Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] про надання їй дозволу на зняття з реєстраційного обліку по [ADDRESS] та на реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS], малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Посилаючись на те, що 15.02.2005 р. між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Новосільківській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO] р.н., про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року шлюб між ним було розірвано. 24.09.2015 р. позивач одружилася із [PERSON] і на даний час, проживає в квартирі по [ADDRESS], яка належить, на праві приватної власності, її чоловікові - [PERSON] Дочка знаходиться на її утриманні, а колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Після одруження у неї з дочкою виникла необхідність знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та прописатись [ADDRESS]. Зняти з реєстрації малолітню дитину без згоди батька є неможливим, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй нотаріально посвідчену згоду, разом з тим згоди відповідачем надано не було, що стало підставою для звернення до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] [PERSON] особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомленні належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. За змістом вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 15.02.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Новосільківській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] року народження, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2013 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 24 вересня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Після державної реєстрації шлюбів позивач обрала прізвище [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 41848063 від 06.08.2015 р., [PERSON] належить на праві власності квартира по [ADDRESS]. У судовому засіданні з'ясовано, що дочка [PERSON] знаходиться на утриманні позивача, відповідач матеріальної допомоги не надає, не цікавиться життям дитини, аліменти не платить. Сторонами досягнуто згоду щодо місця проживання дочки [PERSON] з позивачем [PERSON] Після одруження позивач разом із дочкою переїхали проживати за місцем проживання її чоловіка [ADDRESS], де проживають на даний час. У зв'язку з фактичним проживанням за адресою [ADDRESS], у позивача виникла необхідність реєстрації свого місця проживання та неповнолітньої дитини, яка також бажає та проживає разом з позивачем за вказаною адресою. [PERSON] надав згоду на реєстрацію за адресою [ADDRESS], позивача [PERSON] та її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] р.н. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що між сторонами досягнуто згоди про проживання дитини із позивачем і спору, який підлягав би вирішенню на підставі ст. 161 СК України, між сторонами не має. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Стаття 242 ЦК України установлює, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Закон України «Про охорону дитинства» є основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері. Відповідно до статті 18 цього Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території. Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що позивач разом з малолітньою дочкою зареєстровані за місцем проживання свої батьків. Позивач стверджує, що вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідача про надання згоди зняття та реєстрацію місця проживання дочки [PERSON], однак відповідач так і не дав нотаріальної згоди. Дитина [PERSON] бажає проживати разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини сторін за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров'я та соціальний захист. Тому відповідач, відмовляючи у наданні згоди на реєстрацію дитини за відсутності фактичного спору щодо місця проживання дитини, діє всупереч інтересам дитини. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що надати дозвіл матері [PERSON] на зняття з реєстраційного обліку по [ADDRESS] та на реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS], малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved