Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] ,звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] ,\~ третя особа державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. Позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності в цілому на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивачки- [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Одразу після смерті матері, позивачка [PERSON] , вступила в\~ управління спадковим майном, здійснює за ним догляд, його ремонт, обробляє земельну ділянку яка є біля будинку, а тому вважає, що прийняла спадщину. Позивачка також зазначає, що нею було подано відповідну письмову заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори, однак отримала відмову, так як документ, що посвідчує право власності відсутній, а тому в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, однак його представник [PERSON] , подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, не заперечує проти задоволення заявленого позову. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що [INFO] померла мати позивачки- [PERSON] (а.с.6), після смерті якої відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Одразу після смерті матері, позивачка [PERSON] , вступила в\~ управління спадковим майном, у зв`язку із чим, вважає, що набула право власності на спадковий житловий будинок. Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно то суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України (ред.. 2003р.) спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Цивільний кодекс визначає два способи прийняття спадщини: подання заяви нотаріусу (ч.1 ст. 1269 ЦКУ) у строки передбачені ч.1 ст. 1270 ЦКУ та визначення законом окремих категорій спадкоємців, перелічених у частинах 3 та 4 ст. 1268 ЦКУ, які вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Доказом постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем є довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця є зареєстрованим за одною адресою із спадкодавцем, таких доказів позивач суду не надав. Крім того, як вбачається із відповіді на запит Виноградівського районного суду від 20.03.2020 року, який було надіслано на адресу Виноградівської державної контори, щодо підтвердження обставин заявленого позову та в частині звернення позивачки [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та заведення відповідної спадкової справи після смерті [PERSON] , встановлено, що позивачка\~ [PERSON] , не зверталася до Виноградівської державної нотаріальної контори\~ із відповідною заявою про прийняття спадщини і як наслідок спадкова справа не заводилася (а.с.25-26). Відповідач [PERSON] , який\~ був чоловіком покійної [PERSON] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с.12, звор.), і у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що спадщину за померлою прийняв. Доказів відмови від прийняття спадщини на користь позивачки [PERSON] , суду не надано. В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження обставини позову в частині відсутності правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, поскільки, згідно до наявних в справі письмових доказів, зокрема Довідки №84 КП Виноградівське РБТІ від 30.01.2020 року, вказаний вище будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чорнотисівською сільською радою від 14.12.2005 року на підставі Рішення\~ виконкому Чорнотисівської сільської ради від 27.05.2005 року за №47, та зареєстрованого у Виноградівському БТІ від 14.12.2005 року за реєстраційним №13200823 (а.с.7). Також, позивачем не надано належних доказів, щодо вчинення дій з розшукання втрачених правовстановлюючих документів на спадкове майно. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Із наведеного вище, вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності та ту обставину, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, крім того заявлений позов є передчасним, поскільки відсутні належні докази звернення позивача до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових справ, а тому з огляду на викладене вище у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю, відповідно понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed