Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що вони перебували у стосунках притаманних шлюбу, [INFO] у них народився син - [PERSON] . Спільне життя між сторонами не склалося, внаслідок чого вони почали проживати окремо, дитина залишилась проживати з позивачем. На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2019 року були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , відповідач сплачує аліменти епізодично у сумі 1 000 грн. Однак, у позивача виникли додаткові витрати на утримання сина, що пов`язані з купівлею одягу, взуття, канцтоварів та предметів для навчання, медичного обстеження та лікування, спортивного розвитку дитини, а саме: придбання речей для дитини (босоніжки, мокасини, футболки, шорти, кросівки, бомбер), на загальну суму 1 808,00грн.; придбання канцтоварів на предметів для навчання дитини на загальну суму 903,30 грн.;придбання щомісячного абонементу для спортивного розвитку дитини у період з червня 2019 року по квітень 2020 року та за липень 2020 року, на загальну суму 6 000,00 грн. Їхній син [PERSON] займається у Бійцівському клубі «DOJO SAMURAI», Всеукраїнської федерації військово-спортивного багатоборства, має успіхи та досягнення у цьому виді спорту, має медалі, грамоти та є чемпіоном. Крім того, позивач зазначає, що дитина має вади зору, у зв`язку з чим потребує лікування, носіння окулярів, а у час займання спорту - лінз, за для уникнення травмування, що додатково потребує матеріальних витрат для позивача. Сплата за медичне обстеження дитини (стоматологічні та офтальмогічні послуги) на загальну суму 2 627,00 грн. На день подання позову фактично понесені витрати на дитину, складають 11 338,00 грн., тому позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати частину витрат у розмірі 5 669,00 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості фактично понесених додаткових витрат на одну дитину [PERSON] , [INFO] , а саме грошові кошти у сумі 5 669,00 грн. Ухвалою суду від 20.08.2020 року відкрито провадження в справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строк для подачі до суду відзиву за позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с. 20). Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача, викладені в позовній заяві визнає частково, а саме з витратами на вади зору сина - погоджується. З іншими витратами пов`язані з купівлею одягу, взуття, канцтоварів, предметів для навчання, стоматологічне лікування не погоджується, вважає, що вони не відповідають вимогам ч. 1 ст. 185 СК України. Відповідач зазначає, що аліменти сплачує майже щомісячно, однак на даний час не має змоги оплачувати спортивні тренування сина - [PERSON] , оскільки працює неофіційно, має непостійні, тимчасові заробітки. Також, відповідач зазначив, що у нього на забезпеченні перебуває малолітній син - [PERSON] , [INFO] та дружина [PERSON] , яка офіційно знаходиться в декретній відпустці. Його непостійний заробіток є єдиним доходом родини (а.с. 21-22). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, надала суду заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань у про відкладення слухання справи суду не надано. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги заяву позивача, відзив на позовну заяву відповідача, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданому Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ, актовий запис № 803 від 10 серпня 2010 року, його батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4). 08 липня 2019 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набуло законної сили 20 серпня 2019 року. Відповідно до наданої виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06.10.2020 року, відповідач здійснює оплату аліментів на користь позивача. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] , що не заперечується сторонами по справі. Суд також враховує, що відповідач по справі [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 204) (а.с. 25), має на утриманні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 264) (а.с. 26), його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с. 27-28). З приводу чи працює офіційно відповідач та які в нього доходи, суду доказів жодна сторона не надала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разового, періодично або постійно. Аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у визначеній статі. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря на гірському курорті). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ст. ст. 141, 180 СК України батьки рівною мірою зобов`язані приймати участь у витратах на дитину. Позивачка надала суду належні докази понесених нею додаткових витрат на лікування сина у ФОП « [PERSON] », у вигляді надання стоматологічних послуг, про що свідчить акт № 1 здачі-прийняття робіт (надання стоматологічних послуг) та квитанція від 21.04.2020 року про сплату наданих послуг, на загальну суму 1 000 грн., надання медичних офтальмологічних послуг Клінікою сучасної офтальмології ТОВ «ВІЗУС», ФОП « [PERSON] », магазин « [INFO] », про що свідчить квитанція від 06.06.2019 року, на загальну суму у розмірі 907,00 грн., а також не фіскальні чеки від 28.05.2019 року на суму 200 грн., 28.05.2019 року на суму 340 грн., 06.06.2019 року на суму 180 грн., на загальну суму 720,00 грн. (а.с. 5, 7, 8-11). Загалом вартість документально доведених позивачем додаткових витрат на сина становить 2 627,00 грн., з яких Ѕ частина складає 1 313,50 грн. Вказану суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 185 СК України. Натомість суд не приймає до уваги як доказ, як понесені додаткові витрати позивача на дитину придбання речей для дитини (босоніжки, мокасини, футболки, шорти, кросівки, бомбер) на загальну суму 1 808,00 грн., а також придбання канцтоварів та предметів для навчання дитини на загальну суму 903,30 грн. (а.с. 12-13), оскільки ці витрати не є підтвердженням того, що позивач понесла витрати саме на дану дитину. Дані товарні чеки та накладні є неналежними доказами. Суд зазначає, що з відповідача на утримання сина за рішенням суду стягнуто аліменти, частину з яких позивач має витрачати на речі першої необхідності для дитини (їжа, одяг, взуття, ліки та ін.). Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на заняття дитиною спортом, а саме придбання абонементу у період з червня 2019 року по квітень 2020 року, за липень 2020 року, на загальну суму 6 000 грн., для занять у Бійцівському клубі «DOJO SAMURAI», не підлягають задоволенню з таких підстав. Позивачем додано товарні чеки, на загальну суму 6 000 грн. (а.с. на звороті 13-15), в яких зазначено «абонплата на рукопашний бій». Дані товарні чеки, суд не приймає як доказ в розумінні ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України, оскільки суду незрозуміло походження даних товарних чеків, не зазначено, для кого саме здійснено абоноплату, не зазначено, що саме для занять спортом неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивачем не доведено, що відвідування сином саме занять у вищевказаному бійцівському клубі є необхідними у спортивному розвитку дитини, не доведено необхідність таких додаткових витрат. Адже за змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею додаткових витрат на неповнолітню дитину у розмірі 2 627,00 грн., з яких Ѕ частина складає 1 313,50 грн., в іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, так як позов задовольняється частково, судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1 313,50 грн. х 768,40 грн. /5 669,00 грн. = 178,03 грн.), інша частина судового збору у розмірі 590,37 грн. (768,40 грн.-178,03 грн.) віднести за рахунок держави.

Outcome: partial