Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просить стягнути з Державної установи «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року в сумі 10537,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (вимушеного прогулу) в сумі 15921,02 грн., моральну шкоду у розмірі 500 грн., судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що працювала в Державній установі «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» на посаді заступника директора з забезпечення науково дослідницької роботи на підставі усного трудового договору, звільнена 20.10.2014 року за згодою сторін. На час звернення до суду з даним позовом позивачу не здійснено розрахунок при звільненні, не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року, чим порушені її права. Вона неодноразово зверталася до відповідача з усними вимогами та письмовою про виплату заборгованості по заробітній платі, однак ці звернення залишені поза увагою відповідача. Сума заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року складає 10537,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку (вимушеного прогулу) - 15921,02 грн. Також, вважає, що такими діями відповідача їй завдана моральна шкода, сума якої складає 500 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Державної установи «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно трудової книжки [PERSON] працювала в Державній установі «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» на посаді заступника директора з забезпечення науково дослідницької роботи, звільнена 20.10.2014 року за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), відповідно до наказу № 80 від 20.10.2014 року, заборгованість по заробітній платі складає 10537,30 грн., що підтверджується довідкою № 21 від 23.09.2014 року. Відповідно до статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стаття 117 КЗпП України визначає наступне. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивач був звільнений з Державної установи «Державний інститут праці та соціально економічних досліджень» 20.10.2014 року, заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу не виплачена відповідачем, суд прийшов до висновку про стягнення на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2014 року по серпень 2014 року у розмірі 10537,30 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку (вимушеного прогулу) в сумі 15921,02 грн. за період з 21.10.2014 року по 01.04.2015 року. Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка заподіяла її, за наявності її вини. За таких обставин, суд, враховуючи глибину та тривалість душевних страждань позивача, наявність та тривалість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, приймаючи до уваги, що відповідач добровільно не виплатив заборгованість по заробітній платі, чим також заподіяв моральні страждання позивачу, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім і необхідним стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень на користь позивача.

Outcome: approved