Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 09 лютого 2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З 26 липня 2012 року в квартирі була зареєстрована його дружина [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2017 року, що підтверджується Актом №37 від 13.02.2019 року, складеним за участю сусідів та затвердженим майстром т/д №2 [PERSON] Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином за останньою відомою суду адресою її реєстрації, про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 09 лютого 2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач [PERSON] тв. відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2017 року, що підтверджується Актом №37 від 13.02.2019 року, складеним за участю сусідів та затвердженим майстром т/д №2 [PERSON] Необхідність визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач обґрунтовує необхідністю розпоряджатися своєю власністю та сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку , що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved