Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми заборгованості. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15.10.2017 на виконання умов договору позички, відповідач написав власноруч розписку про отримання від позивачки грошової суми у розмірі 101000 грн. під 8% з зобовязанням повертати щомісяця як проценти, так і тіло позички, що підтверджує факт передання позичкодавцем позичальникові грошової суми у розмірі 101000 грн. В усній формі було домовлено про надання коштів в борг до першої вимоги позивача. В грудні 2017 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення всієї суми боргу, однак відповідач борг не повернув. На даний час повернуто 4600 грн. відсотків. Позивач зазначає що вона внутрішньо переміщена особа, інвалід 2 групи та має незадовільний стан здоровя. Неповернення відповідачем суми боргу позбавило позивачку душевного спокою. А тому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову суму позики у розмірі 101000 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. 13.06.2018 року позивач [PERSON] подала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму позики у розмірі 101000 грн. та 60540 грн. процентів за договором позики. Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Колоди Л.Д. від 08 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м.Черкаси Кондрацької Н.М. від 14 серпня 2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила винести рішення про негайне повернення суми боргу з урахуванням відсотків, витрат на лікування та упущеної вигоди. Представник позивача [PERSON] адвокат Вакуленко О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та виходячи з доводів позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. В порушення вимог ухвали суду від 08.05.2018 та норм ст.191 ЦПК України відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч.2 ст.191 у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: Згідно розписки від 15.10.2017 відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 101000 грн. з виплатою 8% від суми боргу щомісячно, для реалізації комерційного проекту. Інших боргів перед позивачкою відповідач не мав. 17.11.2017 [PERSON] на адресу відповідача направлено лист-претензію про повернення суми коштів, однак відповідач свої зобовязання по поверненню коштів не виконав, а тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх порушених прав. Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Розписка підписана відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, кінцевим строком виконання зобовязання вважалася перша вимога позивача про повернення коштів. 17.11.2017 [PERSON] на адресу відповідача направлено лист-претензію про повернення боргу, однак в порушення умов договору відповідач свої зобовязання не виконав. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договором позики встановлено вісім відсотків щомісячно від усієї суми позики. Згідно уточненої позовної заяви від 13.06.2018, станом на 13.06.2018 року, сума позики, що підлягає поверненню становить 101000 грн. Загальна сума несплачених відсотків за період з листопада 2017 року по червень 2018 року становить 60540 грн. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками, а тому ці вимоги підлягають задоволенню. Інші вимоги позивача не конкретизовані, не мають посилань на норми матеріального і процесуального права, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується прийняття рішення про негайну виплату грошових коштів, суд зазначає наступне: Відповідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; видачу або продовження обмежувального припису. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Таким чином, положення вищевказаної статті містять вичерпний перелік обставин, за яких рішення допускається до негайного виконання. Вимога про повернення боргу за договором позики у даному переліку відсутня, а тому суд не вправі допускати негайне виконання даного рішення. Окрім цього, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач через канцелярію суду подала заяви від 11.10.2018 та 18.10.2018, які вважає заявами про збільшення позовних вимог та які «надані для роздумів», про що зазначалось у журналі судового засідання. Так, у відповідності до ч.5 ст.49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Позивачем не подано суду відповідних доказів, а тому суд не приймає вищевказані заяви до розгляду. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 740,80. На підставі викладеного та

Outcome: partial