Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] на її користь - проценти за користування коштами в розмірі 14 774.38 грн., інфляцію в розмірі 22 594.05 грн., 3% річних в рпозмірі 4 882.78 грн., неустойку в розмірі 21 900.00 грн., а загалом стягнути 64 091,21 грн. В рахунок задоволення вимог на суму 64 091,21 грн. та погашення заборгованості за договором позики від 15.07.2003 року в редакції відповідно до додаткової угоди № 3 від 03.08.2003 року на загальну суму 84 306 грн.40 коп. відповідно до рішень Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04.07.2011 року, апеляційного суду Харківської області від 10.07. 2012 року, Московського районного суду м.Харкова від 30.07.2013 року та апеляційного суду Харківської області від 10.12 2013 року звернути стягнення на предмет застави за договором застави квартиру [ADDRESS] житловою площею 45,6 кв.м., загальною площею 65,1 кв.м., шляхом її продажу на публічних торгах з початковою ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на час проведення виконавчих дій. Виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. Передати заставлене майно - квартиру [ADDRESS] в управління позивача на період до його реалізації та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим номером № 1902. За вказаним договором позики відповідачі отримали від неї як позикодавця в позику 13 328 .00 грн. Сторони договору встановили обов'язок відповідачів повернути позичену суму коштів частками з розстроченням не пізніше 15.07.2004 року. Пізніше, за проханням відповідачів було збільшено суму позичених коштів, про що між позивачем та відповідачами було укладено Додаткову угоду до Договору позики 27.12.2003 року посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 3349. Даною додатковою угодою від 27.12.03 року, суму позики було збільшено до 43 200.00 грн.; та Додаткову угоду № 2 до Договору позики укладено 13.10.2004 року посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 1347. Відповідно до умов додаткової угоди № 2 сума позики збільшена до 58 800.00 грн. Також укладено Додаткову угоду № 3 до Договору позики 03.08.2005 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 2034 за умовами якої сума позики становить 61 970.00 грн. Не зважаючи на всі поступки та відстрочення, відповідачі так і не приступили до виконання своїх зобов'язань, в зв'язку з чим вона-позивач була змушена звернутися до суду. 04 липня 2011 року Червонозаводський районний суд м. Харкова виніс заочне рішення у цивільній справі № 2-351/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посвідченим ПН ХМНО Гриценком Є. В. 15 липня 2003 року за реєстровим № 1902, та за додатковими угодами, посвідченими тим самим нотаріусом 27 грудня 2003 року за реєстровим № 3349, 13 жовтня 2004 року за реєстровим № 1347 та 03 серпня 2005 року за № 2034. Зазначеним заочним рішенням задоволені вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і вирішено з них стягнути суму боргу у розмірі 91 676 грн. 00 коп. та судові витрати: судовий збір у сумі 928 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2012 року по справі № 2-351/11 (провадження 22-ц/2090/2312/2012 р.) за апеляційними скаргами [PERSON] та [PERSON] рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 липня 2010 року було змінене в частині суми стягнення і вирішено стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в сумі 73 426 грн. 00 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.12.2012 року рішення апеляційного суду Харківської області від 10.07.12 року залишено без змін. Але відповідачі рішення суду не виконали, в зв'язку з чим вона знову змушена була звернутися до суду з позовом. Рішенням Московського районного суду від 30.07.2013 року суд стягнув солідарно з відповідачів [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь проценти за користування коштами в сумі 16801,05 грн., інфляційне збільшення суми боргу в сумі 5267,45 грн., три проценти річних від суми боргу в сумі 5612,95 грн., передбачену умовами договору позики неустойки 11020,00 грн., судовий збір у розмірі 387,01 грн., а всього стягнути 39 088 грн. 46 коп. (тридцять девять тисяч вісімдесят вісім грн.. 46 коп.). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.12.13 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 30.07.13 року скасовано в частині стягнення з відповідачів на її користь процентів за користування коштами в сумі 16 801.05 грн.. та неустойки в сумі 11 020.00 грн., в іншій частин6і рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 10.12.13 року та рішення Московського районного суду м.Харкова від 30.07.13 року у не скасованій апеляційним судом частині- залишено без змін. Проте станом на день звернення до суду з вказаним позовом, відповідачі рішення суду не виконали, в зв'язку з чим вона знову змушена була звернутися до суду з вимогами про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, 3% річних та передбаченої договором неустойки з моменту звернення 22.03.2013 року в суд із попереднім позовом по день звернення з даним позовом 16.02.15 року до Московського районного суду м.Харкова. Вважає, що саме по собі звернення кредитора в суд і навіть ухвалення судом рішень про стягнення з боржників боргу не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін Договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань та не позбавляє кредитора прав на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників неустойки та оскільки відповідачі своїх грошових зобов'язань не виконали, то ці зобов'язання не припинилися. Загальний розмір неповернутої відповідачами їй суми боргу, розмір якого визначений судовими рішеннями, що набрали законної сили становить 84 306 грн.40 коп. Нею, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України розрахована сума належних до стягнення з відповідачів на її користь процентів за користування позикою за періодами в залежності від встановленої Нацбанком України облікової ставки з моменту звернення 22.03.13 року в суд з попереднім позовом по день звернення 13.02.15 року з даним позовом, яка наведена нею у таблиці, відповідно до якої сума процентів за користування позикою становить 14 774 грн.38 коп. , також розрахована сума загального розміру інфляційного збільшення належної до стягнення з відповідачів на її користь сума 84 306 грн. 40 коп. за період з квітня 2013 року по січень 15 року, що складає 22 594.05 грн., 3 проценти річних від простроченої поверненням суми боргу за період з 22.03.13 року до моменту звернення до суду з позовом по 16.02.15 р. - 4 822,78 грн. Відповідно до п.4 Договору позики від 15.07.2003 року в редакції відповідно до Додаткової угоди № 3 від 03.08.2005 року сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань по поверненню позики, відповідачі повинні сплатити на користь позивача штраф в розмірі 609 грн. за кожен день прострочення. Прострочення виконання відповідачами їх зобов'язань за договором позики за період з 16.02.14 року по 16.02.15 р. складає 365 днів, 365 днів прострочення х 60.00 грн. щоденної неустойки складає 21900.00 грн. В зв'язку з викладеним сума яка належить стягненню з відповідачів на її корить становить 14 774.38 грн. - проценти за користування коштами, 22 594.05 грн. - сума інфляційного збільшення, 4 822.78 грн.- 3% річних від простроченої поверненням суми боргу, 21 900,00 грн. - сума штрафу в розмірі 60 грн. за кожен день прострочення, що становить загалом 64 091,21 грн. З метою забезпечення виконання відповідачами їх зобов'язання за Договором позики від 15.07.2003 року та за додатковими угодами від 27.12.2003 року, 13.10.2004 року, 03.08.2005 року, відповідачем [PERSON] та позивачем був укладений договір застави, посвідчений 15.07.2003 року приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстровим № 1904. За умовами Договору застави, в забезпечення виконання зобов'язань з повернення позивачу боргу за договором позики, відповідач передав позивачу під заставу квартиру [ADDRESS], що складається з 3 кімнат житловою площею 45,6 кв.м., загальною 65,1 кв.м. Предмет застави належить відповідачу [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 18.08.2003 року приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. за реєстр.№ 1683 та зареєстрованого КП ХМБТІ 20.06.2003 р. за № П-5-17836. Оскільки відповідачі свої зобов'язання з повернення позивачу боргу належним чином не виконали і не повернули кошти отримані в позику, вважає, що на підставі ст..589 ЦК України вона набула право звернення стягнення на предмет застави. Оскільки з огляду на зазначені нею в позові обставини вбачаються всі передбачені законом підстави для звернення стягнення на предмет застави, вона обирає саме такий передбачений законом і договором спосіб задоволення своїх вимог і бажає задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави шляхом продажу його на публічних торгах. 11.02.2015 року відповідачам за адресою їх реєстрації була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом застави, яку останні отримали. На підставі викладеного, просила вимоги задовольнити. а.с. 3-8 Представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених в них та просив задовольнити, вказавши, що рішення судів до цього часу відповідачами не виконане і останні не приймали жодних мір щодо їх виконання, державними виконавцями відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами судів та до цього часу не виконані рішення судів. Відповідач [PERSON] вимоги не визнав з тих підстав, що вважає їх незаконними, а також з підстав відсутності іншого житла. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, вказали що з позовом не згодні. а.с.123-125 Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.07.2003 року між позивачем та відповідачами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим номером № 1902. За вказаним договором позики відповідачі отримали від позивача в позику 13 328 .00 грн. Сторони договору встановили обов'язок відповідачів повернути позичену суму коштів частками з розстроченням не пізніше 15.07.2004 року. а.с.9 Крім того, між позивачем та відповідачами була укладена Додаткова угода до Договору позики 27.12.2003 року посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 3349. Даною додатковою угодою від 27.12.03 року, суму позики було збільшено до 43 200.00 грн.; та Додаткова угода № 2 до Договору позики укладена 13.10.2004 року посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 1347. Відповідно до умов додаткової угоди № 2 сума позики збільшена до 58 800.00 грн. Також укладено між сторонами була укладена Додаткова угода № 3 до Договору позики 03.08.2005 року, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстрованим № 2034 за умовами якої сума позики становить 61 970.00 грн. а.с. 10-12 Судом встановлено, що відповідачами не виконані умови договору позики та додаткові угоди, в зв'язку з чим позивач неодноразово зверталася до суду з позовними вимогами. 04 липня 2011 року Червонозаводський районний суд м. Харкова виніс заочне рішення у цивільній справі № 2-351/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посвідченим ПН ХМНО Гриценком Є. В. 15 липня 2003 року за реєстровим № 1902, та за додатковими угодами, посвідченими тим самим нотаріусом 27 грудня 2003 року за реєстровим № 3349, 13 жовтня 2004 року за реєстровим № 1347 та 03 серпня 2005 року за № 2034. Зазначеним заочним рішенням задоволені вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і вирішено з них стягнути суму боргу у розмірі 91 676 грн. 00 коп. та судові витрати: судовий збір у сумі 928 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. 00 коп. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 10 липня 2012 року по справі № 2-351/11 (провадження 22-ц/2090/2312/2012 р.) за апеляційними скаргами [PERSON] та [PERSON] рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 липня 2010 року було змінене в частині суми стягнення і вирішено стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в сумі 73 426 грн. 00 коп. а.с.13-14,15-16 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.12.2012 року рішення апеляційного суду Харківської області від 10.07.12 року залишено без змін. а.с.17-18 Проте, як встановлено судом, відповідачі рішення суду не виконали, чого не заперечував і сам відповідач, в зв'язку з чим позивач знову змушена була звертатися до суду з позовом. Рішенням Московського районного суду від 30.07.2013 року суд стягнув солідарно з відповідачів [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь проценти за користування коштами в сумі 16801,05 грн., інфляційне збільшення суми боргу в сумі 5267,45 грн., три проценти річних від суми боргу в сумі 5612,95 грн., передбачену умовами договору позики неустойки 11020,00 грн., судовий збір у розмірі 387,01 грн., а всього стягнути 39 088 грн. 46 коп. (тридцять девять тисяч вісімдесят вісім грн.. 46 коп.). а.с.19-20 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.12.13 року рішення Московського районного суду м.Харкова від 30.07.13 року скасовано в частині стягнення з відповідачів на її користь процентів за користування коштами в сумі 16 801.05 грн.. та неустойки в сумі 11 020.00 грн., в іншій частин6і рішення залишено без змін. а.с. 21-22 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.05.2014 року рішення апеляційного суду Харківської області від 10.12.13 року та рішення Московського районного суду м.Харкова від 30.07.13 року у не скасованій апеляційним судом частині- залишено без змін. а.с. 23-25 Проте станом на день звернення до суду з вказаним позовом, відповідачі рішення суду не виконали, чого не заперечує і сам відповідач, в зв'язку з чим позивач знову змушена була звернутися до суду з вимогами про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, 3% річних та передбаченої договором неустойки з моменту звернення 22.03.2013 року в суд із попереднім позовом по день звернення з даним позовом 16.02.15 року до Московського районного суду м.Харкова та в рахунок задоволення вимог та погашення заборгованості в сумі 84 306,40 грн. звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.З ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Загальний розмір неповернутої суми боргу, розмір якої визначений судовими рішеннями, що набрали законної сили , становить 84 306 грн.40 коп. Так рішенням суду встановлено, що неповернута сума боргу складає 61970 грн., позивач в своїх розрахунках просить стягнути з відповідачів проценти за користування позиченими коштами за період з 22.03.13 року по 13.02.15 рік в сумі 14 774.38 грн., суму інфляційного збільшення від належної до стягнення з відповідачів в розмірі 22 594.05 грн., три проценти річних в сумі 4 822.78 грн., неустойку за період з 16.02.14 року по 16.02.15 рік за розміром встановленої договором неустойки за 365 днів - 21 900.00 грн., а загалом стягнути 64091 грн.21 коп. Такі вимоги підлягають задоволенню і суд погоджується з розрахунком наведеним позивачем. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Вказана норма не є диспозитивною і сторони не можуть змінити її положення та встановити у договорі штраф у вигляді твердої грошової суми. За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Оскільки відповідачі свого грошового зобов'язання не виконали, то ці зобов'язання не припинилися. Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання відповідачами їх зобов'язань за Договором позики від 15.07.2003 року та за додатковими угодами від 27.12.2003 року, 13.10.2004 року, 03.08.2005 року, між відповідачем [PERSON] та позивачем був укладений договір застави, посвідчений 15.07.2003 року приватним нотаріусом ХМНО Гриценко Є.В. за реєстровим № 1904. а.с.39 За умовами Договору застави, в забезпечення виконання зобов'язань з повернення позивачу боргу за договором позики, відповідач [PERSON] передав позивачу під заставу квартиру [ADDRESS], вартістю 13 394.00 грн., що складається з 3 кімнат житловою площею 45,6 кв.м., загальною 65,1 кв.м., яка йому належить відповідачу на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 18.08.2003 року приватним нотаріусом ХМНО Яновою О.Є. за реєстр.№ 1683 та зареєстрованого КП ХМБТІ 20.06.2003 р. за № П-5-17836. А.с.39,40-43 Оскільки відповідачі свої зобов'язання з повернення позивачу боргу належним чином не виконали і не повернули кошти отримані в позику, на підставі ст..589 ЦК України позивач набула право звернення стягнення на предмет застави. 11.02.2015 року відповідачам за адресою їх реєстрації позивачем була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлової квартири, що є предметом застави, яку останні отримали. А.с. 44-57 Згідно до ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч. 6 ст. 20 ЗУ «Про заставу»). Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» , у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави … із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Ст.575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або 3-ї особи. На підставі викладеного суд вважає за можливе застосувати приписи цивільного законодавства, які регулюють відносини між іпотекодавцем та іпотеко держателем. Відповідно до ст.109 ч.3 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. Що стосуються вимог позивача про передачу заставленого майна - квартири [ADDRESS] в її управління на період до його реалізації - вони не підлягають задоволенню як зайві та недоведені. В зв'язку з вищевикладеним,

Outcome: partial