Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з початку травня 2011 року вони з відповідачем спільно проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З червня 2016 року та по теперішній час сторони припинили проживання однією сімєю, спільного господарства не ведуть, позивач разом з дітьми проживає окремо від відповідача. Діти знаходяться на утриманні позивача, а відповідач, який є батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, у добровільному порядку не надає, хоча і має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та має постійний заробіток. Діти та позивач потребують матеріальної допомоги, тому [PERSON] звернулася до суду і просила: стягнути з відповідача на свою користь на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до 03 серпня 2018 року; стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини від всіх його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до моменту досягнення дітьми повноліття. У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач також звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2\~ст. 84 СК України\~передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4\~ст. 84 СК України). Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, сторони з травня 2011 року спільно проживали без реєстрації шлюбу однією сімєю. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 447376, виданого виконкомом Опитненської сільської ради Артемівського району Донецької області 13 квітня 2012 року, [PERSON] народився 07 квітня 2012 року, про що 13 квітня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 05, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтв про народження серії І-НО № 392254 та І-НО № 392253, виданих виконкомом Опитненської сільської ради Артемівського району Донецької області 19 серпня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] народилися 03 серпня 2015 року, про що 19 серпня 2015 року складено відповідні актові записи за № 7 та № 6 відповідно, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 11, 12). Вказані діти мешкають з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і знаходяться на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що надає їй право на утримання від чоловіка батька дітей матеріальної допомоги до досягнення дітьми: [PERSON] та [PERSON] трирічного віку. Відповідач, який є батьком дітей, мешкає від них окремо і добровільно допомогу на утримання дітей та позивача не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним, здоровий, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача на її утримання та на утримання дітей. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком малолітніх дітей, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своїх малолітніх дітей, тому кошти на утримання дітей підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. Також підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у вигляді аліментів і кошти на утримання дружини до досягнення дітьми, які проживають разом з матірю, трирічного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дітей та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїм дітям, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, до досягнення дітьми трирічного віку, тому, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до моменту досягнення дитиною трьох років. Також частковому задоволенню з цих же підстав підлягають позовні вимоги позивача в частини стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей саме у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня предявлення позову в суд. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial