Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому, з врахування уточненої позовної заяви від 02.11.2018, просить встановити наступний порядок користування квартирою в [ADDRESS] : [PERSON] право користуватись кімнатою площею 10,6 кв.м., що зазначена в плані технічного паспорта на квартиру під номером 8, [PERSON] право користуватись кімнатою площею 16,6 кв.м., що зазначена в плані технічного паспорта на квартиру під номером 4 та кімнатою площею 9,9 кв.м., що зазначена в плані технічного паспорта на квартиру під номером 5; залишитив спільному користуванні сторін: кухню площею 6,2 кв.м., ванну кімнату, туалет, коридор, вбиральню, передпокій, комірки. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.07.2018 направлено відповідачу повідомлення з проектом договору про встановлення порядку користування квартирою та відповідач даного листа не одержав. Право власності позивача стверджується договором дарування від 19.04.2001, реєстраційним посвідченням серії АА № 000464. Відповідач ухиляється від укладення такого договору, уникає спілкування з позивачем, не одержує листів на пошті, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та заперечень суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справи позивач не заперечив. Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. За змістом ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що стверджується договором дарування від 19.04.2001, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М. (а.с.7-8). Згідно реєстраційного посвідчення серії [NUMBER] від 24.04.2001 вбачається, що 1/3 частини квартири [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності (а.с.9). Із копії технічного паспорта на приватну квартиру [ADDRESS] , складеного 23.04.2001 Стрийським МБТІ вбачається, що дана квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, вбиральні, коридору, передпокою, комірки, загальною площею 53,0 кв.м. Житлова площа квартири становить 37,1 кв.м. (а.с.21-22). Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено в ст. 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. За приписами ч.1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Із наданих доказів по справі суд встановив, що позивач [PERSON] разом із не встановленою судом особою [PERSON] є співвласника рівних часток спірної квартири. Натомість позивач звертається до [PERSON] та будь-яких доказів належності останнього до спірної квартири суду не представлені та в процесі судових засідань не були здобуті. Суд звертає увагу, що в ході розгляду справи суду не надано інформації про офіційно зареєстрованих осіб в спірній квартирі, що унеможливлює визначення належного кола осіб, прав та обов`язків яких стосується даний спір. За таких обставин, судом не можливо встановити, що сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Таким чином, незважаючи на те, що позивачем у даному випадку обрано один із вірних способів захисту порушених прав як співвласника, а саме встановлення порядку користування квартирою, однак у судовому засіданні не здобуто жодних належних і допустимих доказів на підтвердження, що сторони по справі є співвласниками спірної квартири та неможливо встановити необхідності встановлення порядку користування сторонами у справі спірною квартирою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed