Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить: зобов`язати [PERSON] відшкодувати нанесену ним майнову шкоду у розмірі 124 080,00 грн та покласти на відповідача відшкодування судових витрат у розмірі 1 240,00 грн, 2 000,00 грн та 1 500,00 грн, а всього - 4 740,80 грн, загалом стягнути 128 820,80 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 січня 2018 року сторонами було укладено договір № 1001118 оренди транспортного засобу. За актом №1 приймання-передачі ТЗ до договору від 16 січня 2018 року автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», синього кольору, тип кузова - седан, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , було передано [PERSON] для тимчасового користування з метою особистого обслуговування у м. Києві. Автомобіль було передано відповідачу в технічно справному стані для експлуатації стані, всі агрегати були справні, зовнішні пошкодження відсутні. 24 квітня 2018 року [PERSON] потрапив у ДТП, про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 074779 разом із додатками та фотографіями з місця події. В постанові Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 208 року у справі № 756/6006/18 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП зазначено, що дії останнього правильно кваліфіковані за вказаною статтею, протокол складений у відповідності до вимог законодавства, а вина [PERSON] повністю встановлена. Таким чином, суд звільнив [PERSON] від адміністративної відповідальності, проте повністю визнав винним у пошкодженні транспортного засобу. Тому у відповідача виник цивільний обов`язок перед позивачем. Через відмову відповідача від ремонту пошкодженого автомобіля та будь-якої компенсації з його сторони, позивач була вимушена звернутись до відповідача з письмовою вимогою про розірвання договору та повернення автомобіля на підставі п. 5.2.4 та розділу VІ Договору в повній комплектації, в технічно справному та придатному для експлуатації стані, за відсутності будь-яких пошкоджень, про що свідчить лист від 09 липня 2018 року. У відповідь на лист відповідач надав розписку №2 до договору від 13 липня 2018 року, в якій повідомив, що не має можливості повернути позивачу автомобіль в зазначеному стані за причин значних пошкоджень від ДТП за його безпосередньої участі, та зазначив, що відмовляється ремонтувати автомобіль через відсутність коштів. Відповідно до складеного ФОП [PERSON] звіту оцінки матеріального збитку автомобіля від 24 липня 2018 року станом на 13 липня 2018 року вартість матеріального збитку застрахованого (забезпеченого) КТЗ складає 76 055,28 грн. Згодом відповідач повернув автомобіль у частково покращеному стані та надав розписку про повернення транспортного засобу від 05 грудня 2018 року, де вказав суму коштів у розмірі 43 000,00 грн, що нібито ним була витрачена за ремонт. Згідно висновку спеціаліста у вигляді рахунку-фактури № НО-0000172 від 12 грудня 2018 року загальна сума ремонтних робіт, необхідних для відновлення автомобіля складає 124 080,00 грн. Таким чином, під час користування автомобілем та після розірвання договору, технічний стан транспортного засобу не поліпшився, а лише погіршився. Відповідач приховав наявне технічне становище для здійснення швидкої передачі транспортного засобу позивачу. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року відкрито провадження у цій цивільній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подачі заяв по суті справи та встановлено відповідні строки. 15 травня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому з позовними вимогами категорично не погоджується та вважає заявлений позов необґрунтованим. Вважає, що майнова шкода у розмірі 124 080,00 грн майну позивача ним не завдавалася, вказані види ремонтних робіт не відповідають пошкодженням, зафіксованим після ДТП, що дає підстави вважати їх такими, що не пов`язані з ДТП. За матеріалами справи убачається, що позивач не визнає фізично знищеним автомобіль, який частково відновлений відповідачем після ДТП, вартість відновлювального ремонту після ДТП без урахування коефіцієнту фізичного зносу становила 92 009,28 грн, а вартість транспортного засобу - в розмірі 76 055,28 грн. Щодо третьої позовної вимоги, то відповідачу незрозуміло яким саме чином позивач просить покласти на відповідача відшкодування судових витрат у розмірі 4 740,80 грн. Заявлені позивачем витрати у розмірі 2 000,00 грн не належать до судових витрат, оскільки не є таким, що понесені у зв`язку з розглядом справи. Юрисконсульт [PERSON] не є законним у розумінні процесуального закону фахівцем у галузі права і відповідно не має права на укладення договорів про надання фахової правничої допомоги, ув`язку з чим витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню відповідачем. Незрозуміло, яким саме чином позивач просить захистити порушенні на її думку права, зокрема шляхом зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу, чи шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми. До відзиву долучено клопотання про забезпечення судових витрат та про призначення судової авто-товарознавчої експертизи. 31 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій вважає наведені відповідачем заперечення проти позову безпідставними та такими, що не підтверджуються будь-якими доказами, виходячи з наступного. За доказом № 2 спірний автомобіль було передано відповідачу в технічно справному та придатному для експлуатації стані, всі агрегати були справні, зовнішні пошкодження відсутні. За доказом № 13 автомобіль було повернуто у несправному стані, із зовнішніми пошкодженнями. Причинно-наслідковий зв`язок між справністю та несправністю транспортного засобу полягає не лише у ДТП, але і у фактичному перебуванні автомобіля у розпорядженні відповідача у період з 16 січня 2018 року по 05 грудня 2018 року. Матеріальна шкода, що нанесена транспортному засобу, складається не лише з ДТП, але і з довготривалого використання автомобіля відповідачем, тобто ДТП не є обмеженням та відправною точкою для відповідної калькуляції суми відшкодування. Пошкодження є зафіксованими не за конкретним випадком, а за їх сукупністю, не лише після ДТП, але і після повернення автомобіля. Після ДТП автомобіль продовжував перебувати у користуванні відповідача. Ремонт автомобіля є технічно можливим та економічно обґрунтованим, про що свідчить доказ № 15. Відповідач на навів доказів того, що хтось окрім нього користувався вказаним автомобілем, що зазначена шкода у вказаному розмірі ним не завдавалася і що ним було частково відремонтовано транспортний засіб. Звіт був складений саме для повного та всебічного розгляду справи у майбутньому, та таким чином він відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи. ФОП [PERSON] є стороною законної угоди та належним виконавцем покладених обов`язків, має право на укладання договорів про надання послуг правового характеру. Вказане свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати у розмірі 2 000 грн та 1 500 грн дійсно належать до судових витрат, оскільки понесені у зв`язку з розглядом справи судом. Позивач просить відшкодувати нанесену відповідачем майнову шкоду шляхом стягнення з відповідача доведеної суми у повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, призначено судове засідання по справі. 21 жовтня 2019 року ухвалою суду було задоволено клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової автотоварознавчої експертизи, провадження по справі до отримання висновку експертизи зупинено. 29 листопада 2019 року до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Матвеїва В.В. про надання матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи № 31029/19-54. Відповідно до клопотання, слід надати для огляду, який відбудеться 20.12.2019, автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.р.н. [NUMBER] , з відповідними реєстраційними документами до нього, та забезпечити присутність на огляді сторін по справі. Якщо об`єкт дослідження відремонтовано, а експертизу необхідно провести по матеріалах справи, то на це необхідна письмова вказівка, з вказаною датою, на яку слід проводити розрахунки. Копія зазначеного клопотання експерта супровідним листом суду від 09 грудня 2019 року була направлена учасникам справи. 28 січня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] , в якому з огляду на те, що автомобіль марки «Chevrolet Aveo», д.р.н. [NUMBER] , був повністю відремонтований за рахунок позивача, однак наразі використовується безпосереднім його власником та не може бути представлений для огляду, просить прийняти до уваги вказані обставини, надає документи та зазначає інформацію, згідно із клопотанням експерта, у зв`язку з чим, просить надати експерту Матвеїву В.В. письмову вказівку на проведення експертизи по матеріалах справи; розрахунок провести на найближчу дату. 05 лютого 2020 року до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експерта автотоварознавчої експертизи, оскільки умови клопотання № 31029/19-54 від 27.11.2019, не виконані. 19 березня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про відновлення провадження у справі. Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року постановлено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз ухвалою суду від 21.10.2019, у цивільній справі № 755/19589/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, проводити за матеріалами справи. Розрахунки в експертному дослідженні проводити станом на дату ДТП - 24 квітня 2018 року. 13 серпня 2020 року до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта від 30 липня 2020 року № 13121/20-54 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи по цивільній справі № 755/19589/18. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року поновлено провадження у цій цивільній справі, яку призначено до судового засідання. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача, [PERSON] , надійшла заява, у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суд про причини не явки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, 10 січня 2018 року між [PERSON] , Орендодавцем, та [PERSON] , Орендарем, було укладено Договір № 100118 оренди транспортного засобу, за умовами п. 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування транспортний засіб - легковий автомобіль марки Chevrolet Aveo, синього кольору, тип кузова - седан, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] (далі - «Автомобіль», або - «ТЗ») (том 1 а.с. 94). Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору ТЗ орендується Орендарем з метою особистого обслуговування /користування у місті Києві. Термін оренди відповідає терміну дії цього Договору. За п. 5.2. Договору, орендар зобов`язаний, в тому числі, повернути Орендодавцю Автомобіль після закінчення терміну оренди у розумінні п. 2.2. цього Договору у технічно-справному стані, повній комплектності з урахуванням відповідного зносу від використання, про що робиться відповідна відмітка в Акті повернення ТЗ, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 7.1. Договору за несвоєчасну сплату орендної плати, передбаченої цим Договором, Орендодавець має право розірвати цей Договір попередивши Орендаря за 3 (три) дня до настання таких подій. Наслідком розірвання - повернення ТЗ у розумінні п.п. 2.5.4. та розділу 6 цього Договору. У відповідності до п. 8.1. Договору строк його дії з 10 січня 2018 року до 10 січня 2019 року включно. Зміни або дострокове припинення Договору можуть мати місце за згодою Сторін. Згідно з п. 4 Акту приймання-передачі ТЗ до Договору оренди транспортного засобу № 100118 від 10 січня 2018 року на підставі п. 5.1.1. Договору Сторони погоджують, що Автомобіль передається Орендодавцем Орендарю у повній комплектності, знаходиться в технічно справному та придатному для експлуатації стані, всі агрегати Автомобіля справні, зовнішні пошкодження відсутні (том 1 а.с. 95). Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 15 березня 2018 року до Договору оренди транспортного засобу № 100118 від 10 січня 2018 року сторони дійшли згоди доповнити пункту 5.2. Договору наступним підпунктом: «5.2.5. у разі пошкодження Автомобілю Орендарем та у випадку дорожньо-транспортної пригоди (аварії) спричиненої за вини Орендаря та/або його участі самостійно та/або за допомогою страховика здійснювати ремонт, усувати відповідні пошкодження ТЗ належним чином, здійснювати компенсацію постраждалим від ДТП та/або третім особам» (том 1 а.с. 127). 24 квітня 2018 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 074779 за ст. 124 КУпАП, відповідно до якого [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] , 24 квітня 2018 року, у м. Києві по вул. Дніпроводська, 1, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху. Не впорався з керуванням та скоїв зіткнення елементом дорожньої огорожі (відбійником), внаслідок чого автомобіль та дорожнє огородження отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (том 1 а.с. 96). Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва № 756/6006/18 від 21 червня 2018 року [PERSON] встановлено, що вина [PERSON] підтверджується матеріалами про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди. Суд вважає. Що дії водія [PERSON] правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, протокол складений у відповідності до вимог законодавства, а вина особи повністю встановлена під час судового розгляду. Судом постановлено звільнити [PERSON] від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Станом на день розгляду справи вказана постанова Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 09 липня 2018 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою про розірвання Договору оренди транспортного засобу № 100118 від 10 січня 2018 року, з підстав порушення Орендарем п. 4.1., 4.2. та 5.2.2. Додаткової угоди № 1 до Договору, а саме: несвоєчасна виплата орендної плати за користування Автомобілем, у зв`язку з чим утворилась заборгованість (том 1 а.с. 104). [PERSON] відмовився від підписання Розписки № 2 від 13 липня 2018 року до Договору оренди транспортного засобу № 100118 від 10 січня 2018 року, оскільки не має фінансової можливості негайно розпочати ремонтні роботи за власний рахунок з відповідною компенсацією витрачених ним коштів у майбутньому від страховику ТДВ «ЧК «Ю.Ес.Ай.», діючий поліс № АК/7172646, або від Моторного (транспортного) страхового бюро України на підставі ст. 28 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; закінчити вказані ремонтні роботи у розумні строки, але не пізніше 16 жовтня 2018 року включно (том 1 а.с. 105). Зазначається, що на вимогу Орендодавця від 09 липня 2018 року Орендар не має можливості повернути останній ТЗ у повній комплектності, в технічно-справному та придатному для експлуатації стані за причин значних пошкоджень від дорожньо-транспортної пригоди (аварії), що сталася 24 квітня 2018 року за його безпосередньою участю. У відповіді Моторного транспортного (страхового) бюро України від 21 серпня 2018 року № 8.3-03/26787 щодо розгляду звернення [PERSON] повідомляється, що МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування, оскільки згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 21.06.2018 р. винуватцем ДТП є водій ТЗ Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] (том 1 а.с. 131). Відповідно до рахунку-фактури № НО-0000172 від 12 грудня 2018 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] становить 124 080,00 грн (том 1 а.с. 126). Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 30 липня 2020 року № 13121/20-54, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Матвеїв В.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet Aveo д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, що трапилась 24.04.2018, складала 107 927,53 грн (том 2 а.с. 3-19). Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 № 4 роз`яснюється про те, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 6 вказаної Постанови особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 779 Цивільного кодексу України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. За нормою ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача було завдано шкоду майну позивача у розмірі 107 927,53 грн, що становить вартість відновлювального ремонту автомобіля. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною відповідача не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування ним, в тому числі частково, завданої майнової шкоди. Аналізуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), приймаючи до уваги вимоги ст. 1187 ЦК України, із врахуванням встановлених обставин, зокрема даних Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 30 липня 2020 року № 13121/20-54, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування нанесеної майнової шкоди у розмірі 107 927,53 грн. З огляду на наявність у матеріалах справи Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 30 липня 2020 року № 13121/20-54, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Матвеїв В.В., який є належним, допустимим та достовірним доказом розміру матеріальної шкоди, спричиненої майну позивача, судом не приймається до уваги Звіт № 6888 про визначення вартості матеріального збитку, складений 24 липня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , та відповідно не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про стягнення з відповідача вартості складання вказаного звіту у розмірі 2 000,00 грн. Суд доходить висновку про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн, виходячи з наступного. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ). У цій справі склад та розмір витрат на правничу допомогу підтверджується Договором № 10/02-18 про надання послуг правового характеру від 10 лютого 2018 року та Додатком № 1 до вказаного Договору (том 1 а.с. 132-135), Актом № 1 від 09 серпня 2018 року приймання-передачі наданих послуг до Договору № 10/02-18 від 10 лютого 2018 року (том 1 а.с. 136), квитанцією від 10 серпня 2018 року (том 1 а.с. 137), Роздільним актом від 14 серпня 2018 року приймання-передачі наданих послуг до Акту № 1 приймання передачі наданих послуг до Договору № 10/02-18 від 10 лютого 2018 року (том 1 а.с. 138). У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1 079,28 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial