Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що зазначене житлове приміщення належить їй на праві власності згідно договору дарування. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за зазначеною адресою, проте не проживають за місцем реєстрації, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у будинку не мають. Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є єдиним способом захисту її прав та інтересів. Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Представник Позивача - адвокат Кулеба І.І. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі відзив на позов на надавали, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день слухання справи в суді, причини їх неявки суду не відомі, а тому, у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Представник третьої особи в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, не з`явився. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247, 179 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до дарування житлового будинку, посвідченого 31.12.2001 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., реєстровий №2324, будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Цей договір зареєстровано в Підволочиському РБТІ 15 лютого 2002 року, реєстрова книга №2, за реєстровим №486. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Будинковою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , підтверджується факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою. Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов будинку від 23 травня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 10 січня 2020 року, 16 березня 2020 року, 18 травня 2020 року, 05 жовтня 2020 року [PERSON] , [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2019 року. Відповідно до висновку органу опіки, піклування Підволочиської районної державної адміністрації від 04 січня 2021 року №01-8/01-01-17 доцільно визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , оскільки неповнолітня постійно проживає з батьками в Республіці Італія та має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою муніципалітету м. Каронно Пертузелла №28831. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. З огляду на вказане, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням з цих підстав. На підставі наведеного,

Outcome: approved