Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, перетинання малолітньою дитиною без згоди і супроводу батька зони відмежування території проведення антитерористичної операції. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 09.06.2012 року. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23.10.2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Позивач зазначила, що їй періодично необхідно з'являтися в м. Донецьк для догляду за квартирою, яка їй належить, а також для відвідування медичних закладів для лікування сина. Однак відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, що шкодить її інтересам. Позивач просить суд: надати дозвіл [PERSON] оформити проїзні документи (закордонний паспорт дитини) на тимчасовий виїзд дитини: [PERSON], [INFO], без дозволу на таке оформлення батька - [PERSON], за межі України; надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд з території проведення антитерористичної операції та тимчасовий в'їзд до території проведення антитерористичної операції у супроводі матері [PERSON], без дозволу на такі виїзди та в'їзди, а також без супроводу батька дитини - [PERSON], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку - [INFO] року; надати [PERSON] дозвіл на вивіз до Автономної Республіки Крим малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька дитини - [PERSON], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку - [INFO] року; надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд з території проведення антитерористичної операції та тимчасові виїзди за межі України, на оздоровлення, навчання та відпочинок до Російської Федерації, у супроводі матері [PERSON], без дозволу на такі виїзди, а також без супроводу батька дитини - [PERSON], до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку - [INFO] року; а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягала на їх задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що має складності з працевлаштуванням в м. Маріуполі Донецької області, де проживає на теперішній час, а в м. Донецьку Донецької області має у власності житло, тому хоче переїхати на постійне проживання з дитиною в м. Донецьк. Крім того має в Російській Федерації родичів, до яких має намір поїхати, у зв'язку з чим просить надати дозвіл на виїзд до Російської Федерації до 2028 року. Надання права на виїзд на майбутні 12 років позивач потребує, оскільки на теперішній час їй не відомо, коли вона поїде до Російської Федерації з дитиною. Бажання поїхати до Російської Федерації чи до Автономної Республіки Крим може з'явитися у випадку необхідності лікування дитини. На теперішній час дати поїздок та мета подорожей їй не відомі, оскільки таке бажання може виникнути в майбутньому. Вона не хоче кожного разу звертатися до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, просить надати дозвіл до 2028 року. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнав, категорично заперечував проти надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO], до території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та Російської Федерації у супроводі матері [PERSON], без дозволу та супроводу батька, оскільки такі вимоги порушують його права як батька дитини та права самої дитини. Вважає, що виїзд дитини може бути небезпечним для її здоров'я та життя. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], до території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та Російської Федерації у супроводі матері [PERSON], без дозволу та супроводу батька. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року (а.с.9). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 23.10.2015 року шлюб між ними розірвано (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2003 року [PERSON] придбала у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ч. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Органом опіки та піклування Вугледарської міської ради суду надано висновок про недоцільність надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], до території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та Російської Федерації у супроводі матері [PERSON], без дозволу та супроводу батька [PERSON] до досягнення [PERSON] шістнадцятиріччя, на підставі того, що [PERSON] не надала документів на підтвердження необхідності лікування дитини, оздоровлення та навчання. Крім того [PERSON] заперечував проти виїзду дитини за межі України та перетину зони відмежування території проведення антитерористичної операції без його супроводу, так як вважає, що це небезпечно для дитини (а.с.65-66). Суд, при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків, має з'ясувати у позивача державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду та перевірити ці обставини доказами. Позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували мету, часовий проміжок перебування дитини за кордоном. Позивач вказує лікування сина, як мету такого виїзду, однак не надала жодної довідки про стан здоров'я дитини з рекомендаціями лікаря на лікування та оздоровлення дитини в м. Донецьку Донецької області, Автономній Республіці Крим та Російській Федерації, а також не зазначено конкретний час перебування дитини за кордоном. На підтвердження вимоги про надання права на тимчасовий виїзд до Російської Федерації до родичів позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини, на які послалася позивач. Щодо ствердження позивача на необхідність виїзду до м. Донецька на постійне місце проживання разом з дитиною, які вона обґрунтовує наявністю квартири, що належить їй на праві власності, в м. Донецьку, суд приходить до висновку, що така вимога не відповідає характеру правовідносин, які розглядаються за даним спором про тимчасовий виїзд дитини за межі України. Фактично позивачем заявлені вимоги про визначення місця проживання дитини. Проте такий спір в даному судовому провадженні не розглядався. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, змісту положень ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Враховуючи викладене та те, що позивачем не було обґрунтовано необхідність виїзду малолітньої дитини до території проведення антитерористичної операції, Автономної Республіки Крим та Російської Федерації, не зазначено часові проміжки перебування дитини в Автономній Республіці Крим та Російській Федерації, не доведено необхідності надання дозволу на виїзд до шістнадцятиріччя дитини,

Outcome: dismissed