Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,36 га. та житловий будинок, що знаходяться в с.Слобода-Селець по вул.Свідерська, 74 Житомирського району Житомирської області, на які ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 1999 року накладено заборону на відчуження на час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Станишівської сільської ради Житомирського району про визнання недійсним свідоцтва про право власності та жилий будинок. При ухваленні рішення суд зняв заборону з житлового будинку, а з земельної ділянки ні. Не скасована вищевказана ухвала суду перешкоджає позивачу у здійсненні свого права володіння та користування майном, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача [PERSON] Житомирської державної нотаріальної контори подав до суду відповідне клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] юстиції України в судове засідання не зявився, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Розглянувши документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що за договором дарування від 06 квітня 1998 року [PERSON] прийняла в дар житловий будинок №74, що розташований в с.Слобода-Селець, вул.Свідерської, Житомирського району, Житомирської області та земельну ділянку площею 0,36 га., розташовану за вищевказаною адресою (а.с.6). Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 1999 року заборонено Станишівській сільській раді Житомирського району та Житомирській державній нотаріальній конторі №3 оформлення договорів на відчуження будинковолодіння і земельної ділянки в с.Слобода-Селець, вул.Свідерської, 74 Житомирського району Житомирської області (а.с.30). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2000 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Станишівської сільської ради Житомирського району про визнання недійсним свідоцтва про право власності та жилий будинок знято заборону на відчуження будинковолодіння №73 в с.Слобода-Селець, вул.Свідерської, Житомирського району Житомирської області (а.с.9-19). Рішення набрало законної сили. Відповідно до Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна земельна ділянка, яка розташована в с.Слобода-Селець, вул.Свідерського, 74 Житомирського району Житомирської області перебуває в арешті відповідно до ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 16 червня 1999 року (а.с.21-22). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані з захистом права власності, які регулюються наведеними вище законодавчими актами. Так, згідно зі ст.3 [PERSON] України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 8 [PERSON] України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Відповідно до ст.42 [PERSON] України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316 та 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 2 ст.318 ЦК України передбачено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, а тому в суду є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved