Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON]М, в якому просила розірвати договір № 25 від 30.12.2015 року, стягнути з ФОП [PERSON] внаслідок розірвання договору суму грошових коштів у розмірі 40000 грн., з яких 17000 грн. - сума боргу за договором № 25 від 30.12.2015 року; 14500 грн. сума боргу за договором № 17 від 30.01.2016 року; 6500 грн. моральна шкода. А також просила суд стягнути з [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 551,20 коп. При цьому посилалась на те, що після укладання вищезазначених договорів, відповідач не виконав умови договору та не виготовив кухонні гарнітури своєчасно, тобто не виконав свої обов»язки за договорами, отже, договори підлягають розірванню. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України - порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суд на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Статетю 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для урахування рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2015 року [PERSON] та ФОП [PERSON], уклали письмовий договір № 25, згідно якого відповідач зобов»язався протягом 24 діб з моменту підписання даного договору виконати виготовлення кухонного гарнітуру. Відповідно до п.2 вказаного договору вартість та витрати по виконанню робіт складали 17600 грн. 30.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 17 про виготовлення кухонного гарнітуру, який за своїми умовами аналогічний вищевказаному договору № 25. Вартість та витрати по виконанню робіт за договором № 17 від 30.01.2016 року, відповідно до п. 2 зазначеного договору, складали 16600 грн. Проте, позивачем та його представником не було надано до суду жодних доказів на підтвердження факту невиконання ФОП [PERSON] умов вищезазначених договорів, отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову через недоведеність позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed