Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про втрату права користування житловою площею. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року виданого на підставі рішення Вінницького міськвиконкому за № 582 від 26.08.1993 року позивачу [PERSON] належить 1/3 квартири [ADDRESS] В той час 1/3 даної квартири належало відповідачу, а ще 1/3 належало матері позивача. Згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2007 року укладеного в приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. зареєстрованого в реєстрі № 12744 [PERSON] купила 2/3 даної квартири, що підтверджено як договором купівлі-продажу так і реєстраційним посвідченням та витягом з Державного реєстру правочинів і стала власником всієї квартири [ADDRESS] В свідоцтві про право власності на житло від 26.08.1993 року та в договорі купівлі-продажу від 22.09.2007 року прізвище позивача зазначено як «[PERSON]», але 01.03.2008 року остання зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, ще до отримання свідоцтва про право власності на житло. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати, що [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Згідно заяви позивач [PERSON] просила розгляд справи проводити без її участі, позов просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак повідомлялась належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року виданого на підставі рішення Вінницького міськвиконкому за № 582 від 26.08.1993 року позивачу [PERSON] належить 1/3 квартири [ADDRESS] Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.2007 року укладеного в приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. зареєстрованого в реєстрі № 12744 [PERSON] купила 2/3 даної квартири. Дане також підтверджується реєстраційним посвідченням та витягом з Державного реєстру правочинів. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 01.03.2008 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини «[PERSON]». З довідки ТОВ «ЖЕО» від 01.08.2018 року № 7016 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] не проживає згідно акту. Нарахування на п'ять осіб. Відповідно до акту № 9632 від 27.07.2018 року затвердженого ТОВ «ЖЕО» за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою не проживають (є) зареєстровані [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про втрату [PERSON] права користування житловою площею підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. А тому, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved