Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] наступним чином: їй у користування виділити житлову кімнату площею 11,5 кв.м., що відповідає розміру його частки на квартиру; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату площею 20,8 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та лоджію. Згідно технічного паспорту (а.с.16), квартира загальною площею 55,95 кв.м. розташована на 14 поверсі 16 поверхового будинку та складається з двох кімнат жилою площею 32,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11,5 кв.м., 2-а кімната 20,8 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., ванної 2,6 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 7,1 кв.м., вбудованої шафи 1,8 кв.м., квартира обладнана лоджією 6,7 кв.м. Вона, як співвласник ? частини вказаного житла, має волевиявлення зі встановлення порядку користування вищезазначеною квартирою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, 08.12.2017 року подала заяву до суду в котрій зазначила, що особисто відвідувати судові засідання не має можливості у зв'язку з важкою хворобою. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні подала клопотання про визнання позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що вказана квартира була приватизована [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.05.2008 року, видане Святошинською районною у місті Києві Радою згідно Розпорядження №679 від 12.05.2008 року, запис у реєстровій книзі №8143(а.с. 14). Протягом багатьох років у квартирі склався наступний порядок користування житловим приміщенням, - у кімнаті розміром 11,5 кв.м. проживає позивач, в кімнаті 20,8 кв.м. проживає відповідач. Між позивачем та відповідачем виникла конфліктна ситуація, пов'язана з користуванням квартирою, оплатою за житлово-комунальні послуги та щодо утримання квартири у належному стані. Відповідач не вживає ніяких дій щодо утримання квартири і сплати відповідних платежів за комунальні послуги. Оскільки позивачу чиняться перешкоди з боку відповідача в користуванні належної її частки квартири, дії відповідача порушують права позивача, як співвласника квартири, відповідач добровільно відмовляється сплачувати витрати за житлово-комунальні послуги. З цих підстав, [PERSON] була змушена для захисту свої прав, як співвласника, звернутись до суду. За нормою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15. Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивач та відповідач є власниками по 1\\2 частки квартири. При цьому позивач просить виділити їй у користуванні кімнату площею 11,5 кв.м., що відповідає розміру її частки на квартиру; у користуванні [PERSON] залишити житлову кімнату площею 20,8 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу та лоджію. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За нормою ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відпоівдно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщення квартири, якщо про це заявлено позов. Слід зазначити, що кімнати, порядок користування якими слід встановити, мають окремі входи та не є суміжними. При цьому, позивач зазначає, що встановлення вказаного порядку користування квартирою є доцільним і буде відповідати дійсному порядку користування житловим приміщенням, оскільки саме такий порядок конкретного користування квартирою склався між сторонами протягом тривалого часу, окрім цього, встановлення порядку користування у спірній квартирі сприятиме захисту права позивача на користування своїм майном та не порушує прав відповідача, як співвласника квартири, оскільки виділена позивачу у користування жила площа відповідає розміру жилої площі, що припадає на її частку у квартирі, та навіть є меншою. За викладених обставин суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved