Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя покликаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона розірвала шлюб, відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2006 року. За час подружнього життя, вона з відповідачем спільно придбали однокімнатну квартиру, що знаходиться [ADDRESS] Факт придбання квартири під час спільного подружнього проживання стверджується договором купівлі-продажу квартири від 30 березня 1999 року та копією з її паспорта в якому зареєстровано укладення шлюбу з відповідачем - 02 лютого 1998 року. Крім цього, ними також були придбані меблі та побутові речі: два плейєри, відеомагнітофон, телевізор, два порохотяги, холодильник, газову плитку, фритюрницю, вентилятор, дві пральних машини, бойлер, набір меблів у вітальню, кухонний стіл, меблевий куток в кухню, посуда, а всього майна на загальну суму 6900 гривень. Оскільки відповідач на її прозьби відмовлявся добровільно поділити між ними спільно придбану квартиру та придбані речі і предмети, вона змушена була звернутися до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя. Просить суд постановити рішення про розподіл між ними спільного майна, виділивши їй 1/2 частину однокімнатної квартири в [ADDRESS] вартістю 179800 гривень, в рахунок розподілу спільного майна подружжя, а також виділити їй в натурі в користування слідуюче майно: порохотяг червоного кольору, вартістю 200 гривень, м»яку частину (набір меблів) у вітальню, вартістю 700 гривень, холодильник марки «Норд», вартістю 1000 гривень, фритюрницю, вартістю 150 гривень, пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 1000 гривень, набір кухонних кастрюль, в кількості 05 штук, вартістю 150 гривень, а всього майна на загальну суму 3250 гривень. За відповідачем [PERSON] просить залищити 1/2 частину однокімнатної квартири в [ADDRESS] а в порядку розподілу спільного майна подружжя виділити також [PERSON] в натурі в користування слідуюче майно: плейєр DVD марки «Соні», вартістю 300 гривень, плейєр DVD марки «Інсайд», вартістю 300 гривень, відеомагнітофон марки «Оріон», вартістю 100 гривень, телевізор марки Телестар», вартістю 500 гривень, порохотяг, марки «Прогрес», вартістю 200 гривень, стіл кухонний, вартістю 100 гривень, куток в кухню меблевий, вартістю 800 гривень, газову плитку марки «Норд», вартістю 300 гривень, електричний вентилятор, вартістю 60 гривень, пральну машину, вартістю 300 гривень, водяний бойлер на 80 літрів, вартістю 300 гривень, чайний сервіз на 06 осіб, вартістю 150 гривень, набір столових кришталевих стаканів на 12 осіб, вартістю 300 гривень, а всього майна на загальну суму 3660 гривень, стягнувши з відповідача в її користь грошову компенсацію у розмірі 410 гривень, як грошову різницю в частках. Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] покликаючись на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 02 лютого 1998 року до 06 лютого 2007 року. Від спільного подружнього життя вони мають двоє дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO]. 30 березня 1999 року, він уклав договір купівлі-продажу квартири, за яким придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] В провадженні Яворівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про поділ спільного майна. В перелік майна, яке підлягає поділу включена і квартира, що в [ADDRESS] як така, що належить їм, як сторонам, на праві спільної сумісної власності. Однак, вищезазначена квартира, являється його особистою приватною власністю, такя як була придбана ним за власні кошти. У зв»язку з відсутністю у нього житла, його родичі допомогли купити йому це житло, шляхом дарування коштів на згадану квартиру. Частина 1 статті 57 Сімейного кодексу України встановлює перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. До цього переліку належить майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У ч.7 ст.57 Сімейного кодексу України говориться про те, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належать одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В даному випадку квартира була повністю придбана за його особисті кошти і відповідно до діючого законодавства, квартира по згаданій адресі, є його особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви про розподіл спільного майна подружжя, дали пояснення аналогічні викладеним в заяві, просять позов задовольнити, розділивши майно подружжя порівну. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] просять відмовити, так як придбана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] заперечили повністю, просять в задоволенні позову про розподіл спільного майна подружжя відмовити, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру, що знаходиться [ADDRESS] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про про розподіл спільного майна подружжя слід задовольнити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на квартиру слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований у відділі ЗАГСу Яворівського району Львівської області 02 лютого 1998 року. Також в судовому засіданні встановлено і підтверджено документально, що у сторін, від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. З договору купівлі-продажу квартири від 30 березня 1999 року вбачається, що продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Копія реєстраційного посвідчення Львівського обласного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 05 липня 1999 року посвідчує, що однокімнатна квартира, житловою площею 14, 5 кв.м. в [ADDRESS] в цілому зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 березня 1999 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона дійсно продала, а покупець [PERSON] купив для своєї сім»ї однокімнатну квартиру в [ADDRESS] Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Копія свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджує, що шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів у відділі реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області, 06 лютого 2007 року, зроблено відповідний актовий запис за №21. Стаття 68 Сімейного Кодексу України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу. Згідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд не може взяти до уваги покази свідка [PERSON], щодо виключення з розподілу майна квартири [ADDRESS], що не є власністю подружжя, оскільки вона прямо зацікавлена у виключенні такого майна з поділу. Оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, сторони не є більше подружжям і проживають окремо, а тому виникла потреба в розподілі їхнього спільного майна, в тому числі і спірної квартири. Квартира є неподільною річчю, побудована за типовим проектом з розрахунку на одну сім»ю і, враховуючи той факт, що спільне подальше проживання сторін в одному житлі є неможливим, тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку спірної квартири [ADDRESS] в рахунок розподілу спільного майна подружжя. В порядку розподілу спільного майна подружжя також виділити [PERSON] в натурі в користування слідуюче майно: порохотяг червоного кольору, вартістю 200 гривень, м»яку частину (набір меблів) у вітальню, вартістю 700 гривень, холодильник марки «Норд», вартістю 1000 гривень, фритюрницю, вартістю 150 гривень, пральну машинку марки «Самсунг», вартістю 1000 гривень, набір кухонних кастрюль, в кількості 05 штук, вартістю 150 гривень, всього майна на загальну суму 3250 гривень. В порядку розподілу спільного майна подружжя виділити [PERSON] в натурі в користування слідуюче майно: плейєр DVD марки «Соні», вартістю 300 гривень, плейєр DVD марки «Інсайд», вартістю 300 гривень, відеомагнітофон марки «Оріон», вартістю 100 гривень, телевізор марки Телестар», вартістю 500 гривень, порохотяг, марки «Прогрес», вартістю 200 гривень, стіл кухонний, вартістю 100 гривень, куток в кухню меблевий, вартістю 800 гривень, газову плитку марки «Норд», вартістю 300 гривень, електричний вентилятор, вартістю 60 гривень, пральну машину, вартістю 300 гривень, водяний бойлер на 80 літрів, вартістю 300 гривень, чайний сервіз на 06 осіб, вартістю 150 гривень, набір столових кришталевих стаканів на 12 осіб, вартістю 300 гривень, на загальну суму 3660 гривень, стягнувши з нього в користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 410 гривень, як грошову різницю в частках. Суд також приходить до висновку, що відповідно до вимог діючого законодавства, кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Спірна квартира в [ADDRESS] була придбана [PERSON] для своєї сім»ї 30 березня 1999 року і до дня розірвання шлюбу з дружиною - [PERSON], тобто до 2007 року, він не ставив жодних претензій про те, що ця квартира є його особистою приватною власністю, як така, що була придбана ним за власні кошти. Посилання [PERSON] на те, що він, в даний час, просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], при вирішенні спору про розподіл спільного майна подружжя, правового значення не має, а тому в задоволенні його позовних вимог слід відмовити.

Outcome: approved