Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить дозволити їй виїзд за межі України до Російської Федерації з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2010 року. Від наведеного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.08.2014 року шлюб з відповідачем розірвано. Зараз вона проживає разом із сином, матеріально його утримує, відповідач по справі - батько дитини не бере участі у вихованні сина, матеріальному його утриманні. На теперішній час її мати [PERSON] проживає в Російській Федерації, вона не може її навістити разом з онуком, оскільки відповідач безпідставно відмовляється від надання згоди на виїзд дитини за межі України. Крім зазначеного просила допустити негайне виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В судове засідання позивач не з'явилася - надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час, місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутності та про прийняття рішення у справі з урахуванням прав та законних інтересів дитини. На думку суду відсутність в судовому засіданні представника Управління громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУНП в Донецькій області не є перешкодою для розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ст.ст.224-226 ЦПК України, суд ухвалює рішення зі згоди позивача при заочному розгляді справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються: - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (серія [NUMBER]), виданим Іллічівським відділом державної РАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 29.10.2014 року, актовий запис №109 від 10 лютого 2011 року, в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]; - рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 серпня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.09.2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис №538 було розірвано; - довідкою № 2069 від 29.08.2016 року, виданою ККП «КК Західна», відповідно до якої неповнолітній [PERSON], 2011 року народження проживає разом з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст.154, ст. 155 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками, своїх прав має ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як зазначено у позовній заяві, [PERSON] має намір виїзджати разом із дитиною за межі території України до Російської Федерації з метою відвідати свою матір та надати можливість сину спілкуватися зі своєю бабусею, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька сина, позивачка це зробити не може. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] - за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон. Щодо вимоги позивача допустити негайне виконання судового рішення в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України слід зазначити, що вона не підлягає задоволенню, оскільки за ст.367 ЦПК України, що містить вичерпний перелік справ за спірними правовими відносинами, оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України не відноситься до наведеного переліку, крім того позивачем заявлена вказана позовна вимога. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача сплаченого нею судового збору, суд вважає таке стягнення недоцільним.

Outcome: approved