Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на лікування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком Турійського районного суду Волинської області від 16 травня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 жовтня 2016 року та при якій вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності. Відповідно до вироку суду, [PERSON] було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік та покладенням обов`язків, згідно ст.76 КК України. Внаслідок отриманих травм їй протягом року було встановлено І групу інвалідності. На даний час встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання. Внаслідок стійких травм, які отримала під час дорожньо-транспортної пригоди, вона неодноразово проходила лікування, на яке були затрачені значні грошові кошти. За період часу з лютого 2018 року по грудень 2019 року на підтримання життєдіяльності та лікування для придбання лікарських засобів вона витратила 178 904,00 грн.. Вказані ліки були придбані за рецептами та рекомендаціями лікарів, оскільки вона неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування в Волинській обласній клінічній лікарні м.Луцьк, КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня». Вважає, що вказані кошти, які документально підтверджені повинен відшкодувати відповідач, а саме, як особа, що заподіяла шкоду каліцтвом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 178904,00 грн. пов`язану з лікуванням. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав викладених в заяві. Вимоги позову просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 жовтня 2016 року, потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Відповідач неодноразово добровільно надавав допомогу на лікування позивачу. Крім того відшкодовував моральну шкоду, визначену судовим рішенням. На даний час щодо відшкодування понесених позивачем витрат на лікування не заперечує, однак лише в тому розмірі, сума яких підтверджена документально. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З пояснень сторін, матеріалів справи судом встановлено, що вироком Турійського районного суду Волинської області від 16 травня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 жовтня 2016 року та при якій позивач [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, розривом правої долі печінки, ускладненою внутрішньочеревною кровотечею, переломом нижньої щелепи справа із зміщенням уламків, перелому 1 і 5 ребер справа, перелому правої променевої кістки в типовому місці, перелому правої в ертлюжної впадини із зміщенням уламків, закритого відламкового перелому малогомілкової кістки справа із зміщенням уламків, чисельних зламів кісток тазу. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок неправомірних дій [PERSON] є встановленим та доказуванню не потребує. З матеріалів справи встановлено, що внаслідок отриманих травм [PERSON] протягом року було встановлено І групу інвалідності, що підтверджується копією виписки стаціонарного хворого №1609 неврологічного відділення. На даний час встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] та копією виписки стаціонарного хворого №3809 неврологічного відділення. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 вище вказаної статті передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено також, що позивач через травми, які отримала у дорожньо-транспортній пригоді в період 2018 - 2019 роках неодноразово проходила стаціонарне та амбулаторне лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби. На придбання лікарських засобів позивач витратила 168341,36 грн., що підтверджується фіскальними чеками. Вказані ліки були придбані відповідно до рецептів та рекомендацій лікарів, оскільки за вказаний період вона проходила стаціонарне та амбулаторне лікування. Таким чином, загальна сума витрат, які позивач понесла на лікування за період часу становлять 168341,36 грн., що належно підтверджено, а тому відшкодування витрат понесених позивачем у зв`язку з лікуванням в цій частині підлягає до задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для відшкодування на користь позивача [PERSON] заявлених нею витрат на лікування згідно актів про наданні послуги від 21.08.2018 року, 23.08.2018 року, видаткової накладної від 23.08.2018 року та звіту про використані медикаменти, оскільки позивач в обґрунтування вимог не представила суду фіскальних чеків, квитанцій, чи інших документів, які підтверджують понесення нею таких витрат. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, у даній категорії справ позивач на підставі п.6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1683,42 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). На підставі ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.16, 1187, 1195 ЦК України, суд, -

Outcome: partial