Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без дозволу батька та виготовлення документів на виїзд дитини за кордон до відповідача - [PERSON] вказавши в ньому, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син - [PERSON]., [INFO]. Позивач вказує, що 18.12.2014 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області шлюбні відносини між сторонами було припинено, а малолітній [PERSON] залишився проживати з позивачем в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області. На даний час позивач матеріально утримує та належним чином піклуюсь про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач вказує, що на даний час в неї є наміри та фінансова можливість виїхати за межі території України до Республіки Італія, де офіційно проживає та працює тітка позивача, яка неодноразово запрошувала її з дитиною до себе в гості. На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що відповідач безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку, а саме відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON]. за кордон, просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі території України її малолітньому сину - [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON], в період з дня набранням рішення законної сили та до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Також просить надати їй дозвіл на виготовлення документів, що дають право на виїзд з України та в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами - проїзного документу дитини [PERSON]., без згоди батька, тобто відповідача по справі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення заявлених вимог позову, просила відмовити в їх задоволенні та вказала, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується мета виїзду дитини за кордон, обставини на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог ставлять під сумнів мету виїзду за кордон саме для відпочинку дитини через відсутність будь-яких доказів виїзду для заявлених цілей. Крім того представник відповідача звертає увагу суду на те, що бажання самої позивача виїхати за кордон не співпадають з інтересами малолітньої дитини. На підставі наведеного, вважає, що надання дозволу для виїзду малолітньої дитини за кордон без згоди батька суперечить інтересам дитини та відповідача по справі, як його батька, а тому просила відмовити в позові. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 20), від якого у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 18). Судом також встановлено, що 18 грудня 2014 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 19), а малолітній [PERSON]. залишився проживати з позивачем в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 5 ). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою КМУ від 25 серпня 2010 року № 724, якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, під час розгляду справи позивачем не було доведено того, що необхідність виїзду за кордон зумовлена та здійснюється саме в інтересах малолітньої дитини, не вказано з якою метою необхідно надати такий дозвіл, не наведено правові підстави надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька аж до досягнення дитиною повноліття, а також те, що такий виїзд буде відповідати інтересам дитини. Заслуговують на уваги і доводи представника відповідача, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним. Відповідно до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки представником позивача не було надано доказів на підтвердження необхідності надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини в супроводі матері, без згоди та супроводу батька, в яких було б зазначено країни, в які дозволяється виїзд дитини і конкретний часовий проміжок перебування в іноземній державі, то у судувідсутні правові підстави для задоволення вимог позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитинною повноліття, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При винесенні рішення суд також бере до уваги, що відповідно до отриманої інформації з Державної прикордонної служби України встановлено, що 18.06.2015 року позивач та її малолітній син перетнули державний кордон України в пункті пропуску «Шегині» та враховує відсутність інформації щодо їх повернення на територію України, а тому вважає, що на даний час відсутні підстави для надання такого дозволу. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою КМУ від 25 серпня 2010 року № 724,

Outcome: dismissed