Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на одну другу частину спільно нажитого майна подружжя. Вказала, що 29 серпня 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. 29 листопада 2013 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області шлюб між мною та відповідачем - розірвано. Рішення суду набрало законної сили 09.12.2013. Зазначила, що 22 листопада 2010 року маючи намір спільно побудувати новий житловий будинок, для проживання в ньому їхньої сім'ї, за спільні кошти вони придбали земельну ділянку площею 0,0992 га., по [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.11.2010 оформлено на відповідача. Згідно договору вартість спірної земельної ділянки становить 10 000 гривень. 18 травня 2011 року рішенням виконавчого комітету Ямпільської міської ради за № 201 відповідачеві був наданий дозвіл на будівництво нового житлового будинку, сараю, гаража по [ADDRESS]. Вказала, що отримавши дозвіл на будівництво, перебуваючи у шлюбі, за спільні сімейні кошти та спільною працею розпочали будівництво нового житлового будинку по [ADDRESS] на придбаній земельній ділянці за кадастровим номером [NUMBER]. Зазначила, що розпочали будівництво нового будинку ранньою весною 2011 році і закінчили будівництво із 100 відсотковою готовності в 2012 році. Житловий будинок побудований із каменя, вкритий шифером, із встановленими вікнами, дверима, підлогою, із проведеним електропостачанням та водопостачанням, повністю придатний до проживання в ньому. По межі земельної ділянки виготовлений паркан із ворітьми та хвірткою, які закриті і у позивача доступу не має. На сьогодні житловий будинок повністю експлуатується лише одним відповідачем, який проживає в ньому. На думку позивача, відповідач навмисно не приймає будинок у встановлений законом спосіб до експлуатації, не виготовляє інвентарну справу на домоволодіння, та не бажає здійснювати державну реєстрацію і оформляти на себе право власності, з тією метою щоб вона не змогла реалізувати своє право на отримання у власність однієї другої частини набутого за час шлюбу спірного житлового будинку. Згоди про добровільний поділ спірного майна між ними не досягнуто. Вважаючи свої права щодо спільного майна подружжя порушеними, позивач змушена звернутись до суду та просить суд визнати за нею право як співзабудовника на одну другу частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, що розташований по бувшому провулку [ADDRESS], визнати за нею право власності на одну другу частину спільно нажитої у шлюбі земельної ділянки, площею 0,0992га., кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по бувшому [ADDRESS]. Також позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст. ст.128, 130 ЦПК України - судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за зареєстрованим місцем її проживання. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав. Вказав, що позивач та відповідач спільно за час шлюбу придбали земельну ділянку та здійснили будівництво житлового будинку за спільні кошти та спільною працею. Вказав, що будівництво житлового будинку було розпочате навесні 2011 року, а закінчено у 2012 році. Відповідач проживає в будинку, однак не бажає вводити будинок в експлуатацію. Вказав, що позивач не має змоги ввести будинок в експлуатацію, так як дозвіл надавався відповідачу. Просив визнати за позивачем право власності на одну другу частину спільного нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва. Представник позивача зазначив, що позивач не пропустила строк позовної давності, оскільки спору про поділ майна не було. Вказав, що між ними була домовленість, що після введення будинку в експлуатацію свідоцтво про право власності буде видано на двох. Відповідач [PERSON] 07.06.2018 за вх..№4020 подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити без задоволення вказану позовну заяву. Зазначив, що шлюб між ними розірвано 29.11.2013 з ініціативи позивача, з того часу пройшло 4,5 роки. Загальний термін у питаннях розподілу майна передбачає 3 роки. Також зазначив, під час розірвання шлюбу позивач зазначила, що спору про майно у неї не має. Як за час шлюбу так на день розірвання шлюбу листопад 2013 року так і надалі до дня подачі позову на травень 2018 року позивач не проживала в м. Ямпіль Вінницької області, зареєстрована була і залишається в [ADDRESS], а тому ніякого відношення до земельної ділянки і житлового будинку немає. Вказав, що у позовній заяві позивач не обґрунтовує і не вказує про причини пропуску строку позовної давності в питанні поділу майна подружжя, не заявляє клопотання про поновлення цього строку. Просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку із пропуском строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав. Зазначив, що на час розірвання шлюбу в 2013 році не було майна. Будівництво будинку відповідач почав у 2015 році, тобто, через три роки після припинення шлюбу із позивачем. Технічний паспорт виготовлений у 2016 році. Вказав, що відповідач після розірвання шлюбу почав будувати будинок без участі позивача, будинок введений в експлуатацію у 2016 році. Представник відповідача вказав, що позивач у будинку не жила і не знає, де він знаходиться. В будинку ніхто не проживає. Заяви, клопотання: відзив на позовну заяву, заява позивача про проведення підготовчого судового засідання без її участі та без участі її представника. Судом вчинено такі процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Із досліджених судом письмових доказів - копії свідоцтва про шлюб, виданого 29.08.2009 встановлено, що 29.08.2009 [PERSON]. зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 встановлено, що шлюб між [PERSON]. та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON]. залишено «[PERSON]». Із копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.11.2010 встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку, площею 0,0992га., кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розміщена на землях [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Із копії витягу з Державного реєстру правочинів від 22.11.2010 встановлено, договір купівлі-продажу від 22.11.2010 зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №4220158. Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 19.06.2012 встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0992га., кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розміщена на землях [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Із копії рішення №201 від 18.05.2011 Про дозвіл на будівництво житлового будинку, сараю, гаража по [ADDRESS] [PERSON] встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку, сараю, гаража по [ADDRESS], зобов'язано [PERSON] одержати технічну документацію та після завершення робіт виготовити інвентарну справу на домоволодіння по [ADDRESS] та ввести об'єкт в експлуатацію. Із фотосвітлини житлового будинку по [ADDRESS] встановлено, що на фотосвітлині зазначено загальний вигляд будинку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При розв'язанні позовної вимоги про визнання за позивачем права як співзабудовника однієї другої частини збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, що розташований по бувшому [ADDRESS], суд виходить із наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що спірний будинок був побудований в період шлюбу сторін. Наданий дозвіл на будівництво житлового будинку від 18.05.2011 №201 та фотосвітлина будинку достовірно не підтверджують ту обставину, на яку позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, що в період із 2011 по 2012 роки нею спільно із відповідачем було побудовано будинок. Надані позивачем докази не містять фактичних даних про час побудови житлового будинку. Сторонами не заявлено клопотань про виклик свідків, витребування доказів чи призначення судових експертиз, а тому суд відповідно до ст.. 13 ЦПК України розглянув справу на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням наведеного, суд не має підстав для задоволення цієї частини позовних вимог. При розв'язанні позовної вимоги про визнання за позивачем право власності на одну другу частину спільно нажитої у шлюбі земельної ділянки, площею 0,0992га., кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована по бувшому [ADDRESS], суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.11.2013 про розірвання шлюбу сторін набрало законної сили 09.12.2013. До суду з вказаною позовною заявою [PERSON] звернулася 03.05.2018 вх.№2956, дата підписання складення позовної заяви - 03.05.2018, тобто, позивач заявила позов після моменту закінчення строку позовної давності, передбаченого ч. 2 ст. 72 СК України. Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України під час судового розгляду справи відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності у цьому спорі. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 по справі №6-2469цс16. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що позивач не могла довідатися про порушення свого права як співвласника земельної ділянки впродовж строків позовної давності. Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ч. ч. 1, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою про визнання права власності на одну другу частину земельної ділянки (трирічний строк позовної давності), відсутні докази про поважність причин пропущення позовної давності позивачем, тому суд має підстави для відмови у задоволенні цієї частини позову, у зв'язку зі спливом позовної давності. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачу судових витрат за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed