Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Новачиха, Хорольського району, Полтавської області, відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області. Стягнути з відповідача [PERSON] понесенні нею судові витрати на правову допомогу згідно наданих квитанцій. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , який перебуває під її опікою. В 2018 році відповідач вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, кримінальне провадження по якому триває, спричинивши матері свого неповнолітнього сина [PERSON] , тілесні ушкодження внаслідок яких остання померла. За викладених обставин з 15 серпня 2018 року на підставі розпорядження Каланчацької РДА Херсонської області № 271 неповнолітнього [PERSON] передано їй під опіку. З моменту відібрання дитини та по теперішній час, відповідач будь-яким чином не цікавиться життям дитини, не спілкується з ним, не надає жодної матеріальної допомоги та взагалі самоусунувся від виховання сина. За викладених обставин, є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав в зв`язку з ухиленням його від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою судді від 07.04.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено слухання справи до судового розгляду. Будь-які інші процесуальні дії по справі не здійснювалися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] , адвокат Кушніренко Сергій Вікторович в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник Каланчацької районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування Хребір Олена Михайлівна в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. В попередніх судових засідання, зазначила, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача розглядалося на засіданні комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини. За результатом розгляду вказаного питання, комісія дійшла висновку про доцільність позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки він злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив та від нього не надійшло заяви про відкладення слухання справи чи розгляд справи за його відсутності. В попередніх судових засіданнях відповідач позовні вимоги визнавав в повному обсязі та не заперечував, щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . В 2018 році відповідач [PERSON] вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, кримінальне провадження по якому триває, спричинивши матері свого неповнолітнього сина [PERSON] , тілесні ушкодження внаслідок яких остання померла. 15 серпня 2018 року на підставі розпорядження Каланчацької РДА Херсонської області № 271 неповнолітнього [PERSON] передано під опіку позивачу [PERSON] . Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З моменту відібрання дитини та по теперішній час, відповідач будь-яким чином не цікавиться життям дитини, не спілкується з ним, не надає жодної матеріальної допомоги та взагалі самоусунувся від виховання сина. Згідно висновку Каланчацької РДА як органу опіки і піклування, в інтересах дитини, буде доцільним позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він самоусунувся від його виховання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, тому є доведеним, що поведінка відповідача відносно малолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 59 Конституції Україникожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved