Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем по справі [PERSON] 22 серпня 2014 року був укладений в письмовій формі договір позики, що стверджується розпискою, наданою відповідачем. Згідно даної розписки [PERSON] отримала для власних потреб 6\~800 грн. та зобов'язалася повернути вказані кошти до 01.01.2015 року. Але [PERSON] у вказаний у розписці строк не повернула позику та проігнорувала претензію позивача добровільно повернути борг. А тому позивач була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивачка не зявилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, де підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, з невідомих суду причин. Оскільки відповідач в судове засідання не зявилася та не повідомила суд про причини неявки, хоча належним чином була повідомлена, головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі мається достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із розписки від 22 серпня 2014 року, написаної власноручно [PERSON], вбачається, що вона отримала позику в борг від [PERSON] в розмірі 6\~800 грн., які зобовязувалася повернути до 01.01.2015р. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що доведено в судовому засіданні факт позики позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] коштів у 6\~800 грн. Суд приходить до висновку, що позичальник [PERSON] не виконала зобовязання за договором позики, який був оформлений у письмовій формі у виді розписки та борг не повернула, що стверджується також наявністю у позивача [PERSON] оригіналу письмового договору позики (розписки), що надана суду. Таким чином суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з [PERSON] підлягає до задоволення та належить стягнути з відповідача боргу у сумі 6\~800 грн., що з урахуванням індексу інфляції 6\~800х1,34 = 9\~112 грн. та три проценти річних, що становить 235 грн., а всього 9\~347 грн. Судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн., суд вважає, що підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved