Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Заставнівської РДА Чернівецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька, в якому просила надати дозвіл на виїзд на оздоровлення та відпочинок, без обмежень будь-якими строками до досягнення сином [PERSON], [INFO] 16-ти річного віку, до країн Туреччини, Єгипту, Болгарії, Греції, Хорватії та Чорногорії в супроводі матері [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 19 вересня 2009 року між ними з відповідачем був зареєстрований шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. На підставі рішення суду від 15.12.2016 року шлюб між ними розірвано. На даний час відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. У жовтні 2014 року він виїхав до країни Італія, з вказаног очасу перебуває там, сина не відвідує, матеріально його не забезпечує. Жодних стосунків з ним не має. Останнім часом син почав сильно хворіти, однак у зв'язку із відсутністю батька вона не має змоги отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон вона виготовила. За таких обставин вона змушена звернутись із даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала, обґрунтувавши вищенаведеним та просила його задовольнити. Позивач пояснила, що має намір відвезти сина на відпочинок до Єгипту, оскільки згідно висновку ЛКК він перебуває на диспансерному обліку з хронічним субкомпенсованим тонзилітом, хронічний аденоїдит, аденоїди 1-2 ступеня, астено-невротичний стан. Лікарі надали рекомендації щодо необхідності оздоровлення в умовах теплого клімату. Також вказала, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, а тому вона просить надати дозвіл на вивезення дитини за кордон без згоди батька до досягнення останнім 16-ти річного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності від нього також не надходило. З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача 6992/17-вх від 04.12.2017 року (а.с. 14) видно, що відповідач [PERSON], зареєстрований в с. Кострижівка Заставнівського району Чернівецької області. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка вручена відповідачу належним чином. Зі згоди позивача суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Третя особа представник органу опіки та піклування Заставнівської РДА Чернівецької області Пендюр В.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 19.09.2009 р. позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано виконавчим комітетом Кострижівської селищної ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №16, що вбачається з тексту рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.02.2016 року (а.с. 6). Вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано. У даному шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про народження від 18.05.2012 року [PERSON] є батьком, а позивач [PERSON] є її матір'ю (а.с.12). Відповідно до висновку ЛКК №3102 від 12.12.2017 року дитина [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з хронічним субкомпенсованим тонзилітом, хронічний аденоїдит, аденоїди 1-2 ступеня, астено-невротичний стан. Лікарі надали рекомендації щодо необхідності оздоровлення в умовах теплого клімату в 2017-2018 роках. 27.07.2017 року позивач [PERSON] отримала для сина паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що вбачається з копії вказаного документу наданого суду позивачем в судовому засіданні. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 (далі Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права на підставі положень ст. 360-7 ЦПК України. Згідно з п.п.17, 18 Правил - за наявності заперечень одного з батьків проїзний документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ч.1, ч.2 ст.27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні позивач з метою створення дитині умов для забезпечення відпочинку, зміни обстановки, оздоровлення, фізичного, духовного та морального розвитку має намір і фінансову можливість вивезти сина на відпочинок та оздоровлення в Єгипет, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітнього позивач це зробити не може. Відповідно до посилань позивача у добровільному порядку у відповідача отримати нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон не можливо. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, пояснила, що дійсно останній протягом останніх трьох років перебуває за кордоном в Італії. Дуже рідко їй телефонную, життям свого сина не цікавиться, не приймає участі в його утриманні та вихованні. Онук має проблеми із здоров'ям, а тому є необхідним його вивезти на оздоровлення. Враховуючи вищенаведене, можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на виховання сина та позбавляє її можливості, як матері дитини, надавати сину найкраще в житті, а також можливість оздоровитись. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог лише в частині надання дозволу для одноразового виїзду до Єгипту з метою оздоровлення на період з 01.01.2018 року по [INFO]. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судові витрати понесені нею при звернені до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial