Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місце проживання малолітнього сина [PERSON] із матір`ю [PERSON] та просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. На обґрунтування позову зазначила, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але від колишніх фактичних шлюбних стосунків вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Зазначила, що в березні 2016 їх стосунки з [PERSON] завершилися, через систематичні прояви фізичного та психологічного насилля з боку відповідача до неї та малолітніх дітей, і вона разом з дітьми, спільним сином [PERSON] та донькою від першого шлюбу [PERSON] , переїхали з м. Києва на постійне місце проживання до м. Миколаєва. Вказала на те, що з боку відповідач було декілька спроб викрасти дитину, після завершення спроб неузгодженого забирання сина, батько особисто не зустрічається з ним, зрідка спілкується по телефону. Окрім того, зазначила, що [PERSON] отримав можливість навчатися за кордоном, однак [PERSON] чинить перешкоди у виїзді сина за кордон на навчання, що суперечить інтересам дитини, участь у вихованні та фінансова підтримка з боку батька відсутня, домовитися з відповідачем стосовно місця проживання дитини неможливо, тому просила позов задовольнити. 09.04.2020 ухвалою суду залишено позов без руху, надано строк для усунення недоліків /а.с. 41/. Позивачем недоліки позовної заяви усунуті у визначений судом строк, надано примірник позовної заяви та завірені належним чином копії доданих до позову документів/а.с. 43-70/. Ухвалою суду від 21.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання та витребувано в Служби у справах дітей Миколаївської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються цієї справи/а.с. 73-76/. 05.06.2020 на виконання ухвали суду від 21.04.2020 від виконавчого комітету Миколаївської міської ради надійшов висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] /а.с. 95-96/. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, справу просить розглядати без її участі /а.с. 4, 70, 84, 104/. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поштові відправлення з копією ухвали, позовної заяви з додатками та судовими повістками повернулися до суду з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою», тому виклик відповідача до суду було здійснено також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 24.06.2020, 27.07.2020. Представник третьої особи Служби у справах дітей Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, направлено до суду заяву, відповідно до якої просять прийняти рішення з урахуванням законних прав та інтересів дитини, розгляд справи проводити без участі їх представника /а.с. 117, 118/. 21.07.2020 постановлено ухвалу суду, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с. 106-107/. Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони у справі, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.04.2019, виданим повторно Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області /а.с.11/. Позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] та дочкою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання від 15.11.2019 /а.с.15-16/, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено у довідці № 186 від 12.11.2019, виданій ОСББ «Росія» /а.с. 12, 13/. [PERSON] в серпні 2016 року зверталася до служби у Справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, Подільського РУ ГУМВС України у місті Києві, Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області з приводу встановлення місця знаходження її сина [PERSON] , якого забрав з собою його батько [PERSON] та відмовляється повідомити їх місце перебування, що підтверджено відповідними заявами /17, 18, 19-20/ та відповідями із зазначених установ /а.с. 31, 32/. Відповідно до листа № 1717 від 01.11.2019 виданого Миколаївським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді фахівцями центру проводилася психологічна робота з [PERSON] , [INFO] , за запитом його матері [PERSON] щодо подолання дитячих страхів, зниження почуття тривожності та зміни моделі поведінки після розлучення батьків, переїзду до с. Миколаєва з м. Києва та вилучення від батька за участю поліції /а.с. 24-26/. Згідно із довідкою про навчання № 66 від 15.10.2019 перекладеній з французької мови на українську мову, [PERSON] , [INFO] , зарахований та навчається в 6 класі в навчальному закладі в м. Сент-Рафаель у Франції /а.с. 30/. Заявою від 30.10.2019, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетник І.С., зареєстрованою в реєстрі за № 1543, батько [PERSON] надав свою згоду на тимчасові/багаторазові виїзди за кордон та/або в`їзди на територію України з метою навчання свого сина - [PERSON] в період з 30.10.2019 по 12.06.2020 в супроводі його матері - [PERSON] /а.с. 27/. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.12.2019 № 1366 визначено місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] /а.с. 14/. Висновком органу виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 29.05.2020 за № 2904/02.02.01-22/25/14/20 встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , у якої наявні всі умови для проживання сина та його розвитку. Службою у справах дітей Миколаївської міської ради було направлено запит до служби у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області щодо встановлення думки [PERSON] з приводу визначення місця проживання дитини [PERSON] , на що останньою надано відповідь, в якій зазначено, що працівникам служби не вдалося встановити думку батька, оскільки він не проживає за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] . [PERSON] заявою від 08.05.2020, надісланою на електронну адресу служби, повідомила про неможливість прибуття на засідання комісії, так як разом із сином знаходитися у Франції, де навчається дитина. Виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Предметом судового розгляду у цій праві є визначення місця проживання дитини. Частиною третьою статті 51 Конституції України регламентовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 2, 8, 9 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенцією про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, задекларовано, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Частиною 2 статті 9 Конвенції також передбачено, що під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. В силу ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За приписами ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків основується, виходячи з прав та інтересів дитини, та впливає на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові №756/2109/16-ц. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. За наслідком судового розгляду судом встановлено, що батько та мати малолітньої дитини [PERSON] проживають окремо, [PERSON] має постійне місце проживання, яке відповідає вимогам до житла дитини, здатна забезпечити рівень життя дитині, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального. Відповідачем не подано відзиву на позов, не подано доказів доцільності постійного проживання дитини з батьком, доказів того, що він зможе забезпечити належні умови та належний рівень життя, проживання, утримання, виховання сина. Дитина сторін досягла 10 річного віку, навчається у навчальному закладі в м. Сент-Рафаель у Франції. При розгляді цих спірних правовідносин суд крізь призму врахування та пріоритетного забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо неї, встановив наявність належних матеріально-побутових умов для проживання сина разом із матір`ю, з огляду на її ставлення, забезпечення належних матеріальних і духовних потребі потреб свого малолітнього сина, а також відсутність належних заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, та враховуючи нерозривний зв`язок із своєю рідною сестрою, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з нею. При розгляді цієї справи суд керувався також правовими висновками, у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 у справі 201/17854/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача сума судового збору у розмірі, сплаченого позивачкою при зверненні до суду.

Outcome: approved