Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, в обгрунутвання якого зазначила наступне. Так, позивачу на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В будинку за вказаною адресою крім позивачки зареєстровані також відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі в будинку не проживають з 2001 року, будинком не користуються, їх особисті речі в будинку відсутні. Однак на неодноразові вимоги позивачки знятися з реєстрації у належному їй будинку відповідачі не реагують. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд вказаної справи в її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 6). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області № 3053 від 20.09.2021 року, а також акту обстеження матеріально-побутових умов від 20.09.2021р. [PERSON] , 1976 р.н., та [PERSON] , 1967 р.н., зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-5). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власником домоволодіння по [ADDRESS] , в ньому не проживають більше року, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несуть, їх речі у вказаному будинку відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачі без поважної причини не проживають за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому вони мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України та

Outcome: approved