Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною позивачу земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 1822084100:02:001:0313 шляхом відновлення межі між належною позивачу земельною ділянкою і земельною ділянкою [PERSON] згідно правовстановлюючих документів та знесення за її рахунок незаконно встановленого паркану. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,1300 га., кадастровий номер 1822084100:02:001:0313, яка розташована в [ADDRESS] . Після обстеження земельної ділянки позивачки встановлено факт самовільного захоплення частини належної їй земельної ділянки відповідачем, що позбавляє її права, як власниці, в повній мірі її використовувати. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні вищевказаного позову [PERSON] , оскільки є власницею земельної ділянки по [ADDRESS] , яку вона прийняла в дар від матері [PERSON] , розташування паркану навколо земельної ділянки вона не змінювала, а проїзд до житлового будинку [PERSON] існує впродовж всієї її земельної ділянки, який позивачка вважає своєю приватною власністю, що не відповідає дійсності (а.с.25-35). Захисник позивача позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, в своїх поясненнях не заперечували факт встановлення металевого паркану після оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та присвоєння кадастрового номера 1822084100:02:001:0321. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За положеннями статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно норми статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту стаття 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1300 га., кадастровий номер 1822084100:02:001:0313, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] (а.с.6-9), відповідно земельна ділянка площею 0,2300 га., кадастровий номер 1822084100:02:001:0321, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] належить [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи та доказів наданих позивачем в обґрунтування своїх вимог, в судовому засіданні встановлено, що дійсно має місце порушення її прав, а саме порушення меж земельної ділянки, відновлення яких має право вимагати позивач. Відповідно до висновку судового експерта Ткач О.Ю. №46-Е/19 від 29.10.2019 року, призначеної на підставі ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2019 року, на земельній ділянці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1822084100:02:001:0313, межа якої визначена відповідно даним Державного земельного кадастру розміщений паркан [PERSON] . При порівнянні меж експертом встановлено, що межа земельної ділянки згідно даним Державного земельного кадастру зміщена на північний захід від межі фактичного користування [PERSON] (схема №9), а межа земельної ділянки (червоний колір) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] із західної сторони проходить по стіні господарської будівлі [PERSON] (а.с.182 том 1). Встановити відповідність фактичної межі та площі земельної ділянки, кадастровий номер 1822084100:02:001:0321, що розташована по [ADDRESS] , належної [PERSON] , до технічної документації із землеустрою та землекористування не має можливості, оскільки в матеріалах справи та в міськрайонному управлінні Держгеокадастру у Житомирському районі та м.Житомирі відсутня зазначена документація (а.с.158-190, 249 том 1). В своїх запереченнях відповідач [PERSON] посилається на довідки Левківської сільської ради Житомирського району згідно яких, за нею рахується земельна ділянка площею 0,23 га., кадастровий номер 1822084100:02:001:0321, а між її земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] проходить проїзд до житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.33, 34 том 1). Однак суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ, оскільки суду не надано документація із землеустрою на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 18220841000:02:001:0321 (а.с.131 том 1), а тому встановити відповідність фактичної межі та площі даної земельної ділянки належної [PERSON] , до технічної документації із землеустрою та землекористування не має можливості. Аналіз експертного висновку та норм чинного законодавства, дозволяють зробити висновок про необхідність врегулювання виниклих правовідносин та відновлення порушених прав позивача. [PERSON] не надано доказів вжиття будь-яких заходів з метою недопущення порушення прав позивача та їх відновлення. Відповідач, як власник майна, зобов`язана була вживати всіх необхідних та обачливих заходів, з метою усунення перешкоди в користуванні позивачем належною їй земельною ділянкою, не допустити можливості настання негативних наслідків від користування нею своєю власністю. Такі заходи є розумно очікуваними від відповідача, оскільки це унеможливило б настання таких негативних наслідків, що мали місце у досліджуваних правовідносинах. Іншим шляхом позивач позбавлена можливості відновити свої порушені права. З огляду на вищезазначене та враховуючи самовільне зайняття частини земельної ділянки належної позивачу, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належної позивачу земельної ділянки шляхом звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, а саме шляхом демонтажу існуючого металевого паркану.

Outcome: approved