Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що вона з 20.03.1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з нею. За рішенням Димитровського міського суду від 26.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, фактично шлюбні відносини з відповідачем були припинені з вересня 2012 року. Після розлучення вона змінила своє прізвище на дошлюбне «[PERSON]». За рішенням Димитровського міського суду від 24.12.2012 року з відповідача на її користь на утримання синів стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки доходів відповідача до повноліття дітей. Відповідач постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв неправомірні дії по відношенню до неї та дітей, вихованням яких не займався, застосовував насилля в сім'ї, за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. З дня розірвання шлюбу відповідач постійно ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, за що 16.12.2014 року був засуджений до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України. За період з 12.11.2012 року по 01.08.2015 року заборгованість відповідача по аліментам становить 38899 грн. 47 коп. Вона намагалася довести колишньому чоловіку, що він зобов'язаний здійснювати свої батьківські права та виконувати обов'язки, які мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, але останній відмовився від дітей та неї, пояснюючи, що він не зобов'язаний піклуватися за них. Обов'язки як матері, так і батька, їй доводиться виконувати за підтримки своїх батьків. Оскільки згоди щодо місця проживання та виховання дітей між нею та відповідачем не досягнуто, вона була вимушена звернутися до суду. Рішенням суду про стягнення аліментів встановлено, що діти знаходяться на її піклуванні та вихованні. За весь цей час відповідач не цікавиться життям дітей, не виховує їх, матеріально не підтримує, оскільки ніде не працює. Жодної дії до виконання вимог ст.150 СК України відповідач не виконує. Вона любить своїх дітей, займається їх вихованням весь вільний від праці час. Діти відвідують школу та дитячий садок. З 1998 року вона працює у Димитровській центральній міській лікарні, її щомісячний середній заробіток складає 2682 грн. 29 коп., позитивно характеризується за місцем проживання. Відповідач, крім епізодичних виплат, які він надсилає у розмірі 200-300 грн. псля того, як вона звертається до Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ст.164 КК України, тобто раз на півроку, ніякої допомоги на утримання дітей не надає. Маючи бажання відвезти дітей для оздоровлення на море за кордон (старший син знаходиться на обліку з діагнозом: хронічний панкреатит»), вона не має такої можливості, бо потрібен дозвіл відповідача, який з ними не проживає та всіляко ухиляється від спілкування з дітьми, чим порушується право її дітей на оздоровлення. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх синів [PERSON] та [PERSON], чим порушує їх права на належний рівень життя, здоров'я, освіту, фізичний та духовний розвиток, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що старший син сторін не бажає спілкуватися з батьком, у грудні 2015 року змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Після розірвання шлюбу сторони спілкуються лише в судах, стосунки між ними склалися неприязні, оскільки відповідач не працював, не утримував сім'ю, байдуже ставився і ставиться до дітей, вживав спиртні напої, вчиняв дебоші. Молодший син після події, що сталася у вересні 2012 року, коли відповідач вихватував у неї дитину, не бажає бачити папу. Позивач не хоче, щоб діти спілкувалися з таким батьком, проте їх рішенню вона перешкоджати не буде. Їй не відомо, щоб відповідач пропонував зустрічі з дітьми. З грудня 2014 року по липень 2015 року відповідач не сплачував аліментів, розпочав виплати по 300 грн. з серпня 2015 року після звернення з заявою до міліції. З квітня по червень 2015 року старший син [PERSON] мешкав з нею. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що у квітні, травні, червні 2015 року старший син [PERSON] проживав разом з ним у його батьків за адресою: [ADDRESS]. Він спілкувався з сином, їздив з ним на природу, вони дзвонили один одному, слали смс, поки позивач не заборонила синові це робити. У листопаді 2015 року син на його дзвінок не відповів. Позивач прислала йому смс, що всі питання з дітьми вирішувати через неї. Після розірвання шлюбу молодшого сина йому не давали. У травні 2015 року він давав [PERSON] гроші на джинси, куди він їх витратив, йому не відомо. В останнє він спілкувався зі старшим сином влітку 2015 року, оскільки позивач категорично заборонила дитині зустрічатися з ним, казала, щоб той забирав свої речі і уходив до нього. У грудні 2014 року він намагався через старшого сина зв'язатися з молодшим сином, але [PERSON] боявся реакції матері. Він хоче бачитися з дітьми, приймати участь у їх житті. Позивач обіцяла йому поговорити з [PERSON], щоб зустрітися з дитиною. Він не працює 1,5-2 роки, живе за рахунок неофіційних заробітків, які щомісячно сягають 1000-1100 грн. З цього доходу він перераховує по 300 грн. аліментів. Насилля в сім'ї мало місце ще до розірвання шлюбу, коли він порвав синові щоденник, тоді викликалася міліція. Спиртні напої він вживає по святам, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. З проханням надати дозвіл для виїзду за кордон позивач до нього не зверталася. 11.12.2015 року він звернувся до опікунської ради з приводу спілкування з дітьми через перешкоди з боку позивача. У жовтні 2015 року він також звертався з аналогічною заявою, але у розгляді її було відмовлено через розгляд даної справи. До цього він не звертався з заявами, оскільки мав надію, що позивач дозволить спілкуватися йому з дітьми. З липня 2015 року він мешкає за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] у цивільному шлюбі, до цього він проживав у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Через труднощі знайти роботи, він має намір з лютого 2015 року піти на військову службу, щоб належним чином утримувати дітей та сплачувати аліменти. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради Скрипник Г.С. позовні вимоги не підтримала, пославшись на висновок органу опіки та піклування. Підтвердила, що відповідач [PERSON] дійсно звернувся із заявою з приводу спілкування з дітьми, яка буде розглянута після отримання рішення у цій справі. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з з 20.03.1999 року, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 26.11.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб, вказаного судового рішення (а.с.12, 15). Після розірвання шлюбу позивач відновила дошлюбне прізвище «[PERSON]», про що свідчить вищенаведене рішення суду про розірвання шлюбу та паспорт громадянина України, виданий на ім'я позивача (а.с.9, 15). Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.13, 14). 08.12.2015 року неповнолітній [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про зміну імені. За інформацією комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» дитина [PERSON], [INFO], має задовільний стан здоров'я, дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом дитячої поліклініки з діагнозом: хронічний панкреатит (а.с.18, 19). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 24.12.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття (а.с.16). За вироком Димитровського міського суду від 16.12.2014 року відповідач [PERSON] притягнутий до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за ст.164 ч.1 КК України (а.с.52-53). З даного вироку вбачається, що під час розгляду справи [PERSON] сплатив у рахунок заборгованості по аліментам 5900 грн. За інформацією відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 18.08.2015 року заборгованість [PERSON] за аліментами за період з 12.11.2012 року по 01.08.2015 року становить 38899 грн. 47 коп. (а.с.26). Згідно оглянутих у суді квітанцій, наданих відповідачем, [PERSON], починаючи з серпня 2015 року по теперешній час поштовими переказами перераховує аліменти [PERSON] в сумі 300 грн. на місяць. Відповідно до постанови Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 17.10.2012 року у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.296 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину, оскільки між сторонами виник конфлікт на грунті раптово виниклих неприязних стосунків. Даною постановю прийнято рішення про взяття на облік до Димитровського МВ [PERSON], як особу, яка допускає насилля в сім'ї. З тексту даної постанови випливає, що конфлікт стався між сторонами 19.09.2012 року через гроші, під час сварки відповідач висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою, побачивши у щоденнику «неуд», облаяв старшого сина та порвав щоденник, потім зі слів позивача порвав її гаманець, забравши з нього гроші (а.с.27). За даними Димитровського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області від 05.09.2015 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). [PERSON] офіційно не працює, за даними управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові відомостей про отримання відповдіачем будь-якого доходу, у тому числі пенсії, за 2014-2015 роки відсутні (а.с.61, 62). Згідно за довідками квартального комітету від 18.08.2015 року позивач [PERSON] з 04.02.2015 року зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.49, 50). У судовому засіданні позивач пояснила, що за вказаною адресою вона проживає зі своїма батьками, до цього вона знімала житло, через брак коштів вимушена була вселитися до батьків. Згідно побутової характеристики, наданою квартальним комітетом 18.08.2015 року, [PERSON] проживає з двома синами, виховує їх самостійно, діти доглянуті та виховані, за час проживання позивача за вказаною адресою скарг та нарікань з боку сусідів не надходило (а.с.48). Відповідно до довідок з місця роботи позивач [PERSON] працює у Димитровській центральній міській лікарні медсестрою перев'язочного урологічного відділення, іі середній заробіток з серпня 2014 року по липень 2015 року склав 2682 грн. 29 коп. (а.с.45, 46). Згідно виробничої характеристики [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи, піклується про дітей, добре до них відноситься, поважає своїх батьків (а.с.47). Відповідно до листа Димитровського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 25.08.2015 року [PERSON] на обліку в центрі не перебуває (а.с.23). За інформацією дошкільного навчального закладу № 7 «Посмішка» Димитровської міської ради від 18.08.2015 року, дитина [PERSON], [INFO], відвідував заклад з липня 2011 року по серпень 2015 року. Дитину приводила і забирала мама, яка відповідально відносилася до своїх обов'язків. Батько дитини, [PERSON], у дитячому садку не бачили, зі слів мами батько не приймає участь у вихованні та утриманні дитини (а.с.17). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює у дитячому садку «Посмішка», який з липня 2011 року з трирічного віку відвідував [PERSON]. На початку відвідування батько дитини приблизно до жовтня 2011 року з'являвся до садку, вішав карниз та прибивав лінолеум до дверей, а потім зник, більше вона його не бачила. Дитина відвідувала садок регулярно, завжди була доглянута і охайна. Мати [PERSON] дуже відповідальна, вона весь час працювала, через що інколи забирала дитину пізніше усіх дітей. Їй не відомі причини відсутності батька дитини. Після того, як зник батько дитини, [PERSON] став замикатися в собі, говорити, що не любить свого батька та не бажає його бачити, що той б'є маму та лається на його. З дитиною займався психолог. Вона розмовляла з матір'ю дитини з приводу прояви у хлопчика такої реакції. Мати повідомляла, що в родині відбуваються скандали, які впливають на подальше спілкування, що після чергового скандалу вона з дітьми покинула дім. Вона не бачила у [PERSON] тілесних ушкоджень. Можливо був один випадок, коли відповідач приходив з запахом спиртного. З розмов з дитиною, вона зрозуміла, що батько в сім'ї з'являється рідко. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона 16 років працює в одному відділенні у Димитровській центральній міській лікарні з [PERSON] Діти постійно приходили на роботу до [PERSON], оскільки їх не було з ким залишити. Батька [PERSON] з дітьми вона ніколи не бачила. Позивач постійно скаржилася на відсутність грошей. Вона не бачила на дітях ознак насилля. З батьком вони у вільний час іноді спілкувалися. Про стосунки в родині [PERSON] їй відомо зі слів позивача, яка майже нічого не розповідала. Якось поскаржилася, що застала чоловіка з іншою жінкою. Відповідач залишив [PERSON] з двома дітьми без засобів існування і без квартири приблизно 2-3 роки тому. Позивач казала батькові дітей, що якщо він буде сплачувати аліменти, то буде зустрічатися з дітьми, але відповдіач не бажав відвідувати дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у вересні 2012 року вона з дитиною та іншими мамати та дітлахами гуляла на дитячому майданчику, розташованому на м-ні «Восточний» м.Димитров, де також знаходилася [PERSON] з сином [PERSON]. Коли її чоловік з їх дитиною і сином [PERSON] пішов до магазину, з кущів вибіг колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], штовхнув її чоловіка, який тримав дітей на руках, та побіг назад. Діти злякалися, почали плакати, а її чоловік не зрозумів, що трапилося, поштовх був зі спини. Чоловік викликав [PERSON] на вулицю, де відбулася невелика штовханина. Вони з [PERSON] заспокоювали дітей. Потім [PERSON] підбіг до [PERSON] і почав з силою вихватувати [PERSON], який учепився за свою маму. Вони у двох ледве відтягли дитину від [PERSON], який перебував у нетверезому стані та слідкував за [PERSON]. На той час сторони вже не мешкали разом. Відповідач часто вживає спиртні напої, вона не один раз бачила його у нетверезому стані та сплячого. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідач був ніяким батьком, все лягало на плечі [PERSON], з якою вона разом працює. [PERSON] міг бути відсутнім вдома, весь час сидів за комп'ютером, дітям приділяв мінімальну увагу, постійно змінював місто роботи, або взагалі не працював. Виховання займалася лише позивач, яка намагалася заробити гроші. Після розірвання шлюбу участі у підтримці дітей відповідач ані морально, ані матеріально не приймав. Особисто вона більше допомагає [PERSON] фінансово, ніж [PERSON]. Коли сторони розійшлися, відповідач залишався у квартирі, потім здавав її квартирантам. Після судових засідань з приводу сплати аліментів, були якісь переводи. [PERSON] при нагадуванні про батька не хоче, навіть, його згадувати. За її спостереженнями відповідач авторитетом у дітей не користується, діти ніяк не реагували на батька. [PERSON] сумнівалася, чи народжувати другу дитину. На той час вже були негативні моменти в сім'ї. Вона негативно ставиться до [PERSON] з того моменту, як діти залишилися на вулиці без засобів до існування. [PERSON] спілкуванню дітей з батьком не перешкоджала. Перешкод зі сторони батьків позивача вона також не бачила, було тільки негативне відношення до відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач - його донька, яка з осені 2015 року з онуками мешкає у його родині за адресю: [ADDRESS]. До цього вона винаймала квартиру. Він особисто надає матеріальну допомогу доньці у щомісячному розмірі 500 грн., купив їй м'які меблі, диван-малютку, онуку ноутбук, давав гроші на оздоровлення у 2013-2014 роках. У 2012 році сторони розійшлися. [PERSON] не приймає ніякої участі в утриманні та вихованні дітей. Коли йдуть суди, [PERSON] платить по 300 грн. До відповідача він відносився нормально, неприязнь виникла з 2012 року, коли той вигнав дітей з квартири. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав обговорювалося всією сім'єю. Він не хоче, щоб у майбутньому діти утримували батька та платили йому аліменти. Донька сказала, щоб відповідач зустрічався з дітьми у визначеному судом порядку, оскільки [PERSON] п'є та гуляє. Відповідач не звертався до них, щоб бачитися з дітьми. Після розлучення [PERSON] дійсно дарував [PERSON] планшет, який потім зламався, та давав на День шахтаря 150 грн. Він не налаштовує дітей проти батька. [PERSON] казав, що не хоче спілкуватися з батьком та ходити до нього. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] вона знайома, оскільки його батьки проживають по-сусідству з нею за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] були гарною парою, разом з дітьми приходили до своїх батьків. Приблизно два роки тому вони розійшлися. Старшого сина сторін - [PERSON] вона бачила з дівчиною влітку 2015 року, приблизно у липні чи у червні, коли він приїжджав до бабусі, також вона бачила, як [PERSON] один приходив до батьків відповідача, міг там заночувати. Молодшого сина [PERSON] вона не бачила після того, як сторони перестали жити разом, бабуся говорила, що мати не дозволяє спілкуватися з дитиною. Батьки відповідача люблять онуків, дуже добре до них ставивляться. Відповідач - нормальний чоловік, п'яним вона його не бачила, порушень порядку не було. Влітку 2015 року вона також бачила, як бабуся давала [PERSON] 20 грн. Зі слів батьків відповідач працює. [PERSON] часто приходить до батьків, допомагає їм. Свідок [PERSON] суду пояснила, що батьки відповідача - її сусіди, їх подвір'я розподіляються спільною межею. Сторін вона добре знає. [PERSON] - спокійна, урівноважена людина, постійно приїжджає до своїх батьків. Старшу дитину [PERSON] - [PERSON] вона в останнє бачила у бабусі з дідусем у червні та липні 2015 року декілька разів, як хлопець, [PERSON] та його батьки спілкувалися. На даху [PERSON] з сином [PERSON] разом встановлювали антену. Молодшего сина [PERSON] вона давно не бачила. Останній раз бачила, коли сторони проживали сумісно. [PERSON] у нетверезому стані вона ніколи не бачила. У судовому засіданні старший син сторін [PERSON] негативно висловився про батька, який постійно пиячить, ображав його мати, не приймав і не приймає ніякої участі у його та меншого брата вихованні та утриманні, не працює, сидить постійно в Інтернеті. Дитина вважає за необхідне позбавити батька батьківських прав. Вказав, що припинив спілкування з батьком та з його батьками, своїми дідусем та бабусею, з 2013 року, оскільки, коли він з братом та матір'ю переїхали у 2013 році, вони їм нічого з майна не віддали. Він не бажає спілкуватися з батьком, ставиться до нього пагано та соромиться його. Мама розповіла йому ситуацію, що діти сплачують аліменти своїм неспроможним батькам. Він не бажає надавати батькові аліменти. Від батька аліменти отримуються, коли відбуваються суди. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітніх синів недоцільне та не буде відповідати інтересам дітей. З даного висновку вбачається, що відповідач проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом з цивільною дружино [PERSON] та її донькою [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження умов проживання за вищевказаною адресою, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Димитровської міської ради від 09.10.2015 року, приміщення відповідає санітарно-гігієнічним та технічним нормам, побутові умови задовільні. [PERSON] за даними Димитровської центральної міської лікрні на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває. Питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав тричі розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини: 02.09.2015 року, 07.10.2015 року та 03.11.2015 року. Зі свідчень позивача позбавлення батьківських прав [PERSON] потрібне для гарантування неможливості у майбутньому вирішення ним питання щодо стягнення зі своїх синів аліментів. Комісією встановлено, що між батьками дітей існує тривалий конфлікт та непорозуміння, через що мати дітей перешкоджає налагодженню родинних стосунків між батьком та його синами, негативно відгукується про відповідча, впливає на свідомість дітей. Рішенням комісії визнано, що батько має бажання бачитися з дітьми, приймати активну участь у їх вихованні та утриманні (а.с.77-78). Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно за ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК) визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно за ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Позивач у судовому засіданні зазначала, що відповідач зловживає спиртними напоями, не має постійного місця роботи, продовжує ухилятися від виховання своєх дітей, не виявляє до них ніякого інтересу та не надає матеріальної допомоги на їх утримання, а якщо і надає, то тільки після її звернення до міліції чи суду. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що між сторонами існують сталі неприязні стосунки, які виникли з часів їх сумісного проживання у шлюбі і які стали підставою для розірвання цього шлюбу. Постійне зловживання відповідачем спиртних напоїв не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Відповідач на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується допитаними у суді свідками [PERSON] та [PERSON], що є сусідами батьків відповідача, і не є заінтересованими у справі особами, також цей факт не знайшов свого підтвердження і у поясненнях інших допитаних у суді свідків, окрім свідка [PERSON], яка вказала, що відповідач часто вживає спиртні напої, бо вона не один раз бачила його у нетверезому стані, що у сукупності з іншими доказами та відсутності доказів щодо застосування до нього мір реагування з цього приводу об'єктивно не доводить негативну характеристику відповідача у зв'язку зі зловживанням ним спиртних напоїв. На підтвердження вчинення неправомірних дій по відношенню до позивача та дітей з боку відповідача суду надано лише постанова про відмову у порушенні кримінальної справи через конфлікт, який стався між сторонами на побутовому грунті ще під час їх сумісного проживання і який був однією з підстав для розірвання шлюбу сторін. На протязі наступних трьох років доказів такої поведінки відповідача суду не надано, як і притягнення його до адміністративної відповідальності за насилля в сім'ї. Також суду не надано безсумнівних доказів ухилення відповідача від спілкування з дітьми, враховуючи характер стосунків, що склався між сторонами. [PERSON] стверджує, що він до липня 2015 року зустрічався і спілкувався зі старшим сином, що знайшло підтвердження у показах свідків [PERSON] та [PERSON] Непорозуміння між сторонами перешкоджають налагодженню родинних стосунків між відповідачем та його синами, впливають на свідомість дітей, що виключає свідоме нехтування [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Небажання старшого сина спілкуватися з батьком також виключає винну поведінку відповідача. Відповідач у суді заявив, що має бажання спілкуватися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, за для цього він звернувся до органу опіки і піклування з заявою про встановлення побачень з дітьми, що було підтверджено у судовому засіданні представником третьої особи. Суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного утримання відповідачем своїх дітей, про що свідчить притягнення його до кримінальної відповідальності за злічне ухилення від сплати аліментів та наявність заборгованості по сплаті аліментів. Між тим, відповідачем вживаються заходи щодо сплати аліментів, також має місце доведені у суді факти надання відповідачем матеріальних благ старшому синові у добровільному порядку. Суд також не залишає поза увагою й те, що у родині позивача просліджується мета позбавлення батьківських прав [PERSON], а саме: виключення у майбутньому утримування батька дітьми. Проте, слід зауважити, що відповідно до ст.204 СК України (Звільнення дочки та сина від обов'язку утримувати матір, батька) можливо, не вдаючись до застосування крайніх заходів цивільно-правового впливу, врегулювати дані спірні правовідносини іншим шляхом. З огляду на приведене, суд вважає висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав обгрутованим, а вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню. При цьому, враховуючи наявність несумлінного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, суд вважає необхідним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей та недопущення нехтування своїми батьківськими обов'язками щодо утримання та виховання дитей у майбутньому. . На підставі ст.ст.150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed