Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 16.10.2018 року, в якій просить суд: позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав у відношенні їх малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [PERSON] , кожного окремо, на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] як її онуків, в розмірі 1/3 частини від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, вона є рідною матір`ю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] , а батьком [PERSON] Відповідачі перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі з 24.10.2014 року. Після їх одруження зважаючи на матеріальні труднощі вона запропонувала їм деякий час пожити разом з нею. Для полегшення їх життя всі справи по домашньому господарству вона взяла на себе, займалась самотужки вихованням онуків, допомагала їм фінансово. Через деякий час після їх сумісного проживання вона почала помічати схильність доньки та зятя до надмірного вживання спиртних напоїв, що згодом стало систематичним. З домоволодіння вони почали викрадати речі домашнього вжитку, які в подальшому продавали на стихійних ринках, а виручені кошти витрачали на спиртне. 23.05.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням суду. Після цього [PERSON] переїхав проживати за іншою адресою, а [PERSON] залишилась з дітьми проживати з нею. Однак [PERSON] зрідка з`являться вдома, веде аморальний спосіб життя, час від часу взагалі зникає на тривалий час, через що для оголошення доньки в розшук вона неодноразово зверталась до поліції. Фактично онуки перебувають на її повному матеріальному забезпеченні та вихованні, від чого їх рідні батьки взагалі самоусунулись. Оскільки відповідачі нехтують своїми батьківськими обов`язками, свідомо ухиляються від їх виконання, тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, вона просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 23.11.2018 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.30). Присутня в судовому засіданні позивач пред`явлені вимоги підтримала, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. В подальшому правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання викликалися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений судом строк не подали. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. В подальшому подала заяву, згідно з якою розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідачів в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] перебували в шлюбі, офіційно зареєстрованому 24.10.2014 року Саксаганським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького МУЮ, а/з № 649 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.23). Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2017 року (а.с.16) шлюб між відповідачами розірвано. Після розірвання шлюбу вони почали проживати окремо. [PERSON] є матір`ю [PERSON] та відповідно бабою малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.21, 22), які зареєстровані та проживають з нею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА КОМ» №23 від 24.09.2018 року та актом з місця проживання від 24.09.2018 року (а.с.13, 15). [PERSON] з ними не проживає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, участь у вихованні дітей не приймає. Як слідує з характеристики з КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №254» КМР (а.с.17) [PERSON] відвідує молодшу групу №2, а [PERSON] . - групу №1 раннього віку в зазначеному дошкільному навчальному закладі. Дітьми опікуються баба та дід, борг за харчування сплатила баба [PERSON] З 31.08.2018 року мати до садочка жодного разу не приходила. Дітей приводять баба та дід, які приймають участь у їх вихованні, прислухаються до рекомендацій педагогів, зарекомендували себе з позитивного боку. Батька дітей адміністрація садочка та вихователі жодного разу не бачили. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останнього часу [PERSON] як баба малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] самостійно займається вихованням онуків, їх матеріальним забезпеченням. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідачів життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім їх малолітніх дітей, фактично умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків та свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.п.15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з висновку від 11.04.2019 року №10/39-1628, Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні малолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки вони умисно ухиляються від їх виконання, проведена профілактично-виховна робота з відповідачами з метою збереження біологічної сім`ї позитивного результату не дала. Виплата державної соціальної допомоги на дітей [PERSON] призупинена у зв`язку з нецільовим витрачанням коштів. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків. При цьому така поведінка відповідачів є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідачів, з огляду на відсутність офіційного місця роботи, характеризуючи дані, їх ставлення до дітей, пасивне відношення до них протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, ведення аморального способу життя, суд приходить до висновку, що застосування до відповідачів крайніх заходів у виді позбавлення батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів на передбачене ст.169 СК України їх право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни їх поведінки як осіб, позбавлених батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням їх ставлення до дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідачі є фізично здоровими особами у працездатному віці, мають можливість та зобов`язані утримувати своїх дітей, не дивлячись на фактичну відмову від них, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення із [PERSON] , [PERSON] , кожного окремо, на її користь аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16.10.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною стягувач аліментів не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу молодшу дитину, аліменти продовжуватимуть стягуватись з вирахуванням тієї рівної частки (1/6 відповідно), що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 352,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за пред`явлення немайнової вимоги (а.с.1), також стягнути з відповідачів в дохід держави по 704,80 грн. судового збору за пред`явлення майнової вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved