Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 31.01.2009 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, до укладення якого у неї з відповідачем 17.08.1999 народилася донька [PERSON]. У лютому 2009 року відповідач покинув сім'ю, з того часу жодним чином не давав про себе знати. Майже 10 років вона з чоловіком разом не проживає, спільного господарства не веде, не спілкується з ним. Їх донька весь цей час проживала разом з нею та перебувала на її утриманні, ніякої матеріальної підтримки від відповідача не надходило. Відповідач за минули роки жодним чином не цікався її долею та долею їх дитини, поновити сімейні стосунки не намагався. Розлучення з чоловіком вона бачить як єдиний вихід для себе побудувати нове життя, зареєструвати свої відносини з іншим чоловіком. Вважаючи збереження сімї та примирення неможливим та таким, що суперечить її інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, зокрема відповідач через поміщення судового виклику на веб-сайт судової влади України. Позивач письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність та про те, що вона наполягає на позові. За ухвалою судді від 06.03.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та у справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.04.2019 справа призначена до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 31.01.2009 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 27, та є батьками [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з лютого 2009 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяви позивача, свідоцтва про шлюб сторін (а.с.9). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. \~ \~ \~ \~У шлюбі дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався понад десять років тому, примирення та збереження сімї позивач вважає неможливим, спір про майно відсутній, дитина сторін досягла повнолітня, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сімї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved