Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (РНОКПП : [NUMBER] ), на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) заборгованість за договором позики від 29.05.2019 \~у сумі еквівалентній 3000 (три тисячі) євро,\~що станом на день укладення договору позики складала 90000,00 гривен (дев`яносто тисяч) гривен 00 копійок та судові витрати в розмірі 900 (дев`ятсот) гривен, що у сумі складає 90900,00 (дев`яносто тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму еквівалентну 3000 (три тисячі) євро на особисті потреби. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач підписала та видала позивачу розписку,\~яка посвідчує передання їй визначеної вище грошової суми. Умовами договору позики було передбачено, що відповідач зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. протягом року, але не пізніше 01.06.2020 року. Суму позики відповідач отримала під час підписання Договору про надання позики від 29.05.2019 року, що підтверджується підписами відповідача в договорі позики, однак, в установлений договором строк кошти не повернуто, свої зобов`язання відповідач не виконує, будь-які прохання щодо повернення грошових коштів ігнорує, з чим позивач звернулася до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомила. За таких обставин, суд зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ Cудом\~встановлено,\~що29 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму еквівалентну 3000 (три тисячі) євро на особисті потреби. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідач підписала та видала позивачу розписку,\~яка посвідчує передання їй визначеної вище грошової суми. Умовами договору позики було передбачено, що відповідач зобов`язується повернути грошові кошти у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. протягом року, але не пізніше 01.06.2020 року. Суму позики відповідач отримала під час підписання Договору про надання позики від 29.05.2019 року, що підтверджується підписами відповідача в договорі позики, однак, в установлений договором строк кошти не повернуто, свої зобов`язання відповідач не виконує, будь-які прохання щодо повернення грошових коштів ігнорує Статтею 2\~ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Відповідно до положення ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 14 ЦК України\~встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положенням ст. 627 ЦК Українивизначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є односторонньою угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 13.12.2017 р. у справі № 309/3458/14-ц. На підставі ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1\~ЦПК України, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Із відомостей, наявних у розписці судом встановлено, що Сторонами було досягнуто всіх істотних умов Договору, а також було передано встановлену грошову суму коштів. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 599 ЦК України\~визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладеніна себе зобов`язання. Згідно з положеннями\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України. У відповідності до\~ст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 615 ЦК Україниодностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі\~ст.1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оригінал договору позики (боргової розписки) находиться у позивача та наданий суду, чим підтверджується невиконання відповідачем договірних зобов`язань по поверненню грошових сум. Оскільки відповідач не виконала свої зобов`язання та не повернула позивачу отримані грошові кошти, чим порушив умови договору, то суд дійшов висновку, про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми позики у сумі еквівалентній 3000 (три тисячі) євро,\~що станом на день укладення договору позики складала 90000,00 гривен (дев`яносто тисяч) гривен 00 копійок. Підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за договором судом не встановлено. Суд, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 900 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved