Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Подпригорщук В.С., про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги наступним. З 30 листопада 2007 року і по теперішній час вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжям було збудовано садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок було оформлене на відповідача [PERSON] Приблизно у грудні 2016 року позивач натрапила на документ, про існування якого ніколи не знала та не здогадувалась, а саме, договір дарування садового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 25 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подпригорщук В.С., зареєстрованого в реєстрі № 1245, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар садовий будинок з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний садовий будинок з відповідними спорудами розташований на земельній ділянці, площею 0,0580 га, кадастровий № [NUMBER], право на яку, у зв'язку з укладанням спірного договору переходить до [PERSON] без зміни її цільового призначення. При нотаріальному посвідченні спірного договору дарування, згода позивача на відчуження садового будинку не надавалась. До нотаріальної контори позивача нотаріус не викликав і будь-яких заяв та/або згод на відчуження нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності, позивач не писала та не подавала. Враховуючи вищезазначене, відповідач [PERSON] неправомірно, в порушення вимог законодавства України, уклав правочин щодо відчуження (дарування) садового будинку, чим порушив права позивача, як власника на спільне сумісне майно подружжя. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] своєю заявою підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Подпригорщук В.С.в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та день розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30 листопада 2007 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1399 /а.с. 8/. Як свідчать матеріали справи, за час перебування у шлюбі сторонами було збудовано садовий будинок [ADDRESS]. Право власності на вказаний садовий будинок було оформлене на відповідача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчим органом Київської міської ради від 20 вересня 2012 року /а.с. 64/. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. З заяв, наданих до суду, відповідачі визнали в повному обсязі позовні вимоги і не заперечували проти ухвалення судом вимог про задоволення позову /а.с. а.с. 30, 31, 77, 78/ За положеннями ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2012 року [PERSON] уклав договір дарування з [PERSON], своєю матір'ю, відповідно до якого подарував останній садовий будинок з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Подпригорщук В.С., зареєстрований в реєстрі за № 1245 /а.с. 61/. Приписами ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В свою чергу ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Позивач не була обізнана щодо укладення договору дарування, не надавала свою згоду на дарування майна, а тому договір має бути визнано недійсним. Вказані обставини підтверджуються й матеріалами справи, зокрема, копією спірного договору дарування та документами, на підставі яких він посвідчувався, що були витребувані згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 7 березня 2017 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подпригорщук В.С. Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписам ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved