Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Супершанс» (Медичний центр «Денталія») (далі - ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія») на її користь сплачені кошти за послуги в розмірі 2 300,00 грн та моральну шкоду в розмірі 120 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія» з метою отримання стоматологічних послуг. З 08 по 10 січня 2020 року лікарем [PERSON] позивачу надані послуги з реставрації передніх зубів, за яку позивач сплатила 2 300 грн. Позивач зазначає, що 08 січня 2020 року їй було зроблено реставрацію зубів, яка не дала бажаного результату, оскільки зуби були різного кольору та розміру. 10 січня 2020 року після проведення корекції, результат став ще гіршим, з`явилася зубна біль. Лікар жодним чином не прокоментував ситуацію, що склалася, не пояснив наслідки та припинив лікування. В подальшому зубний біль не припинився у зв`язку з чим вона змушена була звернутися за медичною допомогою до іншої стоматологічної клініки, в якій їй пояснили, що через надання неякісних медичних послуг їй необхідне встановлення вінірів. 12 березня 2020 року позивач надіслала відповідачу вимогу про повернення сплачених нею за неякісно надані послуги коштів в розмірі 2 300 грн та відшкодування моральної шкоди, однак відповідач до даного часу кошти не повернув. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи до 15 квітня 2021 року та встановлено відповідні строки. У встановлений судом строк відповідач ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія» подав відзив, в якому зазначив, що проти задоволення позову заперечує, посилаючись на таке. [PERSON] звернулася до Медичного центру ТОВ «Супершанс» із скаргами на естетичний дефект передніх зубів, а саме: проміжок між центральними зубами верхньої щелепи - діастема. Пацієнту було здійснено огляд, діагностику стану здоров`я зубів шляхом первинного обстеження хворого (включаючи запис анамнезу, фізичних обстежень, запланованої програми лікування), перевірено стан рухливості зубів. Після діагностики пацієнту [PERSON] лікуючий лікар повідомив про стан її зубів та запропонував, як найбільш ефективний варіант, відновлення зубного ряду керамічними вінірами. Перед початком лікування [PERSON] надано можливість поставити всі запитання, що пов`язані з лікуванням та наслідками лікування, лікарем запропоновано порядок лікування відповідно до стандартів медичної допомоги та запропоновано погодити план лікування. [PERSON] не влаштувала вартість встановлення керамічних вінірів, тому, як альтернативний варіант, лікарем було запропоновано здійснити корекцію (естетичну реставрацію зубів) за допомогою фотополімерного матеріалу. Лікуючий лікар пояснив пацієнту всі можливі ризики та недоліки, що можуть вплинути на кінцевий варіант. Позивач погодилась із запропонованим варіантом, підписала «Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції і знеболення на присутність або участь учасників освітнього процесу». Згідно із записами в медичній карточці [PERSON] проведено «естетичну реставрацію центральних зубів верхньої щелепи фотополімерним матеріалом». З приводу тверджень позивача, що через неякісно надані послуги, вона змушена була звернутися до іншої медичної клініки, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази та дані, що свідчили б про таке звернення. Крім того, твердження позивача, що остання відчуває біль і біль лікується встановленням вінірів є суперечливим, оскільки вініри не встановлюються на хворі зуби, спочатку медичний заклад має встановити діагноз, провести лікування, а вже потім встановлювати вінірні накладки. До ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія» [PERSON] не зверталася з скаргами на зубний біль, чутливість могла зберігатися декілька днів після проведеного втручання, про що лікуючий лікар повідомив її заздалегідь. Щодо вимоги позивача від 12 березня 2020 року про повернення коштів за неякісне лікування, відповідач пояснює, що медичний центр отримав таку вимогу, але ця вимога не лише стосувалася повернення коштів за надані послуги, а й містила ряд інших вимог, зокрема щодо оголошення догани лікарю [PERSON] , відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 60 000 грн та моральної шкоди в розмірі 60 000 грн. З метою здійснення внутрішнього аудиту якості надання медичної допомоги ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія» було скликано Медичну раду для внутрішнього контролю якості надання медичної допомоги з метою розгляду питання порушеного в скарзі [PERSON] . Медична рада в період з 14 по 21 березня 2020 року здійснила перевірку контролю якості надання медичних послуг в Медичному центрі ТОВ «Супершанс», за результатами розгляду якої було складено висновок, в якому встановлено відсутність підстав для притягнення лікаря до відповідальності, оскільки діагноз встановлено правильно, пацієнту роз`яснено всі можливі варіанти лікування, в медичній картці пацієнта зазначено весь алгоритм лікування. Директор ТОВ «Супершанс» Тоцька В.Є., отримавши результати Висновку Медичної ради неодноразово запрошувала [PERSON] на прийом до медичного центру, погоджувала час та день візиту, але позивач чотири рази на зустріч без пояснення будь-яких причин не з`являлася. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено статтею 279 ЦПК України. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтями 76-79 ЦПК України регламентовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. З долучених до позовної заяви документів судом встановлено, що 08 січня 2020 року за надані [PERSON] МЦ «Денталія» послуги складено акт виконаних робіт на суму в загальному розмірі 2 300 грн, яку позивачем сплачено в повному розмірі, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями. Також позивач долучила до матеріалів справи вимогу від 12 березня 2020 року, з якою зверталася до завідуючої клініки МЦ «Денталія» такого змісту: оголосити догану лікарю [PERSON] за допущену лікарську халатність та за надані неякісні послуги; відшкодувати кошти, сплачені нею за неякісні послуги в розмірі 2 300 грн а також 60 000,00 грн матеріального збитку та 60 000,00 грн моральної шкоди. Крім того, позивач долучила до матеріалів заяви відповідь Міністерства охорони здоров`я на її звернення стосовно надання медичних послуг клінікою МЦ «Денталія», в якому їй рекомендовано звернутися до суду. Інших доказів позивачем до матеріалів справи не додано. Відповідно до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичне обслуговування - діяльність закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію у встановленому законом порядку, у сфері охорони здоров`я, що не обов`язково обмежується медичною допомогою та/або реабілітаційною допомогою, але безпосередньо пов`язана з їх наданням. Згідно зі статтею 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування. За змістом статті 39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» пацієнт, який досяг повноліття, має право на отримання достовірної і повної інформації про стан свого здоров`я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються його здоров`я. Батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на отримання інформації про стан здоров`я дитини або підопічного. Медичний працівник зобов`язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров`я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров`я. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Під «шкодою» взагалі у цивільному праві прийнято розуміти зменшення, знищення суб`єктивного цивільного права чи блага. Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» від 17 січня 1995 р. № 6 визначено, що у разі неналежного надання медичної допомоги, що виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканин і органів та їх функцій, такі порушення розглядаються як тілесні ушкодження (п. 1.3.). Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 6 під тілесними ушкодженнями (тобто шкодою здоров`ю) слід розуміти: порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функцій, що виникають як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних. У пункті 2.1.6 Наказу № 6 даються також визначення таких споріднених «шкоді» понять, як «розлад здоров`я» та «наслідок ушкодження». Розлад здоров`я - це пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Наслідок ушкодження - це повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним зумовлені. При ушкодженні здоров`я відшкодовується не тільки матеріальна шкода або збитки, а й моральна (немайнова) шкода, порядок відшкодування якої дещо відрізняється від порядку відшкодування матеріальної (стаття 1168 ЦК України). Відповідно до статі 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. Відповідно до статей 76-81, 265 ЦПК України вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена статею 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статті 67 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 79 ЦПК україни достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із статтею 80 ЦПК Україгни достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Положеннями статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] на його обґрунтування зазначила лише те, що їй було надано відповідачем неякісні послуги з лікування зубів, що в подальшому викликало больові симптоми та призвело до повторного лікування. Однак жодних доказів на підтвердження зазначених фактів позивач суду не надала. Її доводи, що в іншому медичному закладі їй діагностували неякісно надані медичні послуги, не має жодного підтвердження, оскільки жодних доказів, які б свідчили про її звернення до інших медичних закладів з цим питанням позивач суду не надала. Крім того, позивач стверджує, що на її вимогу про повернення коштів від 12 березня 2020 року відповідач жодним чином не відреагував, що також не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідачем до суду подано ряд доказів протилежного. Наказом від 14 березня 2020 року № 7-ОД ТОВ «Супершанс» створено Медичну раду внутрішнього контролю якості надання медичної допомоги в ТОВ «Супершанс», якій доручено здійснити перевірку контролю якості надання медичних послуг по скарзі [PERSON] та за результатами розгляду зобов`язано надати висновок результату перевірки. Висновком за результатами клініко-експертної оцінки встановлено, що після обстеження пацієнта лікарем-стоматологом [PERSON] було поставлено діагноз: зубні відкладення в/щ, н/ вторинний карієс зубів 1.1, 1.2 мезіально-апроксимальних поверхонь, діастема» та враховуючи анамнез, клінічне обстеження, були запропоновані всі варіанти лікування, про що пацієн був ознайомлений, отримав в повному обсязі роз`яснення про характер, мету, орієнтовану тривалість діагностично-лікувального процесу та про можливі несприятливі наслідки під час його проведення і разом з пацієнтом обраний прийнятий для пацієнта план лікування, вся інформація відображена в Медичній картці пацієнта. Згідно із записами у Медичній картці всі призначення, процес лікування повністю відповідає медичним протоколам та методам дозволеними до застосування в медичній практиці та відповідно до своїх повноважень. Клінічні протоколи на засадах доказової медицини - це перш за все чіткий алгоритм дій для практикуючих лікарів. Впровадження міжнародних протоколів сприяє узгодженості надання медичної допомоги пацієнтам на усіх рівнях, а також гарантує, що кожен пацієнт отримає високий рівень надання медичної допомоги. Враховуючи розглянуті документи, Медична рада не вбачає в діях лікаря стоматолога будь-якої помилки чи халатності, а тому підстави для притягнення його до відповідальності відсутні. Даний висновок підписаний головою комісії та її членами, викладені факти повністю збігаються з інформацією, зазначеною у Виписці з медичної картки стоматологічного хворого № 2655 2020р., пацієнт: [PERSON] , що також долучена відповідачем до відзиву. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано доказів, що відповідачем був встановлений неправильний діагноз або, що саме призначене лікування призвело до погіршення стану здоров`я зубів, як зазначає позивачка у позовній заяві, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням негативних наслідків, пов`язаних зі здоров`ям, про які зазначає позивач. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені статтею 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції шляхом витребування доказів, який передбачений правилами статті 84 ЦПК України не скористалась та не витребувала у встановленому законом порядку доказів, необхідних їй для обґрунтування своїх вимог Аналогічно позивачем не було використано право, передбачене статтею 105 щодо призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі медицини, з приводу обґрунтування своєї позиції. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту частини першої статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінивши у сукупності досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Враховуючи наведене, відсутні передбачені статтями 1166, 1172 ЦК України підстави для цивільної відповідальності ТОВ «Супершанс» МЦ «Денталія» перед [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю, а тому, відповідно, відсутні і передбачені статтею 1167 ЦК України підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог про відшкодування майнової шкоди. Таким чином, позов [PERSON] є необгрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed