Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Бабанської селищної об?єднаної територіальної громади Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її вітчим [PERSON] і після його смерті залишилися спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай), площею 4,0112га, з кадастровим номером 7124383800:02:000:0620, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коржовокутської сільської ради Уманського району Черкаської області. Ще при житті [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачу. Після його смерті вона фактично прийняла спадщину та звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв?язку з тим, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЧР №15-19-76, виданому Коржовокутською сільською радою Уманського району Черкаської області має місце виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] » з відміткою «виправленому на [PERSON] вірити» завіреною підписом [PERSON] та відбитком печатки Коржовокутської сільської ради. Оскільки власник майна помер, а іншим шляхом дане питання вирішити не можливо, тому позивач звернулася із зазначеним позовом до суду. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про підготовче засідання у справі - не з`явилася. Від представника позивача - адвокат Боровська Ю.Ю. надійшла заява, в якій вона вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказала, що просить прийняти рішення в підготовчому засіданні та розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Бабанської селищної об?єднаної територіальної громади Уманського району Черкаської області, в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання. Однак на адресу суду подав заяву, в якій вказано, що він просить розглянути справу у відсутність представника і проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер вітчим позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 09.06.2021. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка (пай), площею 4,0112га, з кадастровим номером 7124383800:02:000:0620, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коржовокутської сільської ради Уманського району Черкаської області та належить йому відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР №15-19-76, виданого Коржовокутською сільською радою Уманського району Черкаської області на підставі Рішення сесії Коржовокутської сільської ради народних депутатів № 18-3 від 19.01.2002. Ще при житті [PERSON] склав заповіт, що був посвідчений секретарем Коржовокутської сільської ради Уманського району Черкаської області Подолянець А.С., яким заповів все належне йому майно [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 101/2020 заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом, фактично прийняла спадщину та звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, проте, Постановою приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящука Д.О. «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 18.12.2020, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв?язку з тим, що у Державному акті на право приватної власності на землю серії ЧР №15-19-76, виданому Коржовокутською сільською радою Уманського району Черкаської області має місце виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] » з відміткою «виправленому на [PERSON] вірити» завіреною підписом [PERSON] та відбитком печатки Коржовокутської сільської ради. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Outcome: approved