Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1513 та витягом з КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» від 10 квітня 2008 року № 18449476 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 238230708 від 22 грудня 2020 року. Власником іншої 1/2 частки квартири [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] . Вказує, що закон надає їй право на рівних умовах із відповідачем користуватись квартирою, проживати в ній та мати вільний доступ. Дана квартира має загальну площу 44,8 кв.м., житлову площу 25,3 кв.м. та складається з двох окремих жилих кімнати площею 12,5 кв.м., з балконом площею 2,5 кв.м., та кімнати площею 12,8 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., ванної кімнати, яка суміщена з туалетом площею 2,7 кв.м., коридору площею 9,7 кв.м., балкону та вбудованої шафи площею 0,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом виданим КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації». Виходячи з житлової площі квартири в розмірі 25,3 кв.м. її 1/2 частина у власності становить 12,65 кв.м., що повністю (ідеально) відповідає площі однієї із кімнат квартири. На сьогоднішній день вони з відповідачем не можуть дійти згоди та не мають змоги мирно встановити порядок користування вищенаведеною квартирою [ADDRESS] для автономного проживання. Вона не має змоги в повному обсязі розпоряджатися часткою квартири, яка припадає їй як співвласнику майна та чітко передбачено ст. 358 ЦК України. З цієї причини між нею та відповідачем виникають непорозуміння, що негативно впливає на її життя, життя її родини, та порушує її законні права, а тому змушена звернутися до суду для встановлення порядку користування квартирою. На підставі викладеного, просить суд встановити порядок користування приміщеннями квартири за адресою [ADDRESS] та виділити в користування: [PERSON] - кімнату площею 12,8 кв. м., яка зазначена в технічному паспорті під цифрою 2; [PERSON] - кімнату площею 12,5 кв. м., з балконом, яка зазначена в технічному паспорті під цифрою 3. Кухню площею 5,9 кв. м., туалет площею 1,3 кв. м., ванної кімнати, яка суміщена з туалетом площею 2,7 кв. м., коридор площею 9,7 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м. залишити в спільному користуванні всіх співвласників. Судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Солонько М.Ф. уточнив позовні вимоги в частині встановлення порядку користування туалетом площею1,3 кв.м.. як помилково вказано в позові, оскільки згідно технічного паспорту туалет суміщений з ванною кімнатою і має одну площею 2,7 кв.м., а тому підтримав уточнені заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки саме такий порядок користування, про який вказано у позові є найбільш оптимальним та відповідає порядку користування квартирою, який склався на сьогодні та інтересам обох сторін. Наполягав на стягненні судових витрат з відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, до початку подала заяву від 22.03.2021, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, захист своїх інтересів покладає на адвоката Заїку В.Г., позовні вимоги визнає та судові витрати просить покласти на сторін солідарно. Представник відповідача адвокат Заїка В.Г. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та наполягав на солідарному розподілі судових витрат. Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, враховуючи думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1513 [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність у рівних частинах двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.12.2020, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] з розміром частки 1/2. До того ж, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.04.2008 підтверджується, що власниками вказаної вище квартири є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/2 частині кожна на підставі договору купівлі-продажу № 1513 від 31.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Ященко В.М. На сьогодні позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою [ADDRESS] , внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Згідно з статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, \~власнику належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами\~ст. 328 ЦК України\~визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Статтею 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб співвласників, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 14 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд враховує визнання відповідачем позовних вимог та її згоду на запропонований позивачем варіант поділу спільної квартири. Встановлення порядку користування квартирою жодним чином не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру і не обмежує їх право власності. Тож, враховуючи обставини встановлені в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування житлом відповідатиме інтересам всіх співвласників та підлягає до затвердження судом, а відповідно позовні вимоги - до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн., сплачений позивачем при подачі позову за квитанцією від 05.02.2021. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved