Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми правами та обов'язками. Крім того, відповідач не надає кошти на утримання дітей, яких позивач самостійно утримує, та займається їх вихованням. До суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу за його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та надала висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, акт обстеження житлових умов місця проживання дітей. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2006 року /а.с. 10/. [INFO] у сторін народився син [PERSON] /а.с. 11/, а [INFO] народилася донька [PERSON] /а.с. 12/. 12 листопада 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва /а.с. 13/. На даний час діти сторін проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі створені всі належні умови для проживання дітей, їх розвитку та виховання, що підтверджується актом обстеження житлових умов третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, яка є матір'ю двох малолітніх дітей, виконує всі обов'язки, пов'язані з їх розвитком та вихованням, має достатній рівень житлових умов для повноцінного виховання і розвитку дітей. Відповідач в свою чергу свої батьківські обов'язки не виконує, дітьми не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, не піклується про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, коштів на утримання не надає. Згідно приписів ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-1812/03 від 26.02.2016 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав» ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні даного спору суд враховує безпосередньо інтереси дітей, які мають першочергове значення, вважаючи, що відсутність будь-якої участі батька у їх житті, а також його низький батьківський потенціал та асоціальний спосіб життя перешкоджають духовному та фізичному розвитку дітей та їх підготовці до самостійного життя. В діях відповідача суд вбачає свідоме нехтування своїми обов'язками батька, а також його винну поведінку щодо ухилення від батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція) суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про достатність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки відповідач свідомо відмовився від виконання батьківських обов'язків, дітьми взагалі не цікавиться, не піклується про їх здоров'я, участі у їх вихованні не приймає, коштів на утримання не надає. Відповідно до положень ч. 2 ст. 166, ч. 2 ст. 193 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Беручи до уваги, що відповідач добровільно не приймає участь в утриманні дітей, суд вважає обгрунтованою і вимогу про стягнення з нього аліментів в зазначеному у позовній заяві розмірі, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved