дніпропетровської області 28 вересня 2018 року [PERSON], вона разом з [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] /а.с.33/. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мають паспорти громадянина України для виїзду за кордон /а.с.11-12/ Згідно висновку огляду доцента кафедри оториноларингології ДЗ «Дніпропетровська медична академія» [PERSON], дата огляду 02 липня 2018 року, [PERSON], [INFO], має двосторонню нейросенсорну туговухість ІІ-ІІІ ступенів. Ексудативний отит зліва. Рекомендовано: спостереження дитячого сурдолога, слухопротезування /а.с.19/. Відповідно висновку отоларинголога обласної клінічної лікарні ім.І.І.Мечникова від 13 серпня 2018 року, [PERSON] має діагноз: хронічна сенсо-невральна туговухість з двох сторін, ІІІ ступеню /а.с.18/. Відповідно довідки лікуючого лікаря [PERSON] від 11 вересня 2018 року, [PERSON], [INFO], потребує слухового апарату та лікування, з діагнозом: хронічна сенсо-невральна туговухість з двох сторін, ІІІ ступеню /а.с.17/. Задля здійснення лікування сина [PERSON], покращення його стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, позивачка має намір повезти його до психолого-педагогічного консультативного центру в місті Пила, спеціалізована клініка пороків мови та слуху в місті Пила, який знаходиться у країні Польща. Оплата лікування, згідно позову, буде здійснена родиною сестри позивачки - [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], про що надано копію договору оренди житлового приміщення та копію повідомлення про надання номеру ПЕСЕЛ /а.с.23-27/. Позивачкою надано лист-звернення до [PERSON] з проханням прийти до нотаріуса 22.09.2018 року за адресою: м. Марганець, вул. Радянська, 29-а, квитанції про відправлення. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 ст.313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Враховуючи те, що позивачем не доведено мету поїздки з дитиною за кордон, оскільки надано лише заяву до лікувального закладу з проханням провести обстеження дитини, не вказано дату, з якої дитина буде перебувати за межами держави, суд вважає, що зазначене суперечить інтересам дитини і позбавляє можливості батька бути обізнаним про мету, строк та виїзд його сина за межі України, а отже порушить права відповідача як батька дитини. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. Окрім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах судової справи відсутні докази відмови батька у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон та звернення матері до батька з приводу надання нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа дитини, оскільки зі звернення до відповідача, яке міститься у матеріалах справи, не можливо зрозуміти, з якою метою позивач викликала відповідача до нотаріуса. За адресою: [ADDRESS] відсутній будь який нотаріус, який вчиняє нотаріальні дії з 2017 року. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Чинним законодавством України передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини (дітей) за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, із зазначенням конкретного місця перебування дитини (дітей) у такий часовий проміжок, а не ймовірний, не визначений у датах виїзд строком на шість місяців з дня придбання квитків на виїзд за кордон, без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, така поїздка можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній, конкретно визначеній державі. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість виїзду дитини за кордон без згоди батька на підставі рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Доказів ухилення відповідача від виховання дитини, спілкування з дитиною, ухилення відповідача від матеріального утримання дитини, позивачем по справі не надано. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, щодо відмови відповідача надати дозвіл на виїзд за кордон дитини чи створенні перешкод у його виїзді за межі України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed