Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу з 31.08.1996 року, від шлюбу мають трьох дітей, однак 08.07.2011 року рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області шлюб між сторонами було розірвано, ще перед розлученням відповідач почав проживати окремо та покинув родину, матеріально дітям не допомагав, участі у їх вихованні не приймав, на даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, діти проживають поруч з нею, знаходяться на її утриманні. Висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]. відносно його дітей. Станом на 31.05.2018 року відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 23440,40 грн. Тому, позивач просила позбавити відповідача [PERSON]. батьківських прав відносно його дітей та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Позивач у судове засідання не з'явилася, просила розглянути позовну заяву у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що він приймав участь у вихованні дітей, надавав неодноразово матеріальну допомогу, спочатку особисто передавав грошові кошти [PERSON]., а згодом перераховував кошти на банківську карту [PERSON]., на підтвердження цього факту просив долучити до матеріалів справи п'ять дублікатів чеків. Представник третьої особи - органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області надав до суду заяву згідно якої підстави, викладені в позові, вважають правомірними, обґрунтованими належними фактами та доказами, проти задоволення позову не заперечують, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.2005 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.2008 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.2001 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововоронцовського районного управління юстиції Херсонської області 16.06.2012 року, [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 05.06.2018 року встановлено, що стан будинку задовільний, при перевірці не було виявлено жодних порушень санітарно-гігієнічних норм, для дітей передбачено умови для розвитку, наявні всі необхідні для навчання приладдя, місце для виконання домашньої роботи, комп'ютер. Відповідно до висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Білозерської селищної ради Білозерського району Херсонської області від 27.04.2018 року, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З довідки-розрахунку Нововоронцовського районного відділу державної виконавчої служби, вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 31.05.2018 року по сплаті аліментів становить 23440,40 грн. З цієї ж довідки вбачається, що [PERSON] з 2011 року по травень 2018 року сплатив аліментів на загальну суму 77219,30 грн. З характеристик, наданих Білозерським закладом повної загальної середньої освіти №3, відносно [PERSON] та [PERSON] вбачається, що діти мають добрі здібності до навчання, читають багато літератури, ніколи не пропускають заняття без поважних причин, користуються повагою серед однолітків, є визнаними членами колективу, мають багато друзів, ходять до школи охайними, проживають у багатодітній родині, вітчима називають татом, діти привітні, добрі, ввічливі. З квитанцій, наданих відповідачем, від 07.10.2018 року [PERSON] на ім'я позивачки перерахував 504,51 грн., від 01.09.2018 року 504,51 грн. Згідно з ч.1, ч. 2ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на вказану правову позицію та принципи проголошені Європейським судом з прав людини, можна зробити висновок, що для розлучення дитини з батьками (з позбавленням батьківських прав або без такого) суду потрібно встановити: 1) винну поведінку батьків, 2) справжню небезпечність умов для дитини, 3) доказову базу вказаних обставин, 4) наявність вжиття тимчасових проміжних заходів до батьків, 5) обов'язкове слухання показань самих дітей. При прийнятті рішення суд звертає увагу, що відповідач постійно сплачував аліменти хоча і не в повному розмірі, проте загальна сума боргу значно менше сплаченої ним суми аліментів. Також відповідач як батько дітей віддалено проживає від позивачки з якою проживають діти, позивачка повторно одружилася, має спільних з чоловіком дітей. Висновок органу опіки та піклування в частині того, що відповідач не надає матеріальної допомоги дітям спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами. У позовній заяві не наведено достатніх належних і допустимих доказів, які б свідчили про винне, свідоме і умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей та вчинення ним дій, які шкодять інтересам дітей. При прийняття рішення суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.05.2018 у справі № 214/1048/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою передчасно порушено питання про позбавлення батьківських прав. Мало місце невиконання батьківських прав відповідачем, однак вони, на думку суду, недостатні для позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Питання ж про стягнення аліментів позивачкою у тексті позовної заяви взагалі не порушувалося.

Outcome: dismissed