Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Зазначає, що в будинку зареєстрована вона, її донька [PERSON] , її онука [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Фактично в будинку проживає позивач, її донька та внучка, а фактичне місце проживання відповідача є [ADDRESS] . Вищевказане свідчить про те, що відповідач житло залишила добровільно, витрат на утримання будинку та сплату за житлово-комунальні послуги не несе, особисті речі у будинку відсутні. Позивач пояснює, що це створює їй певні незручності, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку, отримання субсидії. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі. Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач за місцем реєстрації взагалі ніколи не проживала, а реєстрація їй була потрібна для оформлення опікунства над онуками. Остання обіцяла позивачу добровільно виписатися з належного їй будинку, але свою обіцянку не виконує. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснила, що дійсно зареєстрована в будинку [ADDRESS] , проте жодного дня там не проживала. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] , народження [INFO] , є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2008 року (а.с.6), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2009 року (а.с.7). У вказаному будинку на даний час є зареєстрованою [PERSON] (а.с.8), проте в ньому не проживає з часу реєстрації (а.с.9). Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача, не є колишнім власником спірного житлового будинку. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Таким чином, оскільки відповідач з часу реєстрації, з 20.11.2015 року, не проживає у будинку, що належить позивачу на праві власності, а її реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню, оскільки її реєстрація в належному [PERSON] будинку, порушує її право на користування та розпорядження власністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору - 768, 40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved