Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 11.09.2009 року, актовий запис № 87, у відділі реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Зазначає, що від шлюбу вони з відповідачем мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, приблизно з серпня 2019 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини. Зазначає, що криза в сімейних стосунках між ними почалася ще декілька років назад, але сторони намагалися налагодити стосунки та зберегти сім`ю заради дітей. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем відсутнє взаємопорозуміння, взаємоповага та вони мають різні погляди на сімейні цінності. Вказує, що підставою для припинення шлюбних відносин стало зловживання відповідачем алкогольними напоями, сварки, домашнє насилля, зрада та втрата почуття любові, поваги та взаємопорозуміння між ними. [PERSON] вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе, шлюбні стосунки припинили своє існування, шлюб існує формально, спільне господарство не ведуть, кожен має окреме особисте життя. Ухвалою суду від 16.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 10.11.2020 року сторонам було надано строк на примирення - один місяць, а саме до 10 грудня 2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.09.2009 року, актовий запис № 87, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2009 року (а.с.7). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.09.2012 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.07.2010 року (а.с.8,9). Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Причиною розпаду сім`ї є фактичне припинення подружніх відносин, втрата почуття любові, поваги та взаємопорозуміння між сторонами. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач в позовній заяві просить залишити їй шлюбне прізвище у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання. Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113, 114, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved