Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 19 жовтня 2013 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530. У обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у 2013 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що через відсутність між ними взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим. Тим більш той факт, що відповідач тривалий час проживає окремо, означає, що він сам особисто вирішив розірвати з нею будь-які відносини, про що, він неодноразово заявляв їй. Спору про розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю у них не має. Тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що повністю підтримує свої позовні вимоги, просить провести розгляд справи за її відсутністю та ухвалити рішення. Прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій проти позову не заперечував, також просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом , позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2013 року , від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] , сімейно-шлюбні відносини не підтримують, не мають наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини, мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин що склалися поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Під час реєстрації шлюбу позивач змінила дівоче прізвище на прізвище чоловіка , в судовому засіданні зазначила про збереження прізвища, зміненого під час реєстрації шлюбу.

Outcome: approved