Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом через свого представника адвоката Козака І.В., посилаючись на те, що у 1988 році вона та відповідач [PERSON] уклали шлюб, котрого рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 жовтня 2013 року розірвано. Вказує, що під час спільного проживання вони разом побудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Коршівської сільської ради Коломийського району № 31 від 24 травня 2005 року затверджено акт прийомки в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку та господарських приміщень індивідуального забудовника [PERSON] , а Коломийським МБТІ видано свідоцтво про право власності згідно зазначеного рішення. Відповідно до свідоцтва прав власності на нерухоме майно від 18 березня 2014 року спірний будинок належить їй позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Вказує, що відповідач 03 березня 2014 року звернувся до суду з позовом до неї, позивача [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності. Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2014 року позовні вимоги були задоволені та визнано за [PERSON] право власності на одну другу частину житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Отримавши рішення суду відповідач захопив все будинковолодіння і не допускає до користуванням майном, заявив, що будинок являється повністю його власністю. На неодноразові пропозиції в добровільному порядку провести розподіл будинковолодіння на дві частини з влаштуванням двох окремих помешкань відповідач не погоджується і заявляє, що вона, позивач не має право на свою частку в будинку, а тільки може користуватися літньою кухнею. Враховуючи наведене мирової угоди про поділ спільного майна після розірвання шлюбу ними не досягнуто. Також відповідач проживаючи в спірному будинку не оплачує комунальні послуги, а заборгованість постійно оплачує вона, відповідач привів будинок у непридатний стан. Вказує, що фактично вона, позивач та відповідач являються власниками по Ѕ частки житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою : [ADDRESS] . Земельна ділянка для обслуговування будинку та господарських споруд знаходиться в їх спільному користуванні. В судовому засіданні представник позивача підтримав мотиви та вимоги позову, вказавши, що відповідач зачинив двері до спірного будинку, не впускає позивача до житла та остання позбавлена можливості користуватися своєю часткою майна. У зв`язку з такою поведінкою відповідача позивач змушена була звертатись до суду та рішенням Коломийського міськрайонного суду зобов`язано відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спірним будинком шляхом вселення позивача [PERSON] , їх дітей та передачі їм ключів від даного житла. Через такі відносини між сторонами позивач вимушена звернутись з даним позовом про виділ в натурі належної їй 1/2 ч. спірного домоволодіння. Просить суд постановити рішення, яким поділити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в натурі між власниками і виділити у власність позивачу [PERSON] Ѕ частки будинку та господарських споруд згідно з планом забудови, зокрема виділити частину будинковолодіння згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 145 від 17.08.2020 згідно другому варіанту розподілу . Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Козак подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі Відповідач в попередньому судовому засіданні зазначив, що не погоджується з поясненнями представника позивача про те, що він не пускає до хати відповідача. Зазначив, що з вимогами щодо розподілу по частках житлового будинку між ними погоджується. В судове засідання відповідач не з`явився, про час там місце розгляду справи повідомлений належним чином , причини неявки суду не повідомив Враховуючи пояснення сторін, дослідивши представлені доводи, суд встановлює наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується,що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що сторони з 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі та під час спільного проживання разом побудували житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок в [ADDRESS] оформлено на позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.07.2005р., видане виконкомом Коршівської сільської ради на підставі рішення № 31 від 24 травня 2005 року. (а.с.8) Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведеного, що сторони збудували спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за спільні кошти та спільними силами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а право власності на дане майно було зареєстровано лише за позивачем, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 квітня 2014 року визнано за позивачем [PERSON] право власності на одну другу частину житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою : [ADDRESS] (а.с.9-10). Однак, як з`ясовано судом, між сторонами по даній справі виник спір з приводу володіння та користування спірним домоволодінням в [ADDRESS] , в зв`язку з чим позивач просить виділити їй частку в даному домоволодінні в натурі. Відповідно до вимог ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно до положень статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно висновку експерта № 384 за результатами проведення судової будівельно-технічної і земельно - технічної експертизи від 31.07.2020 р. вбачається, на розгляд суду запропоновано два варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в частках по Ѕ , який знаходиться в [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток для створення окремих квартир з окремими входами-виходами, при умові виконання перепланування.(а.с.53-85) Згідно другого варіанту розподілу ( табл. № 3,4)котрий запропоновано по фактичному користуванні співвласників, І співвласнику Ѕ частки пропонується надати наступні приміщення І поверху : 1-1 коридор площею 6,6 кв.м. вартістю 9608 грн., 1-2 котельня площею 6,4 кв.м. вартістю 9317 грн., 1-3 кімната площею 31,3 кв.м. вартістю 53572 грн., а всього - площею 44,3 кв.м вартістю 72497 грн. І співвласнику 1/2 частки пропонується надати наступні будівлі та споруди : літню кухню позначену літерою «Б» вартістю 31620 грн, стайню літ. «В» вартістю 10822 грн, навіс літ. «Д» -3820 грн. Реальна частка І співвласника Ѕ частки складає 121 624 грн, що на 15 517 грн більше за ідеальну частку. Експертом зазначено, що в даному варіанті необхідно між приміщеннями 1-1 і 1-5 демонтувати двері і закласти проріз цеглою . Вікно в приміщенні 1-5 демонтувати і встановити двері (2 шт). ІІ співвласнику Ѕ частки пропонується надати приміщення І поверху: 1-4 кімната площею 17,9 кв.м. вартістю 30 637 грн., 1-5 кухня 15,6 кв.м. вартістю 22710 грн., а всього - площею 33,5 кв.м вартістю 53 347 грн. Також наступні будівлі та споруди : стодолу позначену літерою «Г» вартістю 8912 грн, гараж літ. «З» вартістю 6154 грн, майстерня літ. «Ж» - 19312 грн. Реальна частка ІІ співвласника Ѕ частки складає 90 590 грн., що на 15 517 грн. менше за ідеальну частку Будівлі та споруди : вбиральню літ «К»- 319 грн, криницю літ «№1»- 849 грн., огорожу літ «№2» - 1697 грн. пропонується залишити в спільному користуванні . Відповідно до висновку згаданої експертизи ринкова вартість об`єкту оцінки житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами складає 212 214 грн. Таким чином, дослідивши даний висновок експерта, судом з`ясована технічна можливість проведення реального розподілу в натурі вищевказаного спірного домоволодіння, у співвідношенні 1/2 та Ѕ. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги та виділити у власність позивачу [PERSON] , згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи 1/2 частину будинковолодіння по варіанту №2 як співвласнику № 1 з часткою 1/2 , виділивши при цьому у власність відповідачу [PERSON] 1/2 частину будинковолодіння по варіанту №2 як співвласнику № 2 з часткою 1/2 . Відповідно до вимог ст. 139, ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за можливе покласти на відповідача відшкодування позивачу половини судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи , що становить 10 816 грн. Крім того, як встановлено, вартість частки позивача [PERSON] у спірному домоволодінні згядно вищезазначеного варіанту розподілу становить 121 624 грн, відповідно позивачу слід було сплатити судовий збір в сумі 1216,24 грн, а оскільки остання сплатила 768,40 грн, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн., та на користь держави судовий збір в розмірі 447,84 грн.( 768,40 +447,84 = 1216,24) та 905,90 грн., оскільки вартість його частки становить 90 590 грн. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 183,319,321, 355, 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: approved