Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Казанківського району, в якому зазначила, що її баба [PERSON], яка померла 02.03.1997 року, за свого життя залишила заповіт від 05.08.1994 року на ім'я її матері [PERSON], посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільради Казанківського району, яким заповіла останній ? частину будинку №79, розташованого по вул. Б. Хмельницького в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області. За життя її мати не встигла оформити спадщину за заповітом та отримати правовстановлюючий документ на 1/2 частину будинку, що належала [PERSON], однак вона прийняла спадщину і фактично вступила в управління майном після її смерті оскільки постійно проживаючи в [INFO] приїздила в село до будинку, зберігала належні їй документи, зокрема ощадну книжку Ощадного банку СРСР (рахунок №15039 у філіалі Володимирівському №3307/012). З метою оформлення спадкових прав звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] і надала їй оригінал заповіту [PERSON], однак постановою нотаріуса від 10.01.2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно її бабусі [PERSON], оскільки вона не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON], не подала своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і є такою, що не прийняла спадщину. Оскільки після відкриття спадщини після смерті [PERSON] її дочка [PERSON], фактично вступила в фактичне управління спадковим майном останньої, вона є такою, що прийняла спадщину за правилами п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Після прийняття спадщини [PERSON] померла 09.07.2013 року не оформивши свої права на спадкове майно, але це майно входить до складу спадкової маси після її смерті, тому вона є спадкоємцем зазначеного нерухомого майна. Посилаючись на викладене та на вимоги ст.ст.17, 525-527, 548, 549 ЦК УРСР позивач просила визнати факт прийняття [PERSON] після смерті матері [PERSON] спадщини у виді 1/2 частини будинку за №79, розташованого по вул. Б. Хмельницького в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області, та визнати за нею право власності на 1/2 вказаного нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] Заявою від 25.03.2014 року позивач відмовився від заявлених вимог про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] Ухвалою суду від 07.04.2014 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості співвідповідача. Заявою від 20.02.2015 року позивачем уточнено вимоги про визнання права власності на 1/2 частину будинку за №77, а не №79, розташованого по вул. Б. Хмельницького в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені остаточні (уточнені) вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Казанківського району явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте надав суду письмову заяву в якій зазначив про відсутність заперечень по справі та про розгляд справи за відсутності представника. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак у наданій суду письмовій заяві від 26.12.2014 року зазначив про обгрунтованість заявлених вимог [PERSON], які підлягають задоволенню, та просив проводити розгляд справи без його участі. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Приписами ч.1, ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до вимог ч.1,ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Виходячи з вимог ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ЯУ №275894 від 14.04.1950 року [PERSON] є матір'ю дочки [PERSON], [INFO]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян за №00013303186 від 14.01.2014 року, [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з [PERSON], що мало місце 02.10.1976 року, присвоєно прізвище - [PERSON]. 05 серпня 1994 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської Ради народних депутатів Казанківського району Миколаївської області [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №63, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй на праві особистої власності 1/2 частину будинку, що знаходиться в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області по вул. Б. Хмельницького №79, заповідає [PERSON]. З свідоцтва про смерть (копії) серії 1-ФП №252782 від 04.03.1997 року вбачається, що громадянка [PERSON] померла 02.03.1997 року у віці 77 років в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №36290719 від 10.01.2014 року інформація про реєстрацію спадкової справи після смерті [PERSON], що мала місце 02.03.1997 року, відсутня. 20 грудня 2011 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №2658, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що належну їй частку у праві власності на квартиру за №36, яка знаходиться в будинку №8/1 по вулиці Крилова в м. Миколаєві, заповідає [PERSON] З свідоцтва про смерть (копії) серії І-ФП №183830 від 11.07.1997 року вбачається, що [PERSON] померла 09.07.2013 року у віці 71 років в м. Миколаєві Миколаївської області. Як видно із свідоцтв про народження серії ІІ-ФП №483666 від 21.06.1979 року та серії ІІ-ФП №483277 від 24.04.1979 року позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла 09.07.2013 року, а співвідповідач [PERSON] є сином померлої, тобто, зазначені особи в силу ст.1261 ЦК України, як діти спадкодавця, являються спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів спадкової справи №74/2013 до майна померлої 09.07.2013 року [PERSON], розпочатої 25.09.2013 року (внесено до СР за №55066039) видно, що 25.09.2013 року і 22.11.2013 року спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON], звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття всієї спадщини після смерті матері. Доводи представника позивача та зміст заяви відповідача [PERSON] про визнання позову обгрунтованим свідчать про відсутність між спадкоємцями за законом будь-якого спору щодо спадкового майна належного спадкодавцю [PERSON] не охопленого її заповітом від 20.12.2011 року. При цьому, матеріали цієї спадкової справи не містять особистої заяви позивача [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], як не містять вони і обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії, зокрема відмови нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. За таких обставин, коли відсутність умов для одержання [PERSON] в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають. В силу приписів ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, належить віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed