Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником будинку №28 по вул. І.Франка в с. Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області. У вказаному будинку крім неї зареєстрований також відповідач по справі [PERSON], котрий протягом тривалого часу в ньому не проживає. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в с. Задубрівка по вул. І.Франка, 28 Заставнівського району Чернівецької області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що вона з 05.09.2002 року по 08.12.2016 рік перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач фактично перебуває за межами України, за місцем реєстрації не проживає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній». З відповіді на запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с. 20) видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 4, ч. 10 ст. 130 ЦПК України у разі\~відсутності адресата\~(будь-кого\~з повнолітніх\~членів його\~сімї)\~особа,\~яка доставляє\~судову повістку,\~негайно повертає\~її до\~суду з\~поміткою про\~причини невручення. Якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Згідно вимог ст. 13 ЦПК України Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на праві приватної власності належить спірний житловий будинок, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕЕ №912866 від 18.12.2001 року (а.с. 15) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 16). У вказаному будинку крім позивача [PERSON] зареєстрований також її колишній чоловік відповідач по справі [PERSON], [INFO] Вказане вбачається з довідки Задубрівської сільської ради №122 від 15.02.2018 року (а.с. 6). Відповідач [PERSON] з грудня 2015 року у згаданому будинку не проживає, що вбачається з актів про не проживання особи за місцем реєстрації (а.с. 7-13) та довідки сільської ради (а.с. 6). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з грудня 2015 року відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивача [PERSON] виїхав за межі України де і перебуває на даний час, проте він зареєстрований в будинку позивача. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий позивачем під час перебування сторін у шлюбі, а саме 18.12.2001 року, проте він не є спільною сумісною власністю подружжя згідно вимог ст.ст. 60-65 СК України, оскільки набутий позивачем [PERSON] в порядку спадкування. Згідно частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини 1\~ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду також відсутні. Угоди про користування спірним житлом не мають, сторони не повязані між собою спільним побутом, відповідач утриманням будинку не займається. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться в с. Задубрівка по вул. І.Франка, 28 Заставнівського району Чернівецької області обґрунтована та підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 57, 60-65 СК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: approved