Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона згідно наказу від 07.07.2016 року № 1/ос, 08.07.2016 року була прийнята на посаду інженера 1 категорії групи технічної документації Дорожньої лабораторії автоматики, телемеханіки та звязку у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 17.07.2017 року звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату. На день її звільнення їй нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати, що відповідно до наданих відповідачем розрахунків заробітної плати у сумі складає 22087,31 грн., а саме: за березень 2017 року 2069,25 грн. (з урахуванням виплаченого авансу за березень 2017 року у розмірі 2200,00 грн.), за квітень 2017 року 7678,98 грн., за травень 2017 року 801,14 грн., за червень 2017 року 3400,21 грн., за липень 2017 року 8137,73 грн., та одноразової грошової вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. По теперішній час суми, що належать їй не виплачені. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 18.07.2017 року по 10.09.2018 року включно у розмірі 135693,90 грн. із розрахунку: 304,94 грн. х 420 робочих днів за час затримки розрахунку з часу звільнення. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати згідно ст.44 КЗпП України в загальній сумі 22087,31 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017 по 25.07.2018 в сумі 135693,90 грн. та донарахувати по день фактичного розрахунку. Позивач до судового засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, просить суд розглянути справу без її участі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача не визнає у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у звязку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема, у містах Донецьку, Ясинуватій, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України. Висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлені неправомірними діями третіх осіб, майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у тому числі у м. Донецьку, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Відповідач втратив доступ, серед іншого, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників. Вказані форс-мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобовязань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України.\~Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розпису, розцінок та норм праці, табеля обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через відсутність вини підприємства у непроведенні розрахунку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Компенсація за невикористану відпустку розрахована бути не може через відсутність первинних документів, зокрема, наказів про надання відпусток, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не використані позивачкою та які б підлягали компенсації у звязку із звільненням. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 29.06.2016 року по 17.07.2017 року знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, працювала інженером 1 категорії групи технічної документації Дорожньої лабораторії автоматики, телемеханіки та звязку у виробничому підрозділі «Донецька дистанція звязку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату (а.с. 13-18). Згідно наданих розрахунків заробітної плати [PERSON] була нарахована заробітна плата з сумами до виплати: за березень 2017 року 4269,25 грн., за квітень 2017 року 7678,98 грн., за травень 2017 року 801,14 грн., за червень 2017 року 3400,21 грн., за липень 2017 року 8137,73 грн. (з компенсацією за невикористану відпустку 1935,08 грн. та вихідною допомогою 7619,12 грн.) (а.с.19-24). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] з квітня 2017 року не виплачувалась сума заробітної плати для нарахування пенсії (а.с.30-34). Згідно довідки АТ «Комерційний Банк «Приватбанк», на картковий рахунок [PERSON] з серпня 2016 року по березень 2017 року включно надходили грошові виплати, з квітня 2017 року по червень 2018 року жодних надходжень не було (а.с. 35-37). Відповідно ч.1 ст.\~21\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~Відповідно до\~ч.1\~ст.47\~КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обовязок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, законодавством покладено\~на працедавця, а не на працівника. Судом встановлено, що позивач звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату, на теперішній час розрахунок з нею у повному обсязі не здійснений, заборгованість із заробітної плати, включаючи компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, з урахуванням виплаченого авансу за березень 2017 року, складає 22087,31 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто згідно статті 117\~КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно статті 4 КЗпП України, законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9\~ЦК\~України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини. Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617\~ЦК\~України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК\~України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов'язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116\~КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязаної сторони за трудовим договором (а.с.81-97). Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачкою при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-2159цс15,\~від 11 травня 2016 року № 6-383цс15, від 23 березня 2016 року № 364цс16, від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 25 травня 2016 року № 948цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17. Згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК\~України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. З урахуванням викладеного доводи відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивачки є обґрунтованими, а посилання позивача на те, що відповідачем не надано сертифікат Торгово-промислової палати України, а наданий висновок Торгово-промислової палати України носить консультативний характер є помилковим. Згідно з ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України/регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України/регіональної ТПП. У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України. Тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року про наявність обставин непереборної сили, позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 200,62 грн. (22087,31 грн. х 1433,13грн. : 157781,21\~грн. = 200,62 грн.). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.\~4,\~40,\~44,\~47,\~115,\~116,\~117,\~137,\~235\~КЗпП\~України,\~ст.ст.9, 82, 617 ЦК України, ст. 14-1Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», ст. 10 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,\~

Outcome: partial