Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обгрунутвання якого зазначила наступне. Так, відповідно до договору купівлі -продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02 жовтня 2003 року їй належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Крім неї в будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Починаючи з дня реєстрації, а саме з 17.01.2007 року, [PERSON] та [PERSON] в будинку во [ADDRESS] не проживають та будинком не користуються. Самостійно зніматися з реєстрації відповідачі не бажають, тому позивач вимушена звернутися до суду. Позивач зазначила, що зазначені обставини не дають їй як власникам будинку в повній мірі реалізовувати своє право на використання даного будинку, оформити державну субсідію та соціальну допомогу. Тому просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такіми, що втратили право користування житловим приміщенням, а саму будинком, розташованим по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в який позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглядати в її відсутність, позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9-10). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області № 484 від 02.08.19 року онуки позивачки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою з моменту реєстрації 17.01.2007 роек не проживають (а.с. 8). Також факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 06.08.2019 року № 5 (а.с. 12). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками домоволодіння [ADDRESS] , в ньому не проживають більше року, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несуть. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі без поважної причини не проживають за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому вони мають бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням -житловим будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 317, 405 ЦК України та

Outcome: approved