Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Приморський Посад, Приазовського району, Запорізької області, батьківських прав відносно її сина, [PERSON] , [INFO] . А також стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов`язані з оплатою судового збору у сумі 768,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі з її сином [PERSON] .. У них народився син - [PERSON] . Родиною мешкали у належному їй житловому будинку в м. Мелітополі. Заочним рішенням від 09.07.2013 року шлюб між її сином та [PERSON] було розірвано, оскільки шлюбні відносини були припинені ще з 01.05.2012 року, коли [PERSON] , залишила чоловіка з дитиною та пішла до іншого. Заочним рішення суду від 22.10.2014 року визначено місце проживання її онука разом з батьком - [PERSON] .. Після припинення шлюбних відносин дитина проживала разом з батьком, та перебувала на його утриманні. Мати дитини - [PERSON] не цікавилася дитиною взагалі, не навідувалась до нього, не цікавилася станом його здоров`я, не виконувала покладені на неї обов`язки щодо виховання, утримання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з ним. Відповідачка покинула дитину, коли йому було тільки 4 роки, тобто у той час коли дитина має емоційний зв`язок з матір`ю та потребує її виховання та присутності. [INFO] помер її син - батько дитини [PERSON] . На даний час дитині 11 років, тобто рідна мати не цікавиться життям своєї дитини понад 6 років, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно сина. Таким чином, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Крім того, просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі. Ухвалою Приазовського районного суду від 08 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою Приазовського районного суду від 17 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання по справі; зобов`язано орган опіки та піклування Приазовської районної державної адміністрації надати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Приазовського районного суду від 23 жовтня 2019 року закрите підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 07 листопада 2019 року на адресу суду надійшов висновок комісії з питань захисту прав дитини Приазовської райдержадміністрації від 06.11.2019 року за № 720. Ухвалою Приазовського районного суду від 18 листопада 2019 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача. 19 листопада 2019 року від представника відповідача - адвоката Ігнатова Є.Є. надійшли письмові пояснення до позовної заяви, в яких зазначено, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, пояснюючи тим, що дійсно [PERSON] на той час перебувала у шлюбі з [PERSON] , у них народився син [PERSON] . Вони разом та ще з донькою [PERSON] від першого шлюбу проживали у будинку в м. Мелітополі. Сімейні відносини не склалися, оскільки [PERSON] вживав спиртні напої, почалися сварки та суперечки. Все це призвело до того, що [PERSON] разом з донькою переїхали на орендовану квартиру. За домовленістю 4-ний син залишився проживати з батьком та бабусею [PERSON] , оскільки на той час [PERSON] працювала кухарем у кафе. Спочатку [PERSON] відвідувала сина, купувала йому речі, дарувала подарунки, тобто не ухилялася від своїх батьківських обов`язків. Після розірвання шлюбу [PERSON] почала проживати з іншим чоловіком, дізнавшись про це, [PERSON] разом зі своїм сином почали перешкоджати [PERSON] бачитися з дитиною, відмовлялися передавати подарунки дитині. Заочним рішенням суду від 22 жовтня 2014 року було визначено місце проживання дитини разом з батьком. Дізнавшись про існування вказаного рішення [PERSON] вирішила оскаржити його, але [PERSON] та колишній чоловік мотивували необхідністю даного рішення, можливістю зареєструвати дитину та у випадку чого оформити спадщину, бо [PERSON] переїхала жити до Полтавської області. За час перебування [PERSON] в Полтавській області, та намагалася дзвонити [PERSON] для спілкування з дитиною, проте остання не відповідача на телефонні дзвінки. У серпні 2019 року [PERSON] дізналася про смерть колишнього чоловіка [PERSON] та відразу приїхала до м. Мелітополь щоб поспілкуватися з сином, проте [PERSON] відмовила їй в спілкуванні з дитиною, мотивуючи тим, що вона покинула свого сина. Також зазначено, що [PERSON] розуміє, що дитина з 4 років проживає з бабусею та між ними існують тісні моральні та духовні стосунки, та не заперечує, щоб її син мешкав разом з бабусею. На даний час, [PERSON] працює кухарем у кафе м. Полтава, має можливість та бажання надавати матеріальну допомогу синові, бажає, щоб їй не чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною. На підставі викладеного просять відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні, призначеному на 16 грудня 2019 року, судом задоволені клопотання учасників процесу про допит неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та про допит свідків. 24 грудня 2019 року від позивачки надійшла заява, в якій зазначає, що доводи у письмових поясненнях [PERSON] необґрунтовані та не відповідають фактичним обставинам. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Представник позивача в судових засіданнях підтримала заявлені вимоги, просить позов задовольнити з підстав викладених у позові. Також, зазначила, що з травня 2012 року [PERSON] не спілкувалася з дитиною та не цікавилася його життям. Після смерті батька, дитина проживала разом з бабусею та його вихованням займалися бабуся та бабусина родина, а в той час [PERSON] облаштовувала своє особисте життя. Навіть дізнавшись про смерть колишнього чоловіка, з яким проживав її син, наміру забрати дитину [PERSON] не заявляла, до дитини не з`являлася. Тільки після того як позов надійшов до суду, [PERSON] розшукали служба у справах дітей і вона з`явилася до суду. Під час розгляду справи та по теперішній час [PERSON] ніяких особистих спроб зустрітися з дитиною не проявляла, контакту з сином не налагодила, що свідчить про відсутність емоційної прив`язаності. Зазначила, що зміна родини при таких обставинах може негативно вплинути на емоційний, психологічний та фізичний розвиток дитини та може викликати новий психологічний стрес, від якого дитина ще не оговталась після смерті свого батька. На даний час дитина емоційно прив`язана до бабусі і сестри, яких вважає мамою. Своєю поведінкою [PERSON] самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню, навчанню та утриманню свого сина, як духовно так і матеріально. Більше ніж 6 років не відвідувала дитину, та не цікавилася взагалі нею. Таким чином, наявні підстави, передбачені ст.. 164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , а тому позовні вимоги слід задовольнити. Позивачка у судових засіданнях підтримала доводи свого представника. Представник відповідача у судових засіданнях позов не визнавав, пояснюючи тим, що дійсно [PERSON] винна перед своїм сином, проте вона намагається налагодити контакт з дитиною. Але дитина перебуває під впливом інших родичів, а це заважає налагодити стосунки. Позбавлення батьківських прав це виключна міра, яка застосовується у крайньому випадку. А тому, вважає, що слід відмовити у задоволенні позову, попередивши [PERSON] про зміну ставлення до сина, поклавши контроль на органи опіки та піклування. Також зазначав, що протягом 6 років склалися неприязні відносини між позивачкою та відповідачкою, що і впливає на вирішення питання щодо спілкування з дитиною та вирішення питання мирним шляхом. Відповідачка у судових засіданнях позов не визнавала, пояснюючи тим, що вона винна у тому, що 6 років не спілкувалася з дитиною, проте хоче виправити свої помилки та налагодити відносини з сином. Дійсно, після народження сина, вони всі разом проживали разом з відповідачкою, яка піклувалася онуком, бо вона працювала вночі кухарем, тобто утримувала родину. Питань не виникало, все було гаразд. Після розірвання шлюбу з батьком дитини, почалися неприязні відносини, і вона була вимушена виїхати до іншого місця проживання. Намагалася контактувати з сином по телефону, проте їй не давали спілкуватися з сином, повертали надіслані нею подарунки. Отримувати матеріальну допомогу колишній чоловік відмовлявся. Була між ними і домовленість стосовно місця проживання сина разом з батьком, в результаті чого нею і не оскаржувалося рішення суду щодо місця проживання дитини. Дізнавшись про смерть колишнього чоловіка, вона мала намір приїхати до сина, але не було можливості. На даний час вона має роботу, хоч і неофіційну, проживає у будинку цивільного чоловіка. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Приазовської районної держаної адміністрації Запорізької області у судових засіданнях, яких був присутній, позовні вимоги позивачки підтримував, надалі у призначені судові засідання не з?являвся, надававши суду заяви про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні, призначеному на 14 січня 2020 року, за відсутності матері та бабусі, була допитана неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що на даний час він проживає з бабусею, [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] - це його двоюрідна сестра, а [PERSON] - це її чоловік. Вони піклуються ним, возять до шкоди та до секцій. Мама його покинула у 2012 році, а папа помер. З папою він жив добре, він його водив до дитсадка. Мама йому дзвонила, проте він сам не хотів з нею говорити, бо вона не хоче приділяти йому увагу. Їй не довіряє та не хоче їй прощати, бо його вона зрадила 2 рази. З подарунків вона йому дарувала машину зламану та конструктор. З сестрою [PERSON] він не спілкується, її не пам`ятає. Маму, коли вона прийшла до шкоди, не впізнав, не зрозумів хто це, директор його відвела до неї, і мама повідомила, що не буде його забирати, та і він не хоче з мамою їхати. Згоден розмовляти з мамою по телефону, але їхати з нею та зустрічатися не хоче. У папи він не питав про маму, та і він нічого йому не казав. Своїми батьками він вважає [PERSON] та [PERSON] , які піклуються про нього, вчать з ним уроки. [PERSON] батьків він мало знає, бачив їх лише 2 рази, в лікарні і вдома. Обіцяли купити телефон та забрати на зимові канікули. Проте ніхто нічого не виконав. Він бажає жити разом з [PERSON] і [PERSON] . Мама його кинула у 4 роки та згадала про нього лише тоді, коли її викликали до суду. Сестра [PERSON] йому дзвонила лише 1 раз у 2017 році та повідомила, що народила дитину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 04 березня 2020 року, пояснив, що [PERSON] знає давно, стосунки дружні. [PERSON] знає як колишню сусідку. Сім`ю [PERSON] знає років 6-7. Син [PERSON] постійно щось у будинку ремонтував. [PERSON] через деякий час зникла, а дитина залишилися із батьком, який і займався її вихованням. Якщо батько [PERSON] затримувався на роботі, то з дитиною була бабця. [PERSON] непогано заробляв, дитину привчав до спорту, не вживав алкоголь, дитину водив до воскресної школи, на спортивні секції. Матір з дитиною не бачив. До дня смерті [PERSON] , тобто протягом 6 років, він жодного разу не бачив матір дитини. Він особисто був у будинку [PERSON] , і [PERSON] разом з сином приходили до нього. Хлопчик розповідав як папу йому купив велосипед чи якусь нову річ, про маму ніколи не казав. З [PERSON] він мало розмовляв про [PERSON] , йому лише відомо, що вона їх покинула. Аліменти [PERSON] не сплачувала, бо [PERSON] не потребував у коштах. Йому [PERSON] казав, що [PERSON] обіцяла приїхати забрати сина на канікули, дитина чекала, проте мати не виконала обіцянки. Після смерті батька дитина проживає у квартирі баби. Він особисто спілкується з [PERSON] , та бачить, що саме вона займається онуком, водить його на секції. Хлопчику мати не потрібна, він про неї не говорить та її не згадує. Йому відомо, що останній час дитина бачиться з мамою, проте відносини у них холодні. Крім баби, дитиною займається тітка [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 04 березня 2020 року, пояснила, що [PERSON] знає давно, [PERSON] бачила лише один раз. У 2011 році [PERSON] придбав будинок навпроти неї, ремонт робив у будинку [PERSON] . Знає, що у родині народилася дитина. [PERSON] бачила одного разу разом з дівчинкою, яка є донькою. Потім [PERSON] зникла. Питала у хлопчика, де мама, той відповідав, що скоро мама приїде. Коли хлопчику виповнилося 10 років, він перестав згадувати про маму. Батько дитині приділяв увагу, про [PERSON] нічого не може сказати. Завжди дитина була з батьком, путівки до табору купляв тато. [PERSON] хвилювався, що мама дитину не вітає з днем народження. Зараз вона була у гостях в родині [PERSON] та бачила, що дитина живе в належних умовах, у нього є все. Дитина не згадує про маму, у нього є образа, що мама не виконала обіцянку, не забрала його на канікули. Їй відомо, що мама приносила дитині цитрусові та книжки, фрукти роздали дітям, а книжки віддали до бібліотеки. Дитина оточена турботою та увагою з боку баби та тітки. Їй відомо, що дитина боїться, що його забере мати, розмовляти про маму не хоче, мамою [PERSON] не називає. Також, повідомила, що їй не відомо, щоб хто-небудь настроював хлопчика проти мами. Мама зараз для дитини чужа людина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 22 червня 2020 року, пояснила, що вона була сусідкою [PERSON] . У 2011 році поселилися родина [PERSON] . Вона від`їжджала на заробітки, повернувшись, вона дізналася, що [PERSON] пішла з дому, не проживає з чоловіком і сином. Все життя дитини з тих пір заповнив батько. Вона за весь час жодного разу не бачила матір дитини. Дитина з приводу мами нічого не розповідав. Батько постійно займався вихованням сина, водив його до дитсадка, школи, секцій, воскресної школи. Зі слів [PERSON] їй відомо, що мама дитині не дзвонила, не вітала з днем народження. Про теперішні обставини в сім`ї не знає. Не спілкується з ним з серпня 2019 року, коли помер батько дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 22 червня 2020 року, пояснила, що вона є тіткою [PERSON] .. Їй відомо, що [PERSON] жила разом з [PERSON] , одного разу вона була у них вдома. Потім дізналася, що вони розлучаються. Зі слів [PERSON] їй відомо, що сина їй не давали. [PERSON] умовляла [PERSON] , що поки та не облаштується, залишити дитину у них. Їй відомо, що зараз [PERSON] намагається налагодити відносини з сином, їздила вона до будинку, чекала біля під`їзду, проте коли вийшов хлопчик, він відмовився спілкуватися з мамою. Їздила [PERSON] і до школи, приносила подарунки та частування, проте все це повернули. [PERSON] скаржилася, що вона не могла додзвонитися синові. Разом [PERSON] з дитиною не живе 5-6 років. Весь цей час дитиною займався батько та бабуся. Хто матеріально забезпечує дитину вона не знає, як і не знає про рішення суду щодо встановлення місця проживання дитини. Зазначила, що вона разом з [PERSON] ходила і до школи, і до будинку, де мешкає дитина, проте хлопчик не захотів спілкуватися з мамою. Вважає, що дитині забороняють спілкуватися з мамою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 22 червня 2020 року в режимі відео конференції з Яворівським районним судом Львівської області, пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, та додала, що від [PERSON] ніхто не відмовлявся. Коли вони разом жили, то було дуже тяжко. Дійсно, одного разу, зібравши речі, вони виїхали з будинку, де разом жили з [PERSON] . Мама зняла помешкання, в яке неможливо було привести маленького [PERSON] . Він був у них нетривалий час, а потім просився до тата. З братом спілкувалася нечасто, десь 1 раз на місяць. Не завжди можливо було домовитися про зустріч, оскільки говорили, що [PERSON] то немає вдома, то він зайнятий. Десь років 4-5 тому мама переїхала до Полтави разом з цивільним чоловіком, з яким проживає і зараз. Вона знає, що мама намагалася дзвонити [PERSON], скаржилася, що не може додзвонитися. Мама через неї намагалася передавати подарунки та кошти, проте жодного разу у неї не виходило з різних причин, то дома нікого немає, то інше. Особисто вона дзвонила [PERSON], повідомила проте що в неї народилася дитина, проте він спілкувався неохоче, вважає, що йому підсказували, що говорити. Під час спілкування клав трубку, говорив, що у нього немає телефону та він йому не потрібен, і щоб більше вона не дзвонила. На даний час її мама живе у приватному будинку цивільного чоловіка, працює на заводі пекарем. Мама боялася забирати [PERSON], оскільки боялася нанести йому психологічну травму, бо він уникає спілкування. Бажають спілкуватися з [PERSON], бо їм не давали можливість спілкуватись. Вважає, що головне розпочати спілкування та залишитися з [PERSON] наодинці. Вона бажає, щоб [PERSON] жив разом з мамою. На той час було дуже тяжко, мама працювала, не вистачало коштів на проживання, проживали вони в гуртожитку в кімнаті, де був один диван, а [PERSON] був малий. Вважає, що [PERSON] потрібно налаштувати позитівнише до матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 22 червня 2020 року, пояснила, що [PERSON] - це її бабуся, [PERSON] - колишня дружина її дяді, [PERSON] - її двоюрідний брат, який народився у 2008 році. ЇЇ дядя з дружиною та маленьким [PERSON] жили окремо. В той час коли вона перебувала на практиці у 2009-2010 роках, дядя [PERSON] з [PERSON] жили у квартирі бабусі. Повернувшись у 2010 році, родина дяді переїхала жити у житловий будинок по [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] і [PERSON] працювали, маленький [PERSON] жив з бабусею. Вони його забирали лише на вихідні. Весною 2012 року стосунки у [PERSON] і [PERSON] погіршилися, як казав їй дядько [PERSON] працювала вночі в кафе і часто приходила додому випивша, що йому не подобалось, тому вони і розвелися. Після розлучення, питання щодо проживання [PERSON] не виникали, [PERSON] зібрала речі та виїхала. Бабуся переїхала жити до дяді та почала допомагати виховувати [PERSON]. Спочатку [PERSON] намагалася підтримувати відносини, забирала декілька разів. Потім припинила спілкування. Батьки зі сторони [PERSON] та сама [PERSON] не дуже прагнули до спілкування. Ніхто до [PERSON] особливих почуттів не проявляв. Підтвердила, що її дядько належним чином приділяв увагу синові, а [PERSON] лише іноді дзвонила. Подорослішав [PERSON] розуміє, що мама його кинула. Бабуся намагалася, щоб [PERSON] спілкувався з мамою, давала трубку. Проте [PERSON] останній час зовсім перестала дзвонити. У 2019 році ніхто взагалі з родини [PERSON] не привітав [PERSON] з днем народження. Зараз вона з [PERSON] і бабусею живуть усі разом, всю турботу над [PERSON] взяли на себе. Після смерті батька [PERSON] ніхто не цікавився дитиною, лише дізнавшись про судовий процес [PERSON] почала погрожувати їм. Після розлучення з чоловіком [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не приймала, матеріальної допомоги не надавала, на зв`язок не виходила. Перепон у спілкування з [PERSON] ніхто не чинив. [PERSON] дуже ображений на маму. У дитячому садку її вважали матір`ю хлопчика. [PERSON] має свою думку, свою перевагу в їжі та іграх, у вирішенні певних питань. [PERSON], як дізнався про спір сказав, що якщо його мама забере, то він втече. Вона бачить, що [PERSON] взагалі тема про маму болюча. Від родини [PERSON] ніхто не виявляє бажання щодо спілкування з [PERSON], окрім сестри [PERSON] , яка намагалася спілкуватися з ним. [PERSON] не бажає спілкуватися з матір`ю, не приймає подарунки, які вона принесла до школи, не хоче спілкуватися по телефону, коли вона йому дзвонить. За час карантину [PERSON] взагалі жодного разу не подзвонила своєму синові. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 9). Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 09 липня 2013 року /а.с. 10/ шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до заочного рішення Приазовського районного суду від 22 жовтня 2014 року /а.с. 11/ визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] .. [INFO] помер [PERSON] - батько неповнолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 12/. Згідно довідки з місця проживання /а.с. 34/ неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] - відповідачкою по справі, яка є матір`ю померлого [PERSON] (копія свідоцтва про народження /а.с. 33/) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики учня 4-А класу ЗОШ № 17 /а.с. 14/ та психолого педагогічної характеристики на [PERSON] учня 5-Б класу ліцею № 10 /а.с. 95/, виханням сина займається бабуся [PERSON] , тітка [PERSON] , дядько [PERSON] , які є значимими для [PERSON] , та з якими він бажає мешкати разом, за часів життя батько цікавився навчанням сина, завжди відвідував батьківські збори, радився стосовно виховання дитини. Мати дитини за весь час навчання хлопчика жодного разу не відвідала школу, не ходила на батьківські збори, не спілкувалася з учителем, не приймала участь у вихованні сина. Згідно довідки амбулаторії загальної практики та сімейної медицини № 3 КНП ПМСД Мелітопольської міської ради Запорізької області /а.с. 16 / дитина перебуває під наглядом лікаря [PERSON] , договір зареєстрований з батьком - [PERSON] .. Комісія з питань захисту прав дитини при Приазовській райдержадміністрації своїм висновком № 720/01-31 від 06.11.2019 року /а.с. 58 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки - характеристики виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області /а.с. 74/ та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання /а.с. 76/ [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] , разом зі співмешканцем [PERSON] , працює в м. Полтава в ресторані «Шаляпін» кухарем, ніяких компрометуючих матеріалів на дану громадянку сільська рада не має; житлово-побутові умови проживання задовільні, мають всі речі першої необхідності, мають підсобне господарство. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку та попередження батьків про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини при Приазовській райдержадміністрації за № 720/01-31 від 06.11.2019 року, комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , пояснення [PERSON] при ухваленні вказаного рішення була заслухана у телефонній розмові. Аналізуючи поданий висновок, суд приходить до висновку, що служба у справах дітей не встановила факту свідомого нехтування матір`ю своїми обов`язками, винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. А також того, чи можливо змінити її ставлення до виховання сина в кращу сторону, не сприяли захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування. Не врахували того, що відношення відповідача підлягає зміні, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки. Того, що до відповідача раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина. Судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вислухана думка дитини, їх пояснення дійсно підтверджують той факт, що [PERSON] тривалий час не спілкувалася з дитиною, не турбувалася про неї, матеріальної допомоги не надавала. Однак, свідки [PERSON] , [PERSON] у судових засіданнях засвідчили про намір та бажання [PERSON] спілкуватися з сином, про її намагання налагодити стосунки. Надаючи оцінку поясненням свідків, суд бере до уваги про відсутність родинних відносин між матір`ю дитини та бабусею, що є суттєвою перешкодою повноцінного спілкування відповідачки з сином. Особисті непорозуміння не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків та родичів. Надана суду психолого-педагогічна характеристика заслуговує уваги щодо думки дитини стосовно відносин з бабусею, сестрою [PERSON] та дядею [PERSON] , та його позитивне ставлення до них і обрання їх значимими членами сім`ї. Проте негативне ставлення дитини до матері, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Бо ставлення дитини до матері з часом може змінитися у позитивну сторону за наявності зусиль з боку матері. Крім того, слід зазначити, що саме особливості вікового критерію дитини, який є змінним, та який безпосередньо формує внутрішнє ставлення дитини щодо певних факторів, - складають уявлення дитини і відношення до певних подій, оцінка яких може змінитися в подальшому. Посилання представника позивача на винну поведінку відповідачки, яка свідомо нехтувала своїми батьківським обов`язками, судом приймаються до уваги, але зміна ставлення відповідачки до сина на теперішній час є доказом її переосмислення відносно поведінки до свого сина. Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною є крайнім заходом впливу, який застосовуєтьсь лише за наявності неспростовних доказів свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає, що застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним та недоцільним. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). За таких підстав, для збереження зв`язків між матір`ю та дитиною та якнайкращих інтересів дитини, суд вважає за потрібне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] .

Outcome: dismissed