Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» про визнання ордеру недійсним, виселення, зняття з реєстраційного обліку, стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила: За адресою: [ADDRESS] вона проживала з 07.09.1994 року. У лютому 2011 року їй стало відомо, що її кімнату зайняв відповідач [PERSON] та отримав на неї ордер від 11.01.2001 року, виданий КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька». Коли позивач почала з'ясовувати обставини, чому на її кімнату був виданий ордер, вона дізналася, що КП СЄЗ звернулися до Київського районного суду м. Донецька з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування житлом. 07 лютого 2010 року було ухвалено рішення суду, яким [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS]. В подальшому вказане заочне рішення суду за заявою позивача, як остання вказує у своєму позові, було скасовано. При новому розгляді справи, 01.04.2011 року Київським районним судом м. Донецька було ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог КП СЄЗ Київського району м. Донецька було відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення суду від 01.04.2011 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області було залишено без змін. Після цього, позивач була поновлена у реєстрації за вищевказаною адресою, однак до теперішнього до своєї кімнати позивач для проживання потрапити не може, оскільки її займає відповідач [PERSON] разом з донькою [PERSON] Також, позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до КП СЄЗ, до прокурора, начальника УВС м. Донецька, однак їй ніхто не допоміг, тому вона проживає у своїх знайомих або знімає кімнату. Крім того, позивач вказує, що вона неодноразово зверталася до КП СЄЗ зі скаргами про виселення [PERSON] з її кімнати, однак до теперішнього часу КП СЄЗ до суду з позовом про виселення [PERSON] не звернулися. Зі слів начальника КП СЄЗ наказ від 11.01.2011 року № 12-ОС, на підставі якого був виданий ордер - скасований, однак позивач не може вселитися до своєї кімнати. [PERSON] з позивачем зустрічатися не бажає, змінив замки та до кімнати її не пускає. Впродовж року, як вказано у позові, позивач відчуває моральні страждання від того, що її незаконно позбавили житлової площі, вона вимушена нести додаткові витрати на найм житла. Постійно перебуває у нервовому напруженні, порушився її нормальний образ життя, вона не має належних побутових умов для проживання та харчування, кімната, в якій вона проживала єдине її житло та вона не може придбати або отримати інше. Вважає, що відповідачами було спричинено їй моральні страждання, які вона оцінює у 50000,00 гривень. Просила суд визнати ордер №3 серії 01, виданий 11.01.2011 року КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» на ім'я [PERSON] та [PERSON] недійсним; виселити з кімнати [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]; стягнути солідарно з відповідачів на її користь 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 98 грн. судового збору, 120,00 грн., витрати, понесені на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи, а всього 50718 грн. 15 травня 2012 року позивач змінила заявлені нею позовні вимоги та просила суд також зняти з реєстраційного обліку у кімнаті [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON]. (а.с.41) У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені та змінені позовні вимоги, просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, пояснивши, що він не заперечує, щоб [PERSON] займала у кімнаті [ADDRESS] койко - місце, яке їй виділено у вказаній кімнаті адміністрацією гуртожитку, однак виселятися з вказаної кімнаті він разом зі своєю малолітньою донькою не бажає, перешкод у вселенні [PERSON] на її койко - місце він не чинить. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що були надані його довірителем [PERSON] Представник відповідача КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволені відмовити, надавши суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях проти позову (а.с.95-96 том №2), а також пояснивши, що [PERSON] займала койко - місце у кімнаті [ADDRESS], а не всю кімнату, їй було запропоновано рівноцінне койко - місце у кімнаті [ADDRESS], однак від вказаної пропозиції [PERSON] відмовилася, у зв'язку з чим була поновлена у реєстрації у спірній кімнаті, підстав для виселення з вказаної кімнати відповідача [PERSON] разом з його неповнолітньою донькою [PERSON] не має. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] не обгрунтований та такий, що не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2011 року рішенням Київського районного суду м. Донецька у задоволенні позовних вимог КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] відмовлено. Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 9 том №1) Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.04.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» про визнання наказу недійсним та зустрічного позову Комунального підприємства «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» до [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування Київської районної в м. Донецьку ради, Біктагирова Світлана Борисівна про визнання ордеру недійсним та виселення з житлового приміщення, визнано недійсним ордер №3 від 11 січня 2011 року, виданий [PERSON] на право зайняття разом із донькою [PERSON], [INFO], кімнати [ADDRESS]. У задоволенні зустрічних позовних вимог в частині виселення з житлового приміщення [PERSON] та [PERSON]- відмовлено. Рішення набрало законної сили 25.06.2012 року. (а.с.109-110,112-113 том №1) Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Оскільки ухвала Київського районного суду м. Донецька від 26.01.2012 року про залишення позовних вимог в частині визнання ордеру недійсним, виселення скасована на підставі ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26.09.2013 року. (а.с31 том №1, а.с. 34 том №2), та ухвала Київського районного суду м. Донецька від 29.05.2012 року про закриття провадження у справі в частині визнання ордеру недійсним була скасована ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01.08.2013 року (а.с.57, 251-253 том №1 ), у зв'язку з порушенням порядку, встановленого ЦПК України для вирішення цих питань, суд приходить до висновку про необхідність розгляду вказаних позовних вимог по суті з ухваленням остаточного рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку з тим, що ордер № 3 від 11 січня 2011 року, виданий КП «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» на ім'я [PERSON] на право зайняття разом із донькою [PERSON], [INFO], кімнати [ADDRESS] був визнаний недійсним, у задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] з житлового приміщення було відмовлено, на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 24.04.2012 року, яке набрало законної сили 25.06.2012 року, суд приходить до висновку про те, що не підлягають доказуванню у судовому засіданні обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.04.2012 року, а позовні вимоги [PERSON] в частині визнання ордеру недійсним та виселення [PERSON] разом з [PERSON] з кімнати [ADDRESS] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, вказаним рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.04.2012 року були встановлені наступні обставини: Наказом підприємства від 10.06.2011 року № 211-ОС відновлена реєстрація наймача [PERSON]; наказ від 11.01.2011 року № 12-ОС щодо виділення [PERSON] спірного жилого приміщення визнано недійсним, а пунктом 3 цього наказу визнано недійсним ордер виданий [PERSON] на зайняття спірної кімнати разом з дитиною. Видачею [PERSON] ордера на спірну кімнату у гуртожитку було порушено право користувача [PERSON], яка займала у кімнаті одне койко - місце. Ця обставина є достатньою для визнання ордеру, виданого сім'ї [PERSON] недійсним. У своїй позовній заяві, як на підстави обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на норми ст. 117 ЖК України. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути у примусовому порядку позбавлений житла не інакше як згідно законодавства за рішенням суду. Статтею 117 ЖК України передбачено, що у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Оскільки апеляційний суд визнав ордер недійсним з інших підстав, ніж зазначено у п. 1 ст. 117 ЖК, виселення сім'ї [PERSON] можливо тільки з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Крім того, апеляційним судом було встановлено, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] прийнятий у комунальну власність органом місцевого самоврядування, а Комунальне підприємство «Служба єдиного замовника Київського району м. Донецька» виступає тільки його балансоутримувачем, а тому право виділення кімнат у гуртожитку для заселення громадянами підприємство не має. Також, у відповідності до вимог чинного законодавства України, позивачами у справах за позовами про виселення з гуртожитку є власники гуртожитків та органи місцевого самоврядування, також питання щодо зняття з реєстраційного обліку осіб у гуртожитках може ставити лише власник гуртожитку або органи місцевого самоврядування. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових відносин. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] займає у кімнаті [ADDRESS] койко - місце, а не кімнату, їй було запропоновано рівноцінне койко - місце у кімнаті [ADDRESS], однак від вказаної пропозиції [PERSON] відмовилася, у зв'язку з чим була поновлена у реєстрації у спірній кімнаті, проти вказаних обставин не заперечували і сторони у судовому засіданні, та що також підтверджується наданою суду копією списку жильців, які проживають у гуртожитку ЦМКЛ №1 та займають койко - місце, затвердженого головою Київської районної в м. Донецьку ради. (а.с. 97-99 том №2). Позивачем [PERSON] та її представником суду не надано правовстановлюючих документів, з яких би вбачалося, що позивач є власником кімнати [ADDRESS], власником взагалі усього гуртожитку чи уповноваженою особою органів місцевого самоврядування, яка наділена повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами про виселення осіб з гуртожитку та зняття їх реєстраційного обліку. Також, не було надано ордеру на зайняття [PERSON] усієї спірної кімнати у гуртожитку. Крім того, не було надано суду доказів того, що [PERSON] чиняться перешкоди у вселенні [PERSON] на виділене їй койко - місце у спірній кімнаті. Вказані обставини, на які посилається позивач спростовуються поясненнями [PERSON], наданими ним у судовому засіданні щодо того, що він не заперечує проти того, щоб [PERSON] вселилася на своєї койко - місце у кімнаті [ADDRESS]. З заяви про зміну позовних вимог від 15.05.2012 року вбачається, що позивач [PERSON] взагалі не посилається ні на які обставини, як на підставу заявлених нею вимог щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості своїх позовних вимог в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] разом з його донькою [PERSON], а також не доведено, які саме її права, свободи чи інтереси були порушені відповідачами по справі, у зв'язку з чим правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог не має. Стосовно заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яку остання оцінює у 50000,00 грн., суд виходить з того, що правовідносини, які склалися між сторонами не передбачають можливості відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим, суд також вважає позовні вимоги позивача [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed