Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Селидівська міська територіальна громада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира перейшла їй у спадок після смерті її сина [PERSON], померлого 06.10.2017 року. За вказаною адресою зареєстровані з 11.02.2005 року відповідачі [PERSON], [INFO] та її діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які з грудня 2006 року за місцем своєї реєстрації не проживають. У звязку з реєстрацією відповідачів за вказаною адресою проводяться нарахування комунальних послуг, кошти за які вона вимушена сплачувати сама, крім того у неї виникають труднощі в розпорядженні квартирою. Добровільно знятись з реєстрації відповідачі не бажають. У звязку з чим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 2 в будинку № 55 по вул.Шевченка, міста Гірник, Донецької області. Ухвалою суду від 23.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особа Селидівської міської територіальної громади в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.04.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої селидівської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. З адресної книги вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно довідки, виданої ОСМД «Добробут-2016 м.Гірник» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які не проживають за зазначеною адресою з грудня 2006 року. Згідно акту № 450 від 30.05.2018 року, складеного депутатом Гірницької міської ради [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON]. та [PERSON], при проведенні перевірки за адресою: [ADDRESS], встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, але з грудня 2006 року за цією адресою не проживають. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Частиною 1 статті 383\~ЦК України та ст.\~150\~Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156\~Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.\~317\~ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.72 ЖК\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Наведене відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.\~405\~ч.\~2\~ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved