Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 10 жовтня 2008 року уклала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. 22 липня 2010 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб розірвано. Донька залишилась проживати з позивачем. З відповідачем домовились, що він буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Однак відповідач не дотримується покладених на нього зобов'язань щодо утримання дитини, не надає коштів на її утримання. Крім того, відповідач не приділяє ніякої уваги, не займається її вихованням. В своїх позовних вимогах просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання доньки не заперечував, про позбавлення його батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] заперечував, надав письмові заперечення (а.с. 22-24). Представник Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації - Козлюк Леся Іванівна надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). 22 липня 2010 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). 02 липня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 21. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Відповідно до висновку наданого органом опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації № 101- 6779/01 від 15.09.2014 р. доцільно позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 29-30). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання складеного 31 липня 2014 року з метою обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS], умови проживання: квартира з усіма комунальними зручностями, санітарно-гігієнічний стан добрий, дитина проживає в одній кімнаті з матір'ю, у дитини окреме ліжко, стіл, шафа, іграшки, особисті речі (а.с. 31). Однак, суд не погодитися з таким висновком та ставиться до нього критично, оскільки такий висновок винесений без достатніх правових підстав, невмотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про правав дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В матеріалах справи відсутні належні докази щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, навпаки посилання відповідача на те, що після особистої сварки з позивачем в кінці 2013 року, позивач відмовилась давати дитину, змінила номер мобільного телефону та повністю ігнорувала спроби відповідача побачитись з дитиною. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги намагання батька зустрітися з дитиною, сам факт заперечення ним позовної заяви [PERSON] про позбавлення батьківських прав, також свідчить про його інтерес до дитини, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально, його бажання бути батьком. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] не підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 150, 157, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial