Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у відновленні (зведенні) паркану та встановленні межових знаків земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] по межі із земельною ділянкою [ADDRESS] відповідно до каталогу координат вершин кутів повороту зовнішньої межі земельної ділянки відомості вирахування площі та каталогу координат вершин кутів повороту зовнішньої межі земельної ділянки з технічної документації із землеустрою щодо встановлення( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої Фізичною-особою підприємцем [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь 27 250,00 грн. у відшкодування збитків, завданих внаслідок незаконного знесення ним межових стовпів та демонтажу її паркану між земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] по межі із земельною ділянкою [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що вона та її діти [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , кожному належить по 1/3 частині домоволодіння. Розміри земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок з господарськими спорудами, були визначені та закріплені на плані земельної ділянки, відведеної під індивідуальне будівництво, який був виданий попередньому власнику [PERSON] , який помер [INFO] , якому рішенням виконавчого комітету Чернігівського районної ради депутатів трудящих [NUMBER] від 05 лютого 1971 року було дозволено будівництво житлового будинку. Саме по цих, визначених планом земельної ділянки розмірах була встановлена в 1971 році дерев`яна огорожа (паркан) як межова споруда земельної ділянки. Через деякий час за цією огорожею був зведений житловий будинок з господарськими спорудами [NUMBER] батьками відповідача. Оскільки з роками дерев`яна огорожа (паркан) зіпсувалась, в 2012 році позивач за власні кошти на тому ж місці і навіть на тих самих опорних стовпчиках встановила шиферний паркан. В 2020 році позивач за погодженням з іншими співвласниками будинку вирішила приватизувати земельну ділянку, яка перебувала в їх користуванні та на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами. Замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення ) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В подальшому були проведені всі необхідні дії та складено акт погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, який був підписаний всіма сусідами крім власника житлового будинку [NUMBER] , відповідача по справі, який відмовився від його підписання без поважних причин та в подальшому почав вчиняти незаконні дії, які закінчив знесенням існуючої між їх земельними ділянками огорожі. Позивач зазначає, що з липня 2020 року по сьогоднішній день огорожі між її земельною ділянкю та земельною ділянкою відповідача не існує, відповідач засмічує земельну ділянку стічними водами та нечистотами. Намагання позивача відновити паркан викликали скандал та супротив. Вважає, що відповідачем були безпідставно порушені межові знаки та демонтований паркан між земельними ділянками, чим їй завдано збитків на загальну суму 27 250 грн. Ухвалою судді від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду від 12 травня 2021 року підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Святная О.В. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно відмітки поштового повідомлення адресат неодноразово свідомо відмовився від отримання конверта із судовою повісткою, тому вважається повідомленим належним чином про розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. Заслухавши вступне слово учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Частиною другою ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, що передбаченого частиною 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право людини до свого приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. З урахуванням загальних принципів, передбачених практикою ЄСПЛ, необхідно зауважити: якщо в Конвенції прямо не визнається право на здорове та спокійне середовище для життя, то у випадках, коли людина безпосередньо і серйозно стурбована незручностями, спричиненими іншими особами (поведінка сусідів, функціонування промислових об`єктів тощо), може виникнути питання щодо порушення статті 8 Конвенції. Порушення права на повагу до житла не обмежується конкретними фізичними порушеннями, такими як несанкціоноване проникнення в будинок особи, а також включає такі посягання, які не є конкретними чи фізичними, наприклад, шум, запахи або інші форми втручання. Серйозне порушення може призвести до порушення права людини на повагу до житла, якщо це заважає користуватися зручностями свого житла. Такі порушення необхідно розглядати не лише в аспекті права особи на матеріальний об`єкт/простір, але і як право на отримання задоволення від користування таким об`єктом. З метою оцінки факту порушення права особи на повагу до житла потрібно визначити, чи досягли незручності того мінімального рівня, необхідного для встановлення втручання у права особи на повагу до житла та приватного життя. Оцінка цього мінімуму є відносною і залежить від усіх обставин справи, таких як інтенсивність та триваість незручностей, їх фізичні чи психічні наслідки. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини перша-п?ята статті 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пункту 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Згідно з пунктами 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у сфері благоустрою населених пунктів громадяни зобов`язані утримувати в належному стані об?єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об?єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів. Відповідно до статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно з підпунктами г) та е) частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК УКраїни). Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2013 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] по 1/3 частині кожен( а.с.14-17). Фізичною-особою підприємцем [PERSON] на замовлення позивачів виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка)загальною площею 0,25 га, яка знаходиться в [ADDRESS] .( а.с. 49- 71). Судом встановлено, що сторони живуть у [ADDRESS] , їх садибні ділянки є суміжними. Баьками позивачем на межі із земельною ділянкою, якою користується відповідач у 1971 році була встановлена дерев`яна огорожа (паркан), як межовий знак. З роками дерев`яна огорожа прийшла в негодність, тому у 2012 році позивачем за власний рахунок на тому ж місці на тих самих опорних стовпчиках зведено шиферний паркан. Допитані судом у якості свідків позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] надали пояснення, що відповідач [PERSON] у присутності [PERSON] , незважаючи на її зауваження, демонтував паркан між між їх земельними ділянками, познімав та пошкодив шифер. При цьому відповідач ніяких претензій до них щодо межі між земельними ділянками не висував, не дає можливості відновити паркан і сам не зводить паркан. Згідно з частинами першою, четвертою, сьомою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Європейський суд з прав людини вказав, що якщо такі незручності перевищують звичайні труднощі співмешкання з сусідами (Apanasewich проти Польщі, пункт 98), вони можуть перешкоджати мирному користуванню житлом, незалежно від того, спричинені вони приватними особами, промисловою діяльністю чи державними установами (span>Martinez проти Іспанії, пункт 42 і 51). З огляду на встановлені обставини справи та зазначені вище норми матеріального права суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у відновленні (зведенні) паркану та встановленні межових знаків земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] по межі із земельною ділянкою [ADDRESS] відповідно до каталогу координат вершин кутів повороту зовнішньої межі земельної ділянки відомості вирахування площі та каталогу координат вершин кутів повороту зовнішньої межі земельної ділянки з технічної документації із землеустрою щодо встановлення( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленої Фізичною-особою підприємцем [PERSON] . Що стосується відшкодування завданих збитків, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З переглянутого судом відеозапису, наданого позивачем, встановлено, що саме відповідач [PERSON] демонтував огорожу з шифера між суміжними земельними ділянками позивача та відповідача. Висновком про вартість матеріального збитку від 14 вересня 2020 року, проведеного приватним оцінювачем СОД ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власникам складає 27 250 грн.( а.с. 34-45). Таким чином, і у цій частині позовні вимоги підлягають заждволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача завданого збитку у сумі 27 250 грн. Що стосується відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), то суд при вирішення даного питання виходить з наступного. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорара адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: Договір про надання професійної правничої допомоги від 24 вересня 2020 року між адвокатом Святною Ольгою Володимирівною та [PERSON] , підписаний сторонами ( а.с. 72), яким визначено, що клієнт за даним договором сплачує адвокату 5 000 гн., квитанцію до прибуткового касового ордеру від 31 жовтня 2019 року на суму 5000 грн. про сплату за правничу допомогу за договором, ордер про надання правничої допомоги (а.с.88). Відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову [PERSON] , понесені нею витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню відповідачем. Визначаючи розмір втитрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню, суд враховує, що ці витрати позивачем документально підтверджені, розмір їх співмірний із складністю справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат, тому витрати на правову допомогу, понесені позивачем підлягають компенсації з відповідача у сумі 5 000 грн.. Відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1816 грн . у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved