Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] де просила суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31 серпня 2013 року зроблено відповідний актовий запис за №617. Визначити місце проживання доньки - [PERSON] , [INFO] разом із позивачем, - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач вказала, що 31.03.2013 року, вона [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Амур-Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження був вчинений актовий запис № 617. У шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На даний час вона з відповідачем проживає окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя суперечить її інтересам та інтересам дитини. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утримання. Відповідач не займається її вихованням та не здійснює утримання, матеріальну допомогу не надає, хоча працює та має можливість. Ухвалою суду від 30.11.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Позивач у підготовчому судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги, а саме відмовилася від вимоги щодо визначення місця проживання дитини, у зв`язку з відсутністю з відповідачем спору про визначення місця проживання дитини з нею, інші вимоги підтримала. Прохала після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач у підготовчому судовому засіданні уточнені вимоги визнав. В судовому засіданні позивач уточнені вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа до суду свого представника не направила, однак направила клопотання про проведення судового засідання за відсутності її представника. Суд, заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 31.08.2013 року укладено шлюб, що був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за №617, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2013 року. Під час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 12.02.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 209. Шлюб виявився невдалим і шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені, оскільки позивач із відповідачем мають розбіжності в поглядах на життя та життєві цінності, втратили почуття любові та поваги, тому не можуть в подальшому проживати разом, примирення і збереження сім`ї між ними не можливе. Дитина наразі проживає з позивачем та фактично знаходиться на утриманні позивача. Відповідач належним чином не приймає участі в утриманні їх спільної дитини. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Отже, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. А тому, враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вказаних норм відповідач має обов`язок по утриманню дитини, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вище викладене, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, згідно положень ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідному рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, згідно положень ст. 141, ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача, при цьому, з урахуванням визнання позову відповідачем, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом та стягнути з відповідача на користь позивача іншу половину сплаченого судового збору. А також слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за іншою вимогою немайнового характеру в розмірі 908 грн. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України, суд, вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду у межах\~ суми платежу за один місяць.

Outcome: approved