Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2498 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, кадастровий номер 1225482000:03:001:0064, що розташована [ADDRESS], а також про припинення права власності на земельну ділянку за відповідачем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 2498 м.кв, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності на житловий будинок підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Позивач зазначає, що 12.06.2007 року відповідачка подарувала їй вказаний житловий будинок, про що було укладено відповідний договір дарування житлового будинку, який вони засвідчили у нотаріальній формі. Після того, як нотаріус Томаківського районного нотаріального округу посвідчив укладений між ними договір дарування житлового будинку, вона відразу зареєструвала своє право власності на житло, і з того часу постійно проживає у будинку та розпоряджається ним на власний розсуд. До цього часу невирішеним залишилося питання щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй на праві приватної власності житловий будинок. Нотаріус на час укладення договору зазначив у його змісті, що відповідачка зобов'язується передати їй житловий будинок з господарськими будівлями розташованих на земельній ділянці площею 2500 кв.м., що складається в цілому з житлового будинку площею 57,8 кв.м. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку свідчить, що земельна ділянка розташована [ADDRESS], площею 0,2498 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, кадастровий номер 1225482000:03:001:0064, належить [PERSON] про що вчинено реєстрацію права власності 11 серпня 2008 року. Однак, право власності на житловий будинок, що розміщений на спірній земельній ділянці вона зареєструвала за собою раніше того часу, коли відповідачка зареєструвала своє право власності на земельну ділянку. Отже, виходячи з того, що вона являється власником житлового будинку, відповідачка не мала права реєструвати за собою право власності на землю, на якій розміщений житловий будинок. Більше того, на теперішній час, коли їй стали відомі обставини реєстрації права власності на земельну ділянку, відповідачка не бажає у нотаріальному порядку відчужити на її користь землю, посилаючись на незадовільний стан свого здоров'я. Таким чином, вона змушена була звернутися до суду для відновлення свого порушеного права на земельну ділянку. Позивач вважає, що існують усі правові підстави для припинення права власності на земельну ділянку за відповідачкою внаслідок набуття нею права власності на житловий будинок. Сторони у судове засідання не з'явилися, але подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач наполягає на позовних вимогах, а відповідач проти позову не заперечує та повністю згодна з ним. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, які підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Позивач дійсно являється власником житлового будинку [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці загальною площею 2498 кв.м, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. При цьому право власності позивача на житловий будинок підтверджується наступними документами: договором дарування житлового будинку від 12 червня 2007 року серії ВЕО № 803736, укладеного між сторонами у даній справі, [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдарована); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 17 червня 2007 року ОКП «Томаківське бюро технічної інвентаризації», де [PERSON] зазначена власником вказаного будинку; технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виготовлений на ім'я вказаного позивача у даній справі. Довідками Виводівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області від 20.01.2014 року за вих.№ № 41, 46 підтверджується той факт, що позивач з червня 2007 року постійно проживає та зареєстрована у житловому будинку розташованому на спірній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], а з 2008 року по 2013 рік включно сплачувала земельний податок. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п. «е» ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є і набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню як в частині визнання права власності на вищевказану спірну земельну ділянку за позивачем [PERSON], так і в частині припинення права власності на вказану земельну ділянку за відповідачем [PERSON] При цьому позивач не просить суд стягувати судові витрати з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved