Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на виїзд та в'їзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2005 року по 20.09.2013 року. Від цього шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Донька мешкає разом з нею і вона сама займається її вихованням й матеріальним забезпеченням, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, знайшов собі іншу жінку, розлучився з нею, покинув місце роботи та виїхав з м. Донецька. З донькою він спілкується тільки за телефоном, участі у вихованні та повсякденному житті доньки не приймає. Оскільки вони з донькою мешкають на лінії розмежування з лінією проведення АТО та мають велику кількість родичів, які залишились у м. Донецьку та з якими вона підтримує родинні зв'язки, вона має намір їздити до м. Донецька. Крім того, в м. Донецьку знаходиться велика кількість фахових медиків-педіатрів (донька постійно хворіє). Відповідач добровільно згоди на виїзд їх дитини не надає. З зазначених підстав просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в'їзд на непідконтрольну Україні територію їх доньки без згоди її батька. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] і [PERSON]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved