Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила суд визначити місце проживання їх спільних дітей [PERSON] та [PERSON] разом нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем у справі - батьком дітей вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2009 року по 06.11.2014 року. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, а на відповідача було покладено обов»язок сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей. Діти проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Наразі у відповідача періодично виникають питання стосовно того, що у рішенні про розірвання шлюбу з позивачем та призначення аліментів на утримання спільних дітей не визначено місце їх проживання, хоча раніше позивачем та відповідачем було спільно вирішено, що діти залишаться проживати з матір»ю. Виходячи із вищенаведеного вважає, що єдиним виходом із ситуації є вирішення питання в судовому порядку. Вказує на те, що має стабільний дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 02.07.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що їх з позивачем спільні діти і так проживають з матір»ю, вважає, що з цього приводу у них немає жодного спору. Представник третьої особи служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі з 09.06.2009 року по 06.11.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідач у справі мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. (а.с. 6-7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей до їх повноліття. Як зазначила в судовому засіданні позивач, після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею, а на відповідача було покладено обов»язок сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей. Діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Наразі у відповідача періодично виникають питання стосовно того, що у рішенні про розірвання шлюбу з позивачем та призначення аліментів на утримання спільних дітей не визначено місце їх проживання, хоча раніше позивачем та відповідачем було спільно вирішено, що діти залишаться проживати з матір»ю. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до акту обстеження житлових умов від 28.03.2018 року позивач разом з дітьми зареєстровані в [ADDRESS], де наявні всі умови для проживання дітей (а.с. 13). Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» для розв»язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає до служби у справах дітей за місцем проживання дитини відповідну заяву… Під час розв»язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов»язків матері та батька щодо дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його до органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до висновку Деснянської РДА в м. Києві від 18.12.2018 року №102/04/31-11503 (а.с. 94-96) Деснянська РДА в м. Києві на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір»ю [PERSON] Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір»ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам неповнолітніх. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved