Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить: визнати за нею право власності на 2/ 3 частини квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на 1/ 3 частини квартири [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER]; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 1/ 2 частини. Зазначені обставини позивач обґрунтовує тим, що 31 липня 1993 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. 12 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу, а саме 11 вересня 2003 року сторонами було придбано квартиру [ADDRESS]. До того ж 24 травня 2006 року сторони придбали автомобіль марки «ВАЗ». У зв'язку з цим позивач бажає поділити спільне майно, виділивши їй 2/ 3 частини квартири, а відповідачу 1/ 3 частини квартири та автомобіль. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково та просив суд визнати за позивачем та відповідачем по 1/ 2 частині квартири. Також просив суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «ВАЗ», зобов'язавши останнього сплатити на користь позивача 1/ 2 частину вартості автомобіля у розмірі 19 090,00 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з огляду на таке. 31 липня 1993 року між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про його укладення (а.с.13). За час шлюбу, а саме 11 вересня 2003 року сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.31). 24 травня 2006 року сторони придбали автомобіль марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.32). Відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва, 24 квітня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14-15). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1,2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна. Згідно ч.4, 5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У судовому засіданні сторони не дійшли згоди стосовно вартості спірного майна. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що сторони не дійшли згоди щодо отримання одним та сплату іншим грошової компенсації за частку у спільному майні, у зв'язку з чим вказані кошти на депозит суду не зараховані, суд вважає необхідним провести поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за сторонами права власності на автомобіль та квартиру по 1/ 2 частини за кожним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 067,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial