Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому в Дацівській сільській раді Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, актовий запис № 1. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14.09.2016 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у листопаді 2002 року за спільні кошти позивачкою та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2002 року набуто спірне майно придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 7950,00 грн. Оціночна вартість в звіті про оцінку майна станом на 18.10.2016 року становить 213 131,00 грн. Квартира [ADDRESS], являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю позивачки та її колишнього чоловіка [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач проживає у спірній квартирі, в яку нікого не пускає, при цьому замінив вхідні замки у квартирі. Копії ключів він відмовляється їй надавати. Відповідач не визнає її права на спірну квартиру та вважає, що вона належить лише йому, так як зареєстрована вона лише на нього. Просить суд поділити між [PERSON] та [PERSON] майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - квартиру № 19, розташовану в будинку № 13 по вул. Г.Дніпра, в м. Каневі, зареєстровану за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2002 року, завірену приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1-1965. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 19, розташовану в будинку № 13 по вул. Г.Дніпра в м. Каневі, Черкаської області, вартістю 106 565,00 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 19, розташовану в будинку № 13 по вул. Г.Дніпра в м. Каневі, Черкаської області, вартістю 106 565,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимог підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив що квартира була придбана на кошти його батьків, просив в задоволенні позову відмовити. Допитані в судовому засіданні батьки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно кватира була куплена на їх кошти для молодої сімї, зареєстрували на [PERSON], щоб не чинити в сімї розладу та не викликати нарікань зі сторони невістки. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач знаходились у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2002 року. Під час шлюбу у сторін народився син,- [PERSON], [INFO] (а.с.6). 14.09.2016 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Під час шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 13.11.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1-1965, на ім'я [PERSON] придбали квартиру в м. Каневі на [ADDRESS] (а.с.32). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як зазначено в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на викладене, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved