Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з червня 2014 року по серпень 2015 року вони з відповідачем спільно проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони припинили проживання однією сімєю, спільного господарства не ведуть, позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Дитина знаходиться на утриманні позивача, а відповідач, який є батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у добровільному порядку не надає, хоча і має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та має постійний заробіток. Дитина та позивач потребують матеріальної допомоги, тому [PERSON] звернулася до суду і просила: стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх малолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; та стягнути з відповідача на свою користь на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2\~ст. 84 СК України\~передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4\~ст. 84 СК України). Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, сторони з червня 2014 року спільно проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 391961, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 21 квітня 2015 року, [PERSON] народилася 17 квітня 2015 року, про що 21 квітня 2015 року складено відповідний актовий запис за № 321, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 3). Ця дитина мешкає з матірю [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Можайського, буд. 17, і знаходиться на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що надає їй право на утримання від чоловіка батька дитини матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач, який є батьком дитини, мешкає від неї окремо і добровільно допомогу на утримання дитини та позивача не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним, здоровий, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача на її утримання та на утримання дитини. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своєї неповнолітньої дитини, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. Також підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у вигляді аліментів і кошти на утримання дружини до досягнення дитиною, яка проживає разом з матірю, трирічного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також факт визнання позову відповідачем, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів на утримання неповнолітньої дитини і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також суд погоджується щодо визначеного позивачем розміру аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до моменту досягнення дитиною трьох років. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня предявлення позову в суд. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved