Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 17 жовтня 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON], про що Катеринівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено запис №11 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після народження дочки шлюбні відносини між позивачем та відповідачем поступово погіршувалися, між ними часто відбувалися безпідставні сварки і непорозуміння, постійні розбіжності у всьому, через що склалися неприязні відносини, що в кінцевому результаті призвело до втрати почуття любові, взаємоповаги один до одного та фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З березня 2016 року проживають окремо один від одного, діти проживають з нею. В судове засідання позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не з'явився до зали судового засідання надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2009 року, про що Катеринівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено запис за № 11 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с.5-6/. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved