Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказала, що в період з 23.07.2018 року по 25.05.2020 року вона працювала на Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» машиністом конвеєру 2 розряду дільниці «Вантаження». 25.05.2020 року її було звільнено за ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням. При звільненні відповідач своєчасно не провів з нею повний розрахунок, чим порушив вимоги ст.ст.47, 116 КЗпП України щодо повного розрахунку в день звільнення. Відповідачем їй була надана довідка про розмір заборгованості по заробітній платі, яка становить 26530,18 грн., з яких за жовтень 2019 року 778,56 грн., за листопад 2019 року 3969,53 грн., за грудень 2019 року 3192,04 грн., за січень 2020 року 3550,60 грн., за лютий 2020 року 3298,73 грн., за березень 2020 року 3573,25 грн., за квітень 2020 року 3575,66 грн., за травень 2020 року 4591,81 грн. Її середньоденна заробітна плата становить 254,43 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який станом на дату звернення до суду складає 22644,27 грн. із розрахунку: 254,43 грн. х 89 робочих дні затримки розрахунку (у дні у травні 2020 року, 20 днів у червні 2020 року, 23 дні у липні 2020 року, 20 днів у серпні 2020 року та 22 дні у вересні 2020 року). Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26530,18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення, а також судові витрати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 23.07.2018 року по 25.05.2020 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працювала машиністом конвеєра 2 розряду на дільниці «Вантаження», була звільнена згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 5-9). Згідно довідок відповідача, заборгованість по заробітній платі позивача станом на 31.07.2020 року складає за жовтень 2019 року 778,56 грн., за листопад 2019 року 3969,53 грн., за грудень 2019 року 3192,04 грн., за січень 2020 року 3550,60 грн., за лютий 2020 року 3298,73 грн., за березень 2020 року 3573,25 грн., за квітень 2020 року 3575,66 грн., за травень 2020 року 4591,81 грн., що разом становить 26530,18 грн. Середньоденна заробітна плата позивача становить 254,43 грн. (а.с.11, 12). Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] повний розрахунок до теперішнього часу відповідачем з нею не проведено (а.с.13-16). Відповідно ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, оскільки відповідачем повний розрахунок з позивачем станом на дату ухвалення судового рішення не було проведено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в сумі 26530,18 грн. Також, враховуючи, що відповідачем повний розрахунок з позивачем при звільненні не було проведено, тому за період з 26.05.2020 (наступний день після звільнення) по день винесення по справі судового рішення, тобто по 18.12.2020, передбачений ст.117 КЗпП України середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні складає 36892,35 грн., виходячи із розрахунку: 254,43 грн. х 145 робочих днів за період з 26.05.2020 по 18.12.2020. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), з урахуванням\~конкретних обставин справи,\~які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тому, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки виплати цієї заборгованості та інші обставини справи, суд вважає необхідним зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2020 по 18.12.2020 в сумі 27000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial