Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 15 серпня 1980 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому у них неповнолітніх дітей немає. Шлюбно-сімейні стосунки припинені з відповідачем з травня 2005 року. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на сімейні відносини, права і обов`язки чоловіка і дружини з ведення спільного господарства Розривати шлюб в органах РАЦС відповідач не бажає. Вказуючи на те, що шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, а тому збереження сім`ї та подальше спільне проживання між ними неможливе, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, наполягаючи на позові, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та про те, що вона не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином сповіщений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ухвалою судді від 30.11.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 1980 року сторони зареєстрували шлюб у Димитровському міськвиконкомі Донецької області, актовий запис № 337. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з травня 2005 року. Вказані обставини встановлені на підставі копії свідоцтва про шлюб, заяви позивача (а.с.8). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався п`ятнадцять років тому, примирення та збереження сім`ї позивач вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам та суперечило б моральним засадам суспільства, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не заявива про відновлення свого дошлюбного прізвища. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved