Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування про усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Із позову вбачається, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення суду. 08.09.2005 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір найму, на підставі якого [PERSON] та її донька [PERSON] були зареєстровані у [ADDRESS]. Після закінчення дії договору [PERSON] відмовилася у добровільному порядку знятися з реєстрації. Відповідач та її донька з часу реєстрації та по теперішній час не проживали у [ADDRESS]. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та додатково пояснила, що відповідачі не є її родичами, та взагалі ніколи не проживали у її квартирі. Вона прописала їх тільки тому, що [PERSON] не мала можливості без реєстрації влаштуватися на працю, та вони перебували у дружніх стосунках. Вона знайшла чоловіка [PERSON] та їй відомо, що [PERSON] виїхала за кордон на працю, а її діти проживають разом з батьком у м. Краматорську, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином та не надав до суду заяви про відкладення справи. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що оскільки на теперішній час батько дитини [PERSON] не має права власності на будинок, то позов в частині визнання особи, такою, що втратила право користування житлом відносно неповнолітньої [PERSON] не визнають, оскільки вважає, що порушуються права неповнолітньої дитини. В іншій частині не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що він є чоловіком [PERSON], а [PERSON] є його донькою. На теперішній час його дружина проживає за кордоном, він разом з двома дітьми мешкає у будинку у [ADDRESS]. У нього помер батько, який був власником зазначеного будинку та на теперішній час він ще не прийняв спадщину на будинок. Але він з дитинства був зареєстрованим та проживав у зазначеному будинку. Він знає позивачку по справі та йому відомо, що його дружина разом з донькою зареєстровані у квартирі позивачки. На той час у них були сімейні труднощі, тому так сталося, що його дружина з донькою зареєструвалася у квартирі позивачки. Він не проти того, щоб позов позивачки був задоволений. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутність, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, вислухавши думку позивача, представника третьої особи та свідка, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Краматорського міського суду від 14.11.2008 року визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомості № 37 від 29.01.2002 року, укладений в Краматорській універсальній біржі «Примус», згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 8) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] на підставі рішення суду належить [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 4) Згідно акту КП «СЕЗ» відповідач [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані у [ADDRESS], але не проживають за цією адресою з 2005 року і по теперішній час. (а.с. 32). Згідно довідки КП «СЕЗ» відповідач [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані у [ADDRESS] (а.с. 7) 08.09.2005 року між позивачкою та [PERSON] був укладений договір найму, на підставі якого [PERSON] та її донька [PERSON] були зареєстровані у [ADDRESS]. Строк дії договору на один рік. (а.с. 35) П. 11 договору найму передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. П. 12 договору найму передбачено, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Судом встановлено, що договор найму між позивачкою та [PERSON] був укладений 08.09.2005 року строком на один рік, тобто до 2006 року. Оскільки договір найму був укладений на визначений строк, то на час розгляду справи строк дії договору найму припинився. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS]. Відповідачі з позивачкою у родинних відносинах не перебувають та не є членом сім'ї власника квартири. Відповідачі були зареєстровані у квартирі позивачки на підставі договору найму, строк дії якого на час розгляду справи у суді припинився. Відповідачі з 2005 року і по теперішній час у квартирі позивачки не проживали та не проживають. Відповідачі не перебувають з позивачем у будь-яких договірних відносинах щодо користування квартирою позивачки. Крім того, неповнолітня дитини [PERSON] проживає та проживала у будинку разом з батьком за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації батька. Суд не бере до уваги посилення позивача на норму ст. 72 ЖК України, оскільки дана стаття регулює правовідносини, пов'язані з договором найму жилого приміщення і не стосується приміщень, які перебувають у власності громадян. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача стосовно усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають у [ADDRESS] з 2005 року, а тому будь - яких перешкод в користуванні квартирою позивачу не чинять. На підставі викладеного й

Outcome: partial