Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 30.04.2010 вона уклала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає разом з нею. З 2018 року вона з чоловіком мешкає окремо одне від одного. Сімейне життя з відповідачем не склалось через постійні сварки, які негативно впливали на стан дитини. Чоловік не має бажання надавати матеріальної допомоги, вона сама виховує дитину. Вважаючи примирення неможливим, а збереження шлюбу таким, що буде суперечити їх інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та інших заяв по суті справи не надали. Позивач, наполягаючи на позові, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Згідно з ухвалою судді від 13.09.2021 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. Згідно з ухвалою судді від 28.09.2021 після усунення недоліків позовної заяви у справі відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.04.2010 сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 99, в якому [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає разом з позивачем. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили у 2018 році. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяв позивача (а.с.23-24). Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України основною засадою, на якій ґрунтується шлюб, є вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався більше двох років тому, примирення позивач вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не висловила своє бажання на відновлення дошлюбного прізвища. Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (а.с.1) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved