Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 17.04.2015р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з несумісністю характерів та протилежними поглядами на шлюб та сімейне життя, в результаті чого сторони з кінця 2015р. не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений у спосіб, передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, в подальшому шляхом направлення судової повістки про виклик сторони у судове засідання за адресою реєстрації проживання відповідача та розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади України. Відзиву, а також будь-яких заяв щодо судового розгляду не подавав. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києв був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 459. Під час шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї сторін стали несумісність характерів та протилежні погляди на шлюб та сімейне життя, в результаті чого сторони наразі не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох із подружжя. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved