Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розділ майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.07.2002 року. Від сумісного життя мають двох дітей: сина [PERSON],[INFO].н.та [PERSON], [INFO].н. В період шлюбу придбано за договором про пайову участь в будівництві № ОЛ /73-03- від 30.11.2005р. кв. [ADDRESS], яку в подальшому було зареєстровано в КП «Харківське МіськБТІ» на підставі свідоцтва про право власності за [PERSON], а також 31.05.2011р. був придбаний автомобіль «Міtsubіshі Рajerо», 1997 року виписку, який зареєстровано на її ім'я. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей дає не регулярно і тільки продуктами, або покупає одяг, що ставить її в скрутне матеріальне становище. У зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на 2/3 частині квартири та на ? частину автомобілю, залишив його в її користування. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і дав пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] позов визнав частково і пред'явив зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що в період шлюбу 30.11.2005р. ним було укладено договір з фірмою ТОВ « Т.М.М.» за № ОЛ /73-03- про пайову участь в будівництві житлового будинку по [ADDRESS]. Розмір пайового внеску на момент укладення договору 660 000 грн. Частина пайового внеску в розмірі 380 000 грн. проводиться пайовиком в строк до 29.05.2009р., а поетапна оплата здійснюється по графіку. 31.03.2009р. ним було сплачено 330 330 грн., 29.05.09р.- 50 330 грн. З червня 2009р. по грудень 2009р. не було внесено жодного внеску із - за матеріальних труднющій, тому він звернувся до свого батька щодо до продажу належної йому квартирі та надання грошових коштів для погашення зобов'язань. 03.12. 2009р. батька продав квартиру за 28 000 дол. США - еквівалент 223 580 грн. і передав йому вказані гроші.16.12.2009р., які він вніс на будівництво. 03.02.2010р. сплатив останній пайовий внесок в сумі 26 850 грн. і оформив свідоцтво про право власності. Оскільки батьком були надані гроші в сумі 223 580 грн., що складає 1/3 частину квартири, то вважає, що ця частина є його особистою власністю, а всього йому повинно належите 2/3 частин, а інша частина пополам. Для того, щоб придбати в травні 2011р. автомобіль «Міtsubіshі Рajerо», він продав автомобіль «Daеwоо Lаnоs», який був придбаний до реєстрації шлюбу, а також позичив гроші у [PERSON] згідно договору позики в сумі 10000 дол. США.. У зв'язку з тим, що він не є громадянином України, то виникли труднощі щодо реєстрації, тому автомобіль був зареєстрований на дружину. Просить визнати право власності на вказаний автомобіль за ним. В період шлюбу ними за грошові кошти сумісного бюджету було придбано два гаражних боксу № [NUMBER] та № [NUMBER] у ГБК « Олімпієць», який розташований за адресою м. Харків, вул. Олімпійська , 14- А. Їх загальна вартість складає 130 000,00 грн. Членом у ГБК « Олімпієць» є [PERSON] Просить виділити в його користування гаражний бокс № [NUMBER], а інший залишити в користуванні [PERSON] Під час розгляду справи [PERSON] уточнив вимоги щодо автомобілю і не заперечує проти того щоб визнати автомобіль «Міtsubіshі Рajerо» сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності і згоден сплатити грошеву компенсацію за 1/ 2 частину вартості автомобілю, а також вказав, що на теперішній час було зроблена перегородка між двома гаражними боксами. Позивач [PERSON], в судовому засіданні від 27.06.2013р. не погодилася з зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що батько відповідача дійсно продав квартиру, але ця квартира була не її чоловіка, якусь - то суму він дав їм, а також і її рідні допомагали матеріально сплачувати пайовий внесок, але ця була допомога їх родині. На травень 2011р. у них були гарні стосунки з чоловіком і тому розмов про будь яку позику у [PERSON] грошей на придбання автомобіля у них не було. Рішення про придбання автомобіля було прийнято спільно і на сумісні гроші сім'ї. Автомобіль «Daеwоо Lаnоs» проданий відповідачем в 2009 року за 40000 грн. і тому не могли бути витрачені на придбання спірного автомобілю в 2011р. Дійсно в період шлюбу на сумісні гроші вони побудували гаражні боксі № [NUMBER] та № [NUMBER] у ГБК « Олімпієць», які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська , 14- А. Між ними немає перегородки. Гаражні бокси не зареєстровані і вона вважає, що тільки вона, як член кооперативу вправі ними користуватися. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] звернувся з позовом провизнання квартири спільною сумісною власністю та визнати за ним право власності на 1/ 3 частини квартири, посилається на те, що в період з червня по грудень 2009 року [PERSON] не було внесено жодного пайового внеску на виконання умов Договору № ОЛ /73-03- від 30.09.2009р і матеріальний стан відповідачів значно погіршився, тому наприкінці листопада 2009 року син [PERSON], звернувся до нього з проханням щодо продажу належної йому на праві власності [ADDRESS] та надання грошових коштів від продажу квартири для погашення зобов'язань, які витікають з укладеного між [PERSON] та Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ Договору № OJI/73-03-09 від 30 березня 2009 року. 03.12.2009 року було здійснено продаж квартири на підставі Договору купівлі-продаж на суму еквівалентну 28 000 доларів США, що по курсу НБУ на той час складало 223 580 грн. 16.12.2009р. безпосередньо в офісі Фірми «Т.М.М.» - ТОВ грошові кошти у сумі 224 000 грн. передав [PERSON], якими він здійснив пайовий внесок за вказаним договором. Усього 16.12.2009 р.відповідачем було внесено по рахункам кредитора пайовий внесок загальною сумою 253150 грн. Факт передачі грошових коштів відповідачу було оформлено між нами письмово у вигляді розписки. Після сплати 03.02.2010 року [PERSON] було сплачено останній пайовий внесок в сумі 26 850 грн. і було оформлено право власності. Відповідно до положень ч. 4 ст. 368 ЦК України, вважає, що квартира набута за спільні грошові кошти і тому є їх спільною сумісною власністю і тому просить визнати право власності на 1/3 частину. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав в повному обсязі і дав пояснення як викладено вище. Представник позивача [PERSON] позивні вимоги [PERSON] не визнав посилаючись на те, що спірна квартира [ADDRESS] є сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і не може бути сумісною власністю з третєю особою. Заслухавши сторони, свідка та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб у 26.07.2002 року. На теперішній час сторони не мешкають разом, шлюб розірваний згідно рішенню Ленінського райсуду м. Харкова від 16 серпня 2013 року. Сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В період зареєстрованого шлюбу була придбана спірна квартира [ADDRESS]. [PERSON] 30.11.2005 року було укладено договір з фірмою ТОВ « Т.М.М.» за № ОЛ /73-03- про пайову участь в будівництві житлового будинку по [ADDRESS]. Розмір пайового внеску на момент укладення договору складав у розмірі 660 000 грн. Відповідно до п.4.2 договору частина пайового внеску в розмірі 380 000 грн. вноситься до 29.05.2009р., а поетапна оплата здійснюється по графіку. 31.03.2009р. було сплачено 330 330 грн., 29.05.09р.- 50 330 грн. У зв'язку з матеріальними труднощами подалі до грудня 2009р. не було внесено жодного внеску. 16.12.09р. [PERSON] вніс пайовий внесок на будівництво в розмірі 253150 грн., а 03.02.2010р. був сплачений останній пайовий внесок в сумі 26 850 грн. 1) 2.12.2011 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, 27.12.2011 року [PERSON]зареєстрував на своє ім'я у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації. За умовами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Якщо у придбання майна подружжя крім спільних коштів вкладені і кошті отримані від реалізації особистого майна одного з них, то при доведеності цього факту, частка у спільному майні, відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю( ч. ч. 1,7 ст. 57 СК України) Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на подружжя, якій вказує на цю обставину. Вимоги відповідача [PERSON] стосовного того, щоб його частка у спільному майні повинна бути і становить 2/3 частини спірної квартири не може бути задоволена, так як він не довів, що гроші сплачені за квартиру 16.12.2009 року є його особистою власністю, як він сам давав пояснення, що ці гроші його батька [PERSON] Згідно наданої розписки від 16 грудня 2009 року - гроші в сумі 28000 дол. США надавалися [PERSON] [PERSON] для оплати пайового внеску за квартиру в борг. Ця позика надавалася в період коли подружжя [PERSON] та [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі і тому гроші були надані родині. Що стосується автомобілю «Міtsubіshі Рajerо», 1997 року виписку, який придбаний 31.05.2011р. суд визнає його сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- та відеозаписів, висновків експертів. Доводи [PERSON] про те, що на придбання автомобіля він продав автомобіль «Daеwоо Lаnоs», не підтверджені будь якими доказами, в позові не вказано коли це трапилося , а також не наданій договір купівлі - продажу. Позивачка стверджує, що цій автомобіль дійсно був продані за 40 000 грн., але за два років до того як був придбаний новий автомобіль і гроші пішли на потреби родини, що не опровергнуто відповідачем відповідними доказами. Згідно даним ДАІ від 01.04.2013р. автомобіль марки «Daеwоо Lаnоs», дер. н. [NUMBER] 05.03.2002р.в. був знятий з реєстрації 03.04.2009р., а новий автомобіль був придбаний в 2011р. Незважаючи на те, що свідок [PERSON] підтвердив факт позики [PERSON], але позивач заперечувала про те, що вона знала про цей борг чоловіка, а також не доведено, що ці гроші пішли на придбання спірного автомобілю. Крім цього, під час розгляду справи [PERSON] визнав той факт, що автомобілю «Міtsubіshі Рajerо», 1997 року виписку є об'єктом спільною власністю. Відповідно до положень ст. 174 ЦПК України, відповідач вправі визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У п. 22 постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У п. 23 вказаної постанови зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Автомобіль «Міtsubіshі Рajerо», 1997 р.в. є неподільною річчю і тому суд вважає необхідним визнати право власності на вказаний автомобіль за [PERSON] стягнув з нього грошеву компенсацію у розмірі ? части вартості автомобіля. В ходе розгляду справи позивач з зазначала, що вона згодна була отримати грошеву компенсацію і тому судом призначалася судово -товарознавча експертиза, так як з наданим [PERSON] звітом по оцінки вартості спірного автомобілю позивач не була згодна. Згідно висновків судово - автотоварознавчої експертизи, проведеної Харківським науково - дослідницькому інституту судових експертиз ім.. засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 13.02.2015 року, вартість автомобілю «Міtsubіshі Рajerо» складає 85979,98 грн. Ідеальні частки подружжя в спірному автомобілі складають по 1/2 частині кожному, тобто по 42 989,99 грн. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні припиняється за умови попереднього внесення вартості цій частки на депозитний рахунок суду. Відповідачем [PERSON] надана квитанція від 24.06.2015 року про сплату на депозитний рахунок суду зазначену суму. Підстав для того, щоб збільшити частку [PERSON] у праві власності на квартиру до 2/3 частини немає. Відповідачем [PERSON] надавалася матеріальна допомога на утриманні дітей в натурі, про що вказувала позивач в позовної заяві, а згідно рішенню Ленінського райсуду м. Харкова від 16.05.2013 року з [PERSON] також стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину і станом на 01.04.2015 року переплата становить 1600 грн. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 стаття 70 СК України). Кожному із подружжя [PERSON] належить у сумісної власності подружжя по 1/ 2 частини майна. Сторони не заперечують проти того, що на сумісні гроші побудували гаражні боксі № [NUMBER] та № [NUMBER] у ГБК « Олімпієць», які розташовані за адресою м. Харків, вул. Олімпійська, 14- А. Членом гаражного кооперативу є позивач [PERSON] У зв'язку з чим, відповідач ставить питання щодо встановлення порядку їх користуванням. Суд не може погодитися з доводами позивачці, що чоловік не має право на користування вказаним майном, так як вона є член гаражного кооперативу, так як майном, яке нажито в період шлюбу, подружжя мають право користуватися на свій розсуд. Суд вважає можливим встановить порядок користування гаражними боксами, а саме: за позивачем [PERSON] залишити в користуванні гаражній бокс № [NUMBER], а за [PERSON]- гаражнім боксом № [NUMBER]. Щодо вимог третьої особи [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] у м. Харкові. спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на 1/3 частину квартири, треба відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Виходячи із наданої розписки від 16.12.2009 року гроші в сумі 28000 дол. США надавалися [PERSON] в борг, а ні для створення спільної власності на квартиру разом з подружжям [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.2 ст.79, ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема і витрати на судовій збір та за проведення експертизи. Крім цього, суд роз'яснює [PERSON] на право подачу заяви про повернення зайва сплаченого судового збору у розмірі 700 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial