Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 02 червня 2020 року, в якій просить суд стягувати з відповідача [PERSON] , на її користь аліменти на її утримання як дружини до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно; витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] вказала, що 07.06.2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона вважає, що позивач має можливість сплачувати аліменти на неї як дружину, у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Позивач не можу працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має. Ухвалою суду від 16 червня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.14, суддя Хомініч С.В.). За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату суду №603 від 13.07.2020 року та протоколу матеріали справи передано судді Гриню Н.Г. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, відповідач [PERSON] - визнав, не заперечував проти їх задоволення. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 червня 2018 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Заводскьим районним у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 313, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.06.2018 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.4). Як слідує з довідки голови вуличного комітету №15 від 30.05.2020 року (а.с.8), син значиться зареєстрованим та проживає з нею як матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Як вказувала позивач, що не оспорював відповідач, син залишився проживати з [PERSON] , спір про визначення їх місця проживання між сторонами відсутній. Судовим розглядом встановлено, що питання надання матеріальної допомоги [PERSON] на утримання [PERSON] , з якою проживає їх малолітня дитина, між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано. Відповідно до ч.ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на її утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебуває/перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних стосунках (ст.94 СК України) - кровного споріднення, чи наявність іншого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , має право на її утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, народження у них спільної дитини. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи встановлені судом обставини, майнове становище позивача та відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу на утримання його дружини до досягнення дитиною трирічного віку, відсутність аліментних зобов`язань по утриманню інших осіб, а також визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання як дружини, з якою проживає дитина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Суд зауважує, що відповідно до ст.85 СК України право матері дитини на утримання може бути припинене раніше у випадку передання дитини на виховання іншій особі, виключення відомосте про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. Крім того, позивачем були здійснені витрати на правничу допомогу в розмірі 800 грн., що документально підтверджені квитанцією №210963 від 01.06.2020 року (а.с. 10), тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 800 грн. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved