Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру у неї виникло на підставі договору дарування квартири від 18.12.2009 року реєстровий №4586, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2017 року. Зазначає, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] є її доньками. Відповідачі зареєстровані у вищезазначеній квартирі за її згодою. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] добровільно\~виселилися з\~квартири та не проживають в ній з 2015 року, їх особисті речі в квартирі відсутні. [PERSON] вказує, що на даний час місце перебування відповідачів їй не відомо, зв`язок з ними втрачений, їх місце проживання не знає. У зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні позивач сплачує додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлена можливості оформити субсидію, обмежена у праві розпорядження майном. Позивач зазначає, що відповідачі участі в утриманні спірної квартири не приймають, кошти за комунальні послуги не сплачують, жодних домовленостей щодо збереження за відповідачами права користування вищезазначеним житлом не існує. Позивач просить визнати [PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 03.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.. Ухвалою суду від 28.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, обґрунтовуючи позовні вимоги доводами, викладеними в позовній заві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали. Відповідно дост.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] , [INFO] пояснила суду, що позивач є її сусідкою. Зазначила, що їй відомо про те, що відповідачі тривалий час в квартирі не проживають, приблизно 13-14 років не проживають за адресою [ADDRESS] . Вказала, що позивач не чинила перешкод [PERSON] та [PERSON] у проживанні в квартирі. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , показання свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 87,66 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири від 18.12.2009 року, зареєстрованим в реєстрі №4586, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.06.2017 року №727/4895/17, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2019 року (а.с. 6, 7-8, 29-30). З довідки КЖРЕП №14 №3186 від 21.11.2019 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.12). З акту КЖРЕП №14 від 19.11.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають більше одного року (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі на даний момент дійсно зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично більше року в зазначеній квартирі не проживають. На даний час позивач [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів [PERSON] , [PERSON] у її житловому приміщенні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч. 1 ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як передбачено\~ч.ч.1,2\~ст.29\~ЦК України\~місцем проживання\~фізичної особи\~є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317\~ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved