Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявоюпро позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем за даним позовом з 16 листопада 2013 року перебувала у шлюбі, який за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року було розірвано. Від даного шлюбу позивач народила сина - [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина з моменту народження проживає з матір`ю та зареєстрована за адресою матері: [ADDRESS] . Відповідач вже багато років ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню сина, не спілкується та не бачиться з ним, не цікавиться його життям та станом здоров`я. Добровільно надавати допомогу на утримання сина відповідач відмовляється. Має заборгованість по сплаті аліментів. Матір`ю [PERSON] створені всі умови для життя та розвитку дитини, мати займається вихованням сина, для дитини створені всі належні умови. Вона виховує хлопчика сама, батько участі у житті та вихованні сина не приймає. В судове засідання позивач не з`явився, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволені позову наполягає, не проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, а саме, відповідно до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окуповані території України» - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позов не подав, а тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України за наявності згоди представника позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 03 квітня 2020 року від третьої особи - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до Сватівського районного суду Луганської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .(а.с.64) Суд, беручи до уваги заяву позивача, представника третьої особи, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивача посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача до [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 16.11.2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2268 (а.с.25). Від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою матері: [ADDRESS] . (а.с.26, 27, 28). Відповідно до копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.29-30). Цим же рішенням було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.29-30) Відповідно до довідок про неотримання аліментів від 05.07.2018 та 21.05.2019 року, [PERSON] не отримувала аліменти за період з 12.11.2015 по 21.05.2019 року та 18.04.2016 по 22.05.2018. (а.с.32, 33) Відповідно до довідки-розрахунок заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] за період 12.11.2015 по 21.05.2019 року становить 84 621, 49 гривень.(а.с.31) Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дарницького району м. Києва №958 від 31.05.2019, вбачається, що за медичною допомогою дитині звертається мама - [PERSON] , яка приділяє достатньо уваги здоров`ю дитини, виконує всі рекомендації лікарів. (а.с.34) Відповідно до характеристики, наданої керівником початкової школи № 332 Дарницького району м. Києва [PERSON] почав навчання в школі з першого класу у гімназії « Київська Русь» з 03.09.2018 року. Вихованням сина займається виключно мама, з якою проживає дитина, і яка приділяє достатньо уваги навчанню та розвитку сина. За період навчання батько дитини до школи не приходить, заходи за участі батьків не відвідував, дитину не приводив і не забирав. (а.с.35). Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 23 березня 2020 року, орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державна адміністрація з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.64-65) Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільної дитини, так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.Відповідач в судове засідання не з`явився та не спростував доводів позивача. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з сином. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що дитина належно забезпечена, має гарні побутові умови проживання, проживає разом з матір`ю, яка турбується про його розвиток та забезпечує всім необхідним. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved