Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03.03.2005 вона подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності. На момент укладення договору дарування між позивачкою та відповідачкою була укладена усна домовленість щодо того, що всі господарські споруди, які знаходились на подарованій земельній ділянці залишаються там, оскільки подарована земельна ділянка була необхідна лише для проїзду автомобілем. Але після того, як відповідачка встановила бетонний фундамент стало зрозуміло, що її ввели в оману щодо цілей використання даної земельної ділянки. У липні 2006 року відповідачка звернулась звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа: Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В подальшому вона звернулась до Києво-Святошинського районного суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2009 [PERSON] в позові до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було відмовлено, а її зустрічний задоволено та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 03.03.2005 року укладений [PERSON] та [PERSON] а також скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 17.03.2005 за кадастровим номером [NUMBER], на ім'я [PERSON]. Рішення було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.07.2009 року. Проте при розгляді справи не було вирішено питання стосовно визнання її права власності на спірну земельну ділянку. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером [NUMBER] цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Стягнути з відповідачів судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідачі в судове засідання, не з»явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з»явилися, про день слухання справи повідомлялися. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 03.06.2005 позивач подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0762 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала позивачці на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування земельної ділянки, зареєстрованим в реєстрі під № 1055 та посвідченим приватним нотаріусом Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. від 03.03.2005. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2009 [PERSON] в позові до [PERSON], про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 03.03.2005 року укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О.В., а також скасовано державний акт на право приватної власності на землю від 17.03.2005 за кадастровим номером [NUMBER], що виданий на ім'я [PERSON]. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.07.2009 рішення Києво-Святошинського районного суду від 06.03.2009 року було залишено без змін. Проте, вирішуючи питання про визнання договору дарування недійсним та скасуванню державного акту на право приватної власності на землю від 17.03.2005 за кадастровим номером [NUMBER], що виданий на ім'я [PERSON] не було вирішено питання стосовно визнання права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 374 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. а ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права власності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved