Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Хотинської міської ради, [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішень Хотинської міської ради. Посилається на те, що рішенням Хотинського районного суду у справі № 2-847/09 від 29 грудня 2009 року вирішений розподіл спадкового майна та визнано право власності на будинковолодіння, яке розташовано по вул. Лисенка,36 в м. Хотині Чернівецької області, між нею та [PERSON] Анатолієвичем у співвідношенні 54/100 ідеальних долей та 46/100 ідеальних долей відповідно. Зазначає, що після винесення рішення у неї та [PERSON] постало питання про розподіл земельної ділянки, вказаного будинковолодіння. Вказує, що оскільки, вона з [PERSON] не змогли прийти до згоди у розподілу землі, тому у вересні 2015 року вона звернулась із заявою до Хотинської міської ради, в якій просила затвердити схему розподілу земельної ділянки площею 0,3891 га., яка знаходиься по вул. Лисенка, 36 в м. Хотині Чернівецької області без підпису [PERSON] Однак, рішенням 42-ї сесії VI скликання Хотинської міської ради № 555/42/15 від 11 вересня 2015 року у задоволенні її заяви було відмовлено. Але, після звернення [PERSON] з аналогічною заявою та своїм варіантом розподілу рішенням 9-ї сесії VII скликання Хотинської міської ради № 65/9/16 від 22 квітня 2016 року вирішено його заяву задовільнити, та затвердити наданий ним варіант розподілу земельної ділянки без її підпису. Тому вважає, вказане рішення сесії Хотинської міської ради № 65/9/16 від 22 квітня 2016 року незаконним, яке порушує її права. 29.11.2016 року позивач звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що на час подачі позову до суду відповідачем [PERSON] з метою подальшого надання правого статусу вказаній земельній ділянці, прийняті послідовні нормативно-правові акти, що порушують її права. Зокрема, прийнято рішення 10-ї сесії VII скликання Хотинської міської ради № 82/10/16 від 10 червня 2016 року про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок- в натурі (на місцевості) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0945 га., що розташоване по вул. Лисенка, 36 А в м. Хотині, Чернівецької області. Тому, підтримуючи вищевикладене, просить суд скасувати вищевказані рішення, оскільки вони порушують її права. Також просить стягнути з відповідачів на її користь сплачені нею судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач - представник Хотинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на викладене ним в клопотанні яке було надано суду. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази по даній цивільній справі, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області у справі № 2-847/09 від 29 грудня 2009 року було вирішено розподіл спадкового майна та визнано право власності на будинковолодіння, яке розташоване по вул. Лисенка, 36 в м. Хотині, Чернівецької області між позивачем [PERSON] та відповідачем в справі [PERSON] Анатолієвичем у співвідношенні 54/100 ідеальних долей та 46/100 ідеальних долей відповідно, що підтверджується копією рішення (а.с. 9). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також, з матеріалів справи вбачається, що у вересні місяці 2015 року з метою дійти згоди у розподілі земельної ділянки, позивач [PERSON] звернулась із заявою до Хотинської міської ради, в якій просила затвердити схему розподілу земельної ділянки площею 0,3891 га., яка знаходиься по вул. Лисенка, 36 в м. Хотині Чернівецької області без підпису відповідача в справі [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення 42-ї сесії VI скликання Хотинської міської ради № 555/42/15 від 11 вересня 2015 року про затвердження технічних документацій із землеустрою позивачу [PERSON] було відмовлено в затвердженні схеми розподілу земельної ділянки площею 0,3891 га., що знаходиться по вул. Лисенка, 36 в м. Хотині, Чернівецької області без підпису [PERSON], що підтверджується витягом вказаного рішення (а.с.12). Однак, як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, а саме: витягом з рішення 9-ї сесії VII скликання Хотинської міської ради № 65/9/16 від 22 квітня 2016 року про затвердження технічних документацій із землеустрою в м. Хотин, після звернення відповідача в справі [PERSON] з аналогічною заявою та своїм варіантом розподілу вищевказаним рішенням 9-ї сесії VII скликання Хотинської міської ради № 65/9/16 від 22 квітня 2016 року було вирішено заяву відповідача задовольнити, та затвердити наданий останнім варіант розподілу земельної ділянки без підпису позивача в справі [PERSON] (а.с.25). Крім того, як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи 10 червня 2016 року було прийнято рішення 10-ї сесії VII скликання Хотинської міської ради № 82/10/16 від 10 червня 2016 року про надання [PERSON] дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок- в натурі (на місцевості) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га. та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0945 га., що розташоване по вул. Лисенка, 36 А в м. Хотині, Чернівецької області (а.с.48). Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. Також згідно цієї статті, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 159 ЗК України, земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Отже, чинним законодавством передбачено, що земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду земельного спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. Крім того, згідно ст. 160 ЗК Кодексу України, сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його. Однак, як встановлено судом, та було підтверджено в судовому засіданні поясненнями самого позивача та її представника, [PERSON] не була повідомлена про розгляд вищевказаного земельного спору, який виник між сторонами, що і підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою № 210 від 08.08.2016 року, яка видана заступником начальника ЦВПЗ Хотин [PERSON], та з якої вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] за період із жовтня місяця 2015 року по червень місяць 2016 року письмова кореспонденція на імя останньої за даною адресою не надходила. Дана інформація підтверджена також і листоношею ВПЗ [PERSON], що обслуговує дану адресу (а.с. 14). Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить висновку, що всупереч вимогам земельного законодавства, посадовими особами Хотинської міської ради було дійсно проігноровано вказаний порядок вирішення земельного спору, при тому, що між сторонами в справі виник земельний спір, який повинен вирішуватись у спосіб передбачений законодавством, та позивача [PERSON], як сторону вищевказаного земельного спору не було належним чином повідомлено про вирішення даного спору, час та місце його розгляду, в звязку з чим останній не було надано можливості висловити свою думку щодо даного земельного спору та ознайомитись з матеріалами, які були подані на розгляд. Крім того, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на той факт, що позивач [PERSON] 08.09.2014 року надала заяву на згоду з будь-яким варіантом розподілу земельної ділянки, оскільки даний факт спростовується зверненням позивача у вересні місяці 2015 року із заявою до Хотинської міської ради, про затвердження схеми розподілу земельної ділянки, площею 0,3891 га., яка знаходиться по вул. Лисенка, 36 в м. Хотині, Чернівецької області, та винесеним рішенням Хотинської міської ради з приводу вирішення вказаної заяви. Таким чином, суд вважає, що права позивача, які передбачені ст. ст.158-160 Земельного кодексу України дійсно були порушені, що і виражено в результаті упереджених дій посадових осіб Хотинської міської ради, на підставі яких відповідачем в справі Хотинською міською радою було прийняте необ'єктивні та необгрунтовані рішення, які надають перевагу одній зі сторін земельного спору та грубо порушують права іншої сторони, зокрема права позивача в справі. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу здійснюється особою в судовому порядку у визначений спосіб. Відповідно п. 10 ч. 2 цієї статті, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі у встановленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Таким чином, з огляду на наведене, вищевказані рішення Хотинської міської ради суперечать вимогам ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України, та порушують цивільні права та інтереси позивача, а тому визнаються незаконними та підлягають скасуванню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду в розмірі по 551,20 гривень з кожного. На підставі наведеного, та

Outcome: approved