Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.07.2000 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. Актовий запис № 87. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначила, що з листопада 2004 року вони з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, також подружніх стосунків не підтримують. Їхня родина фактично розпалася, у зв'язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями, влаштовував вдома сварки, періодично уходив з дому і невідомо де проводив час. Позивач та відповідач мають різні погляди на життя та виховання доньки. У зв'язку з тим, що вони разом не проживають більше 9 років, подальше формальне збереження сім'ї, позивач вважає неможливим. На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. Актовий запис № 87. Прізвище просить залишити «[PERSON]». До початку слухання справи позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, суд із врахуванням думки позивача, вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, бере до уваги дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також умови життя подружжя та інші обставини життя подружжя приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Укладення шлюбу між сторонами 15.07.2000 року підтверджуються матеріалами справи: копією свідоцтва про одруження серії І-КИ № 107554 від 15.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис за № 87. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]», ( а.с. № 7). Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам дітей або одного з подружжя. Судом встановлено, що сторони разом не проживають з листопада 2004 року, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу позивачем доведені, обґрунтовані, а тому є підстави для їх задоволення. Примирення між сторонами не можливе. Також суд залишає після розірвання шлюбу позивачу прізвище «[PERSON]», оскільки згідно ч.1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі викладеного,

Outcome: approved