Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнила, до [PERSON], В Кучурівської сільської ради та третьої особи [PERSON], посилаючись на те, що у квітні 2014 року в с.Великий Кучурів Сторожинецького району на дорозі загального користування, якою позивач користувалася для під'їзду до своєї земельної ділянки, відповідач [PERSON] висипав гравій та встановив контейнер, а також встановив бетонний фундамент під огорожу та металеві стовпчики, чим обмежив заїзд до її земельної ділянки площею 0,0307, що належить їй на праві приватної власності. Позивач зверталася до Великокучурівської сільської ради та до Державної інспекції сільського господарства стосовно неправомірних дій [PERSON], однак їх висновками було встановлено, що рішенням Великокучурівської сільської ради №108-25/09 від 23.09.2009 р. [PERSON] було змінено конфігурацію його земельної ділянки площею 0,1487 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №110535 від 14.09.2007 р., анульовано обмінний файл на землеволодіння та дозволено виготовити новий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1487 га. Також було встановлено, що при зміні конфігурації земельної ділянки було зміщено просторові координати та приватизовано сегмент земель загального користування і у власності [PERSON] стала перебувати дорога, яку він почав огороджувати, чим створив перешкоди у користуванні позивачем заїзду. Виходячи з цього позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Великокучурівської сільської ради №108-25/09 від 23.09.2009 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №837561 від 26.03.2012 року, виданого на ім'я [PERSON] та зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0325 га, дороги (стежки) в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району шляхом демотнажу встановленого бетонного цоколю та з'єднаних металевих стовпчиків для огорожі в бік межі літ. В-Г згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №822661 та звільнити заїзд (дорогу) площею 0,0325 га до земельної ділянки площею 0,0307 га [PERSON] від встановленого контейнера (металевого вагончика), будівельних матеріалів (гравію), а судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, посилаючись на безпідставність цих вимог так як ніякої дороги не було і нема. Великокучурівська сільська рада, свого представника в судове засідання не направила і просила справу розглядати без неї не висловлюючи своєї позиції щодо позовних вимог. Третя особа [PERSON] просив справу розглядати без його участі, а в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухваливши здійснювати розгляд справи без участі Великокучурівської сільської ради, як відповідача та без участі третьої особи [PERSON] і заслухавши пояснення сторін, представників, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так, виходячи із представлених сторонами доказів, судом встановлено, що на підставі рішення 17 сесії 4-го скликання Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області № 108-17/04 від 22.12.2004 року, [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 0,2487 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, кадастровий номер 7324582000:01:001:0686. належність вказаної земельної ділянки [PERSON] підтверджувалась державним актом серії ЯБ № 194847, в якому міститься також і опис меж земельної ділянки, згідно яких від поворотної точки № 3, літ. «В» до поворотної точки № 4 літ. «Г», зазначено що земельна ділянка межує із землями сільської ради (стежкою). За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2007 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1487 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту серії ЯБ № 194847 і яка згідно проекту розподілу земельної ділянки була виділена із земельної ділянки площею 0,2487 га. Кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1487 га - 7324582000:01:001:1987, а площею 0,1000 га - 7324582000:01:001:1988. При цьому, як земельна ділянка площею 0,1487 га, кадастровий номер 7324582000:01:001:1987 від точки 3 літ. «В» до точки 4 літ. «Г», так і земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 7324582000:01:001:1988 від точки № 3 літ. «В» до точки № 4 літ. «Г», межують із землями сільської ради, які визначені як стежка. Із оглянутих в суді технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] в якій також є рішення Великокучурівської сільської ради № 11-06/07 від 17.01.2007 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки, а також із копії державного акту серії ЯЛ № 822661 (а.с.8) вбачається, що у власності [PERSON] перебувають дві земельні ділянки, а саме площею 0, 2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, кадастровий номер 7324582000:01:001:1215 та суміжною земельною ділянкою площею 0,0307 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7324582000:01:001:1956, яка по поворотних точках від № 5 літ «Д» до № 6 літ. «Е», на відстані протяжністю 7,53 метра, межує із землями сільської ради. Крім вказаної межі, всі інші межі є замкнутими, тобто доступ до цієї земельної ділянки, крім вказаної межі, обмежений землями інших власників. Вказане свідчить про існування заїзду на земельну ділянку площею 0,0307 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності [PERSON], який був передбачений планами землекористування як [PERSON] так і [PERSON] і [PERSON] після поділу земельної ділянки на дві, а також і [PERSON] Наявність доступу до земельної ділянки з окремим кадастровим номером, передбачається земельним законодавством України, а також основними правомочностями власника землі, які полягають в праві вільного володіння, користування і розпорядження власною земельною ділянкою, без будь-яких обмежень цих правомочностей. Оскаржуваним рішенням Великокучурівської сільської ради № 108-25 від 23.09.2009 року було змінено конфігурацію земельної ділянки належної [PERSON], площею 0,1487 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 110535 від 14.09.2007 року, анульовано обмінний файл на землеволодіння та дозволено виготовити новий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1487 га. Змінений кадастровий план земельної ділянки [PERSON] площею 0,1487 га, як вбачається із технічної документації по виготовленню державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], яка виготовлялась на виконання оскаржуваного рішення сільської ради, вже не передбачає межування земельної ділянки [PERSON] із землями сільської ради в тій частині яка була визначена раніше, що також підтверджується і оскаржуваним Державним актом на право власності на земельну ділянку [PERSON] серії ЯД № 837561 від 26.03.2012 року (а.с.10). Тобто давши дозвіл на зміну конфігурації земельної ділянки [PERSON], сільська рада фактично ліквідувала частину дороги загального користування, давши фактично дозвіл на приватизацію дороги та змінивши цільове призначення земельної ділянки, приєднавши її до земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], закривши, тим самим, підїзд до окремої земельної ділянки, яка належить [PERSON] і земельних ділянок інших землевласників, без їх на то згоди. Таким чином, аналіз встановлених судом фактичних обставин справи свідчить про порушення земельного законодавства, що призвело до порушення прав землекористування позивача [PERSON], яке полягає в тому що остання не може використовувати свою земельну ділянку внаслідок відсутності вільного заїзду до неї. Частиною 4 ст.83 ЗК України визначено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). При цьому, посилання відповідача на те, що [PERSON] має інший заїзд до своєї земельної ділянки, ні в якій мірі не може бути прийнято до уваги при вирішенні цього спору так як заїзд на який посилається відповідач, використовується для доступу до земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а земельна ділянка про яку іде мова в позові призначена для ведення особистого селянського господарства і має окремий кадастровий номер, а тому має бути і окремий заїзд до неї. Тим більше, що такий заїзд був, але без згоди на це [PERSON], яка його використовувала, перестав існувати, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення відповідачем по справі. Додатковим підтвердженням встановлених судом фактичних обставин справи є також і висновок № 15032 судової земельно-технічної експертизи (а.с.119), який було виконано згідно ухвали суду від 19.03.2015 року, який також підтверджує і правильність висновків суду про неправомірність рішення сільської ради та недійсність державного акту відповідача [PERSON]. Згідно п.1 резолютивної частини висновку експертизи, земля сільської ради у вигляді стежки, яка межувала із земельною ділянкою [PERSON] по межі від «В» до «Г» і ця ж земельна ділянка, яка межувала із земельною ділянкою [PERSON] по межі від «В» до «Г», дійсно існувала до прийняття оскаржуваного рішення сільської ради. Із п.2 висновку вбачається що після прийняття оскаржуваного рішення та вироблення технічної документації по виготовленню державних актів [PERSON] і [PERSON] земля сільської ради у вигляді дороги (стежки) яка б межувала із земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] перестала існувати. При цьому земельна ділянка [PERSON] відділена від земельної ділянки [PERSON] металевими стовпцями по бетонному цоколю, тобто огорожею і використовується для складування будівельних матеріалів та розміщення металевого вагончика і у [PERSON] відсутня можливість заїзду чи проходу на свою земельну ділянку безпосередньо з дороги. Земельна ділянка, яка значилась землями сільської ради (стежка) в даний час перебуває в меншій своїй частині у власності [PERSON], а в більшій своїй площі у власності [PERSON] Відповідно до п.4, як дослідницької так і резолютивної частини висновку експертизи вбачається, що в даний час існує потреба в приведенні до відповідності координат поворотних точок окружних меж земельних ділянок, оскільки при необхідності винесення земельних ділянок в натуру за наявними в державному земельному кадастрі даними їх межі будуть накладатися на дороги, присадибні ділянки суміжників, їх будинки, господарські будівлі і споруди. Неправомірність рішення сільської ради, яким погоджено зміну конфігурації та площі земельної ділянки [PERSON] підтверджується також і планом земельних ділянок в селі [PERSON] складеним відповідно до даних Державного земельного кадастру, який накладений на ситуаційний план (а.с.135), що наведений в таблиці № 6 до висновку експертизи. Вказаний план, безсумнівно підтверджує те, що після зміни конфігурації земельної ділянки [PERSON], всі межі земельних ділянок змістилися і почали проходити по земельних ділянках сусідів, по їх житлових будинках та господарських спорудах, а також наклалися на дороги. При цьому межі земельної ділянки [PERSON] також змістилися і не відповідають межам плану цієї земельної ділянки. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з цього суд знаходить, що позивач по справі є належним позивачем, а позовні вимоги обґрунтовані і правильні, оскільки винесеним рішенням сільської ради, яке оскаржується та оскаржуваним державним актом порушено вимоги земельного законодавства щодо неможливості передання у приватну власність земель загального користування, а також відповідно порушено право позивача на користування цими землями загального користування з метою цільового і правомірного використання власної земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства. За умов порушення земельного законодавства та внаслідок побудови [PERSON] огорожі з бетонним цоколем, виключається на думку суду і використання [PERSON] права земельного сервітуту, оскільки відсутній взагалі її доступ до своєї земельної ділянки зі сторони дороги загального користування. Всі заперечення відповідачів проти заявленого позову є, на думку суду, не суттєвими і не можуть вплинути на висновки суду, щодо доведеності вимог позивача і на експертні висновки, щодо правомірності цих вимог. Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобовязані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Діючи не в межах Конституції та Законів України, Великокучурівська сільська рада при прийнятті оскаржуваного рішення не врахувала інтереси інших землевласників та інтереси територіальної громади і таким чином порушила права землевласника [PERSON] повністю закривши їй заїзд на земельну ділянку, що не відповідає вимогам земельного законодавства і потребує виправлення. Відповідно до засад захисту права власності та ст.393 ЦК України, правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. При цьому власник майна має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Оскаржуваний державний акт виданий на імя [PERSON] також, на думку суду підлягає скасуванню, оскільки він виданий на підставі неправомірного рішення ради, а земельна ділянка площею 0,0325 га, у вигляді дороги (стежки), яка належить територіальній громаді і яка є заїздом на земельну ділянку позивача, підлягає звільненню шляхом демонтажу, в цій частині, бетонної огорожі, видалення металевого вагончика і будівельних матеріалів. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду. Крім цього судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду було не доплачено судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок, який також підлягає стягненню із відповідачів на користь держави. На підставі ст. ст. 83, 98, 152, 155 ЗК України ст.ст.16, 393 ЦК України, ст.19 Конституції України та

Outcome: approved