Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником вищевказаного житлового будинку. Окрім неї в будинку зареєстрований її чоловік [PERSON] - відповідач по справі, який з червня 2018 року фактично не проживає за вказаною адресою. Позивач сама несе витрати по утриманню житла, а відповідач не бажає знятися з реєстрації добровільно, тому вона звернулася до суду з даним позовом, оскільки реєстрація відповідача перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти позбавлення його право користування житлом. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Оніщенко А.А., державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2897 (а.с. 5). Відповідно до довідок Онуфріївської селищної ради від 10 липня 2019 року № 672 та від 01.07.2019 року № 611 до складу сім`ї власника входить її чоловік [PERSON] , який за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає (а.с. 7, 8). Згідно акту обстеження умов проживання від 10.07.2019 року, складеного з метою вивчення умов проживання дитини, встановлено, що в будинку [ADDRESS] проживають: [PERSON] - бабуся, [PERSON] - мама та дочка - [PERSON] (а.с. 9). Згідно акту від 01.10.2019 року, складеного сусідами, [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з червня 2018 року (а.с.10). Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Право власності позивача на набуте ним нерухоме майно є непорушним, а власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 321, 391 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідач належить до члена сім`ї позивача, співвласником будинку не являється, є лише зареєстрованим, але фактично з червня 2018 року там не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, в утриманні житлового будинку участі не приймає, тому вважається таким, що втратив право на користування житлом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача про позбавлення відповідача права користування вищевказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 384, 20 гривень, а інша частина в розмірі 384,20 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved