Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу жилого приміщення від 21.07.2014 року вона є власником приміщення [ADDRESS]. Згідно п. 5 Договору продавці приміщення [PERSON] та [PERSON] гарантували, що знімуться з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в приміщенні та звільнять його від предметів домашнього побуту до 21 серпня 2014 року. У зазначений в договорі строк [PERSON] знялася з реєстраційного обліку в приміщенні, а відповідач залишається зареєстрованою в приміщенні, в якому фактично не проживає, не бере участі в утриманні та облаштуванні житла, що завдає позивачу додаткових незручностей та збільшує оплату за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості осіб, що зареєстровані в спірному приміщенні. Крім цього, через реєстрацію відповідача в спірному житлі, позивач не може оформити субсидію, а після суттєвого підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги це дуже негативно впливає на її матеріальний стан, тому вона не може в повному обсязі користуватися своїми правами. Оскільки відповідач не проживає в спірному приміщенні без поважних причин понад шести місяців, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги, викладені у заяві, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив про причини неявки, не подав відзив, як то передбачає ст. 280 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно договору купівлі-продажу жилого приміщення в гуртожитку, посвідченого 21.07.2014 року Курахівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є власником жилого приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки № 446 від 25.06.2018 року, виданої КП «МСЕЗ», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON], [INFO]. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Оскільки, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців, тому викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 4, 7, 12, 264, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, 319 ЦК України, суд

Outcome: approved