Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час шлюбу з відповідачем у них народилися двоє дітей - [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний. Сторони проживають окремо. Добровільно відповідач допомоги на утримання дітей не надає, однак він здоровий, працює в м.Києві, та займається внутрішнім оздобленням квартир та отримує доходи, тому має можливість та зобов`язаний допомагати дітям. Інших утриманців у нього немає. Позивач не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, їй одній матеріально важко утримувати двох дітей. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.08.2019 року відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, наддавши телефонограмму, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнав частково, а саме просив стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку. Просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.6) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с.8). Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.9-10). При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивач наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Однак, відповідач є працездатною людиною, може працювати та працює, тому згоден надавати матеріальну допомогу на дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов`язків утримувати дітей, судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] зобов`язаний та може надавати на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дітей на даний час. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах дітей. Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial