Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори, код ЄДРПОУ 02899619, [PERSON] № 677/02-14 від 31.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зобов`язати державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори, код ЄДРПОУ 02899619, [PERSON] вирішити питання стосовно видачі їй свідоцтва про право на спадщину, яку вона прийняла у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №555/2018) та стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 1 - 4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, [INFO] помер [PERSON] , який залишив на ім`я позивача заповіт на все майно, що буде належати йому на день його смерті. Заповіт був складений і посвідчений у встановленому законом порядку у селі Долинівка Арцизького району Одеської області 18 січня 2016 року об 11 годині 40 хвилин секретарем виконавчого комітету Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області Колесніковою Ю.Ф. Спадщину позивач прийняла в установленому порядку, звернувшись 27 листопада 2018 року із заявою до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області. 7 грудня 2018 року за її заявою в Арцизькій районній державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 555/2018, номер у спадковому реєстрі63453674. Спадщина складається з земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Крім неї, спадкоємців за заповітом немає. Але коли позивач звернулась до державного нотаріуса Панашенко І.П. щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було видано постанову № 677/02-14 від 31.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови у постанові значиться те, що у заповіті «не зазначена адреса, де складався заповіт, згідно статті 1247 пункт 1». Далі у постанові є посилання на абз. 6 (у постанові зазначено абз.5) п. 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМУ від 15.06.1994 р. № 419: якщо заповіт чи довіреність викладено неправильно або неграмотно (чи складено з порушенням вимог законодавства), посадова, службова особа пропонує фізичній особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, скласти новий заповіт чи довіреність. Після чого державним нотаріусом зроблений наступний висновок: «Враховуючи, що заповідач (спадкодавець) - померлий [PERSON] - за життя не встиг зробити зазначені вище дії, нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо видати спадкоємцям». Зазначена постанова, на думку позивача, є незаконною, а дії державного нотаріуса Панашенко І.П. - такими, що порушують її спадкові права. Посилання на п. 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМУ від 15.06.1994 р. № 419, є неправомірним, оскільки цей пункт застосовується у разі, якщо заповідач звернувся за посвідченням заповіту, який складено не посадовою особою, яка має його посвідчувати. В даному випадку заповіт був на прохання заповідача складений та надрукований посадовою особою, у повній відповідності до закону. Посилання на порушення ч. 1 ст. 1247 ЦК України є неправомірним, оскільки у згаданій правовій нормі не йдеться про необхідність зазначення у заповіті адреси, де складався заповіт. Стаття передбачає зазначення у заповіті місця та дати його складання. Що і було зазначено у заповіті. Заповіт, який відмовляється визнавати нотаріус, на думку позивача, складений у повній відповідності до вимог Цивільного кодексу України, Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, та відповідних рекомендацій Міністерства юстиції України. Ст. 49 Закону України «Про нотаріат» забороняє нотаріусам безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. В даному випадку нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії безпідставно, оскільки підстави відмови, викладені у постанові, що оскаржується, є надуманими, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Ухвалою суду від 25 червня 2019 року провадження у справі відкрито (а.с. 33). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Афанасьєв А.О. у судове засідання не з`явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, згідно якій позов підтримали повністю та просили суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача - Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 40). Крім того, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до наступних висновків. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10), який залишив на ім`я позивача [PERSON] заповіт на все майно, що буде належати йому на день його смерті. Заповіт був складений і посвідчений у селі Долинівка Арцизького району Одеської області 18 січня 2016 року об 11 годині 40 хвилин секретарем виконавчого комітету Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області Колесніковою Юлією Федорівною (а.с. 8, 9). 7 грудня 2018 року за заявою позивача [PERSON] в Арцизькій районній державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа № 555/2018, номер у спадковому реєстрі 63453674. Спадщина складається з земельних ділянок сільськогосподарського призначення (а.с. 14 - 20). Після смерті спадкодавця [PERSON] , позивач [PERSON] спадщину прийняла, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 22). Проте, як видно з постанови державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. від 31.05.2019 року № 677/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 7). З приводу відмови державного нотаріуса про вчинення нотаріальної дії, позивач [PERSON] зверталась з відповідними скаргами (а.с. 24 - 25). Як вбачається з копії повідомлення Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 02.07.2019 року, за результатами звернення позивача [PERSON] Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області до державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенка І.П. буде вжито заходів реагування, передбачених чинним законодавством. Крім того, державному нотаріусу [PERSON] направлено доручення щодо усунення виявлених в ході розгляду звернення помилок в строк до 04.07.2019 року. Додатково повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.04.2019 року № 1087/5 у зв`язку з проведенням камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Панашенка І.П. тимчасово заблоковано доступ на 4 місяці до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Відповідно до п.п. 2.7 п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, у разі припинення, зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, тимчасового блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав за заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкова справа може бути передана до іншого приватного нотаріуса (державної нотаріальної контори) в межах одного нотаріального округу після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини (а.с. 44 - 46). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач звернулась до державного нотаріуса Панашенко І.П. з заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу державним нотаріусом було видано постанову № 677/02-14 від 31.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови у постанові значиться те, що у заповіті «не зазначена адреса, де складався заповіт, згідно статті 1247 пункт 1». Далі у постанові є посилання на абз. 6 (у постанові зазначено абз.5) п. 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМУ від 15.06.1994 р. № 419: якщо заповіт чи довіреність викладено неправильно або неграмотно (чи складено з порушенням вимог законодавства), посадова, службова особа пропонує фізичній особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, скласти новий заповіт чи довіреність, у зв`язку з чим державний нотаріус дійшов висновку, що: «Враховуючи, що заповідач (спадкодавець) - померлий [PERSON] - за життя не встиг зробити зазначені вище дії, нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо видати спадкоємцям». Зазначена постанова є незаконною, а дії державного нотаріуса Панашенко І.П. - такими, що порушують спадкові права позивача. Посилання на п. 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затверджених постановою КМУ від 15.06.1994 р. № 419, є неправомірним, оскільки цей пункт застосовується у разі, якщо заповідач звернувся за посвідченням заповіту, який складено не посадовою особою, яка має його посвідчувати. Наприклад, складений заповідачем самостійно, і посадова особа, яка має його посвідчити, встановлює, що заповіт викладено неправильно або неграмотно, чи складено з порушенням законодавства. В даному випадку заповіт був на прохання заповідача складений та надрукований посадовою особою, у повній відповідності до закону. Посилання на начебто порушення ч. 1 ст. 1247 Цивільного кодексу України є неправомірним, оскільки у вказаній правовій нормі не йдеться про необхідність зазначення у заповіті адреси, де складався заповіт. Стаття передбачає зазначення у заповіті місця та дати його складання. Що і було зазначено у заповіті. Таким чином, судом встановлено, що заповіт, який відмовляється визнавати державний нотаріус, складений у повній відповідності до вимог Цивільного кодексу України, Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, та відповідних рекомендацій Міністерства юстиції України. Стаття 49 Закону України «Про нотаріат» забороняє нотаріусам безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій. В даному випадку державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії саме безпідставно, оскільки підстави відмови, викладені у постанові, що оскаржується, є надуманими. За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частиною першою статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу, зокрема, посадовими особами органів місцевого самоврядування. Такі заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Зазначений заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі (а.с. 9). Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, має одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» відмова у здійсненні нотаріальної дії може бути оскаржена до суду особою, прав та інтересів якої стосуються дії або акти нотаріуса. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, зазначено в ч. 1 ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд, зазначено в ч. 1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що державним нотаріусом Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Панашенком І.П. допущені порушення в процедурі видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, суд вважає, що постанову державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори, код ЄДРПОУ 02899619, [PERSON] № 677/02-14 від 31.05.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, слід визнати незаконною та скасувати. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з підстав, зазначених в рішенні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Як вбачається з копії посвідчення серії [NUMBER] , позивач по наявній справі [PERSON] , є інвалідом ІІ групи довічно (а.с. 27). Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved