Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 22 жовтня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір №04177 про виготовлення металопластикових вікон. Сума договору склала 5984,00 гривень, з яких 4700,00 гривень були внесені нею в якості передоплати. В свою чергу, відповідач зобов'язався виготовити та поставити вікна на протязі 20 робочих днів. Однак, до теперішнього часу фізична особа-підприємець [PERSON] узяті на себе зобов'язання не виконав. Станом на 10 лютого 2015 року розмір пені за невиконання грошового зобов'язання складає 347,07 гривень. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму, сплачену на підставі договору, у розмірі 4700,00 гривень, пеню за несвоєчасну поставку виробів у розмірі 347,07 гривень та в рахунок завданої моральної шкоди суму у розмірі 2000,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. На підставі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 жовтня 2014 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір №04177 (а.с.6-7). Відповідно до п.1.1 договору №04177 від 22.10.2014 року відповідач прийняв на себе зобов'язання по передачі у власність позивача ПВХ конструкцій остекління, а позивач зобов'язалась прийняти та оплатити зазначені вироби на умовах і в строки, визначені в договорі. За п.п.3.1-3.2 договору №04177 від 22.10.2014 року вбачається, що вартість робіт складає 5984,00 гривні, з яких 4700,00 гривень - сума передоплати, яка вноситься в день укладання договору. На виконання п.3.2 договору №04177 від 22.10.2014 року [PERSON] сплатила 4700,00 гривень, що підтверджується квитанцією до приходно-касового ордеру №04177 (а.с.8). Пунктом 4.1 договору №04177 від 22.10.2014 року передбачено, що поставка виробів здійснюється на протязі 20 робочих днів з моменту виконання покупцем умов п.3.2 договору. Згідно п.5.1 договору №04177 від 22.10.2014 року за несвоєчасну поставку виробів продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості не поставлених в строк виробів за кожен день просрочки, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Судом встановлено, що договір №04177 було підписано сторонами 22 жовтня 2014 року. Вироби повинні були передані у власність покупця (позивача у справі) на протязі 20 робочих днів. На виконання вищезазначеного договору позивачем було сплачено передоплату у розмірі 4700,00 гривень. На теперішній час відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. За наведеного позивачем розрахунку пені за несвоєчасну поставку виробів, її розмір за період з 19.11.2014 року по 10.02.2015 року складає 347,07 гривень. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання укладеного договору, стягнення з відповідача суми внесеної передоплати за договором та пені за несвоєчасну поставку виробів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку з викладеним, з відповідача на користь позивача потрібно стягнути суму внесеної передоплати за договором у розмірі 4700,00 гривень та пеню за несвоєчасну поставку виробів у розмірі 347,07 гривень, а разом - 5047,07 гривень. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Проте, позивачем у позовній заяві не вказано, які саме моральні страждання вона понесла, а також не надано суду будь-яких доказів, що порушення фізичною особою - підприємцем [PERSON] обов'язків за договором №04177 від 22 жовтня 2014 року, призвело до її моральних страждань. Отже, суд вважає, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню через їх недоведеність. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так як вимоги позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, задоволені частково, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial