Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказала, що вона працювала у відокремленому підрозділі відповідача - «Шахта «Димитрова» з 13.09.1967 року у якості телефоністки дільниці «Зв'язок». За наказом по підприємству № 13-к від 27.02.2015 року її було звільнено з 27.02.2015 року за власним бажанням за ст.38 ч.1 КЗпП України у звязку з переходом на пенсію. У порушення ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення з нею не розрахувався, у звязку з чим відповідач повинен виплатити їй відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки. Оскільки на день звільнення вона не працювала і звернулася до відповідача з вимогою про виплату належних їй при звільненні сум 16.03.2015 року, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.03.2015 року по 26.05.2015 року у розмірі 5303 грн. 01 коп., виходячи із її середньоденної заробітної плати в сумі 112 грн. 83 коп., помноженої на 47 робочих днів. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача не визнала, оскільки несвоєчасна виплата позивачу нарахованих сум, належних при звільненні, відбулася не з вини підприємства, а з причин, незалежних від нього. Підприємство остаточно розрахувалося з позивачем 22.05.2015 року. ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» є планово-дотаційним та отримує кошти держпідтримки на часткове покриття витрат по собівартості продукції. Заборгованість виникла внаслідок відсутності дотації на виплату заробітної плати з боку держави в особі Міністерства вугільної промисловості, виконання ним Закуону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», оскільки обєми державної підтримки гірничих підприємств відповідно до ст.9 Гірничого Закону України визначаються державним бюджетом на поточний рік. За технічно-економічними показниками шахтою за грудень 2014 року та три місяці 2015 року план видобутку вугілля виконаний відповідно на 55,7% та на 28,5%; план товарної вугільної продукції виконано відповідно на 8,1% та 11,1%; реалізація у грошовому виразі виконана відповідно на 16,6 %та на 8,5%. Причина невиконання плану видобутку вугілля складні гірничо-геологічні умови при проведенні експлуатаційних камер. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає часткововму задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 13.09.1967 року по 27.02.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи телефоністкою дільниці «Зв'язок», та була звільнена з підприємства за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію за ч.1 ст.38 КЗпП України на підставі наказу № 13-к від 27.02.2015 року, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, наказами ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» № 50 від 19.09.1967 року про прийняття позивача на роботу та наведеним наказом про звільнення (а.с.10-11, 13, 14-15). Згідно довідки відповідача від 15.06.2015 року та виписки по картковому рахунку позивача за період з 01.12.2014 року по 25.05.2015 року заборгованість по заробітній платі та іншим розрахунковим сумам була остаточно виплачена відповідачем позивачу 22.05.2015 року. Відповідно до довідки відповідача від 23.03.2015 року середньоденна заробітна плата позивача складає 112 грн. 83 коп. (а.с.16). Вказаний розмір середньоденного заробітку сторонами не заперечувався. Згідно графіку вихождаємості за лютий 2015 року по дільниці «Зв'язок» ВП «Шахта «Димитрова» позивач у день звільнення 27.02.2015 року не працювала (а.с.18). 16.03.2015 року [PERSON] звернулася до директора ВП «Шахта «Димитрова» з заявою про виплату їй заборгованості із заробітної плати (а.с.12). Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Як зазначено вище, остаточний розрахунок з позивачем проведено 22.05.2015 року, що також не заперечується сторонами. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст..116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути її середній заробіток за період з 17.03.2015 року по 26.05.2015 року в сумі 5303 грн. 01 коп. із розрахунку: 47 робочих днів х 112 грн. 83 коп., де 112 грн. 83 коп. розрахований підприємством середньоденний заробіток позивача і наведений у довідці від 23.03.2015 року. Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Так як середньоденний заробіток позивача розраховано із робочих днів, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен бути розрахований також із робочих днів. Між тим, враховуючи, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 22.05.2015 року середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням норми тривалості робочого часу на 2015 рік відповідно до додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 складе: 112 грн. 83 коп. х 45, а не 47 робочих дні, що буде дорівнювати 5077 грн. 35 коп., саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у звязку із її звільненням. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Скрутне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, на які у своєму запереченні звертає увагу представник відповідача, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір за матеріальними вимогами у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial