Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] про розірвання договору про виконання робіт з утеплення стін та повернення коштів, вказавши, що 06 жовтня 2016 року уклала з відповідачем ФОП [PERSON] договір № ВА/U-0036 про виконання робіт з утеплення стін. За вказаним Договором відповідач [PERSON] зобов'язалася виконати роботи по проведенню утеплення стін на об'єкті за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (Димитрова), 112/75. За умовами договору оплата робіт здійснюється на умовах попередньої оплати в гривнях у розмірі 80 % від вартості робіт, після підписання договору. Так загальна вартість робіт з утеплення стін становить 9996,00 грн., авансовий внесок 1000,00 грн., борг до передачі у власність становить 8996,00 грн. Під час підписання договору вона сплатила авансовий внесок у розмірі 1000,00 грн. 08.10.2016 року вона сплатила 7000,00 грн., ФОП [PERSON] За умовами договору відповідач зобов'язалася у термін 31 робочих днів з моменту попередньої оплати, але при умові сприятливих погодних умов виконати роботи. Проте роботи з утеплення стін досі не виконані. У зв'язку із вказаним 22.06.2017 року вона відправила відповідачу претензію з проханням виконати умови договору, та у разі неможливості повернути кошти. Відповіді на свою претензію так і не отримала. Відповідач нічим не пояснює відсутність проведення робіт з утеплення стін, та більш того [PERSON] ухиляється від спілкування та зустрічей, у зв'язку з чим вона змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених справ. Так з 22.11.2016 року почався відлік прострочки виконання зобов'язання, тож відповідач має сплатити їй відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист споживачів» пеню у розмірі 3 % загальної вартості робіт, що за період з 22.11.2016 року по 26.10.2017 року (308 днів) становить 202,40 грн., з розрахунку (8000,00/3%/365 днів х 308 днів прострочки = 202,40 грн). Індекс інфляції за вказаний час склав 8,7 %, що в грошовому вираженні становить 696,00 грн. Крім того, відповідачем їй була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні її життєвого ритму та душевних стражданнях, які є триваючими, адже внаслідок неправомірних дій відповідача, вона відчуває погіршення самопочуття. Моральну шкоду оцінює у 500,00 грн. Позивач просить розірвати договір № ВА/U-0036 від 06.10.2016 року про виконання робіт з утеплення стін, укладений між нею та ФОП [PERSON] Стягнути з [PERSON] на її користь кошти, сплачені по договору № ВА/U-0036 від 06.10.2016 року у розмірі - 1000,00 грн., 3% річних у розмірі 202,40 грн., індекс інфляції у розмірі 696,00 грн., та суму моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь кошти, сплачені по договору № ВА/U-0036 від 06.10.2016 року у розмірі -8000,00 грн. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою у якій змінила свої позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] коштів, сплачених по договору № ВА/U-0036 від 06.10.2016 року, та просить стягнути з нього 7000,00 грн. Не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] до суду не з`явилися, про слухання справи повідомлялись, як шляхом розміщення оголошення про їх виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України», так і рекомендованою поштою. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 06 жовтня 2016 року між [PERSON], як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем, укладено договір ВА/U-0036 про виконання робіт з утеплення стін, за умовами п. 1 якого виконавець зобов'язався виконати роботи по проведенню утеплення стін за адресою: Героїв АТО (Димитрова), 112/75, загальною вартістю 9996 грн. за цінами виконавця. Договір містить підпис позивача та відбиток печатки ФОП [PERSON] без її підпису (а.с. 5 - копія договору). Згідно п. п. 2.2, 2.3 Договору завдаток становить 1000 грн., борг до передачі у власність складає 8996 грн. Тобто, після укладення договору і сплати позивачем відповідачу завдатку залишилася сума до сплати в розмірі 8996 грн., яку відповідно до вказаного Договору необхідно було сплатити, при умові попередньої оплати у гривнях у розмірі 80% від вартості робіт після підписання договору (п. 2.4 Договору). Згідно наданого позивачем товарного чеку який містить відбиток печатки ФОП [PERSON] та його підпис, позивачем по договору ВА/U-0036 сплачені грошові кошти 08 жовтня 2016 в сумі 7000,00 грн. (а.с. 6 - копія товарного чеку ). Згідно п. 3.2 договору, виконавець зобов'язується виконати роботи протягом 31 робочого дня з моменту попередньої оплати робіт згідно п. 1.2 та п. 2.2 договору, але при умові сприятливих погодних умов. Статус відповідача [PERSON] як ФОП, зареєстрованого Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.03.2015 року, запис № 2 227 000 0000 059578, код діяльності згідно КВЕД 43.29. Інші будівельно-монтажні роботи;46.19. Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Статус відповідача [PERSON] як ФОП, зареєстрованого Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 19.07.2016 року, запис № 2 103 000 0000 087860, код діяльності згідно КВЕД 43.29. Інші будівельно-монтажні роботи;46.19. Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду, тому вони регулюються положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Законом України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як передбачено ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 870 ЦК України, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні Договору ВА/U-0036 від 06.10.2016 р. сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення завдатку тощо. За правилами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання в повному обсязі з боку позивача. Натомість відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконала, у визначений за погодженням сторін строк роботи не виконала. Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п. п. 1, 2, 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оскільки до моменту розгляду судом справи та ухвалення рішення роботи за договором не виконані, відповідач не приступила до їх виконання, тим самим допустивши істотне порушення умов договору, позивач не бажає продовжувати договірні відносини та наполягає на відшкодуванні збитків, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав [PERSON] як споживача, які підлягають захисту обраним нею способом шляхом розірвання договору ВА/U-0036 від 06 жовтня 2016 року та стягнення з [PERSON] сплачених позивачем грошових коштів за вказаним договором в сумі 1000,00 грн. Що стосується стягнення з [PERSON] коштів, сплачених позивачем по договору № ВА/U-0036 від 06.10.2016 року у розмірі 7000,00 грн., суд бере до уваги , що будь-якого договору на виконання робіт безпосередньо між [PERSON] та ФОП [PERSON] не укладалось, проте, з товарного чеку від 08.10.2016 року (а.с. 6) вбачається що кошти у розмірі 7000,00 грн., сплачені в якості боргу за договором ВА/U-0036, та в свою чергу ФОП [PERSON] приймаючи дані кошти та видаючи вказаний чек із відбитоком печатки «ФОП [PERSON],» та своїм підписом, також взяла відповідальність за виконання зобов'язань за даним договором. Тож оцінюючі усі докази, які були досліджені судом в ході розгляду даної цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи що відповідачем ФОП [PERSON] не виконано умови договору, тому дані кошти підлягають стягненню з ФОП [PERSON] на користь позивача. Разом з тим суд вважає, що оскільки ФОП [PERSON] прострочено виконання роботи з утеплення стін, тому позивач має право на відшкодування збитків у виді пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення від суми замовлення, оскільки договором взагалі не передбачено неустойку, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує права замовника, значно звужує їх та дозволяє відповідачу порушувати умови договору, що є несправедливим, початок прострочення позивач рахує з 22.11.2016 року - час початку прострочки виконання зобов'язання за договором та по 26.09.2017 року - час звернення до суду, тому суд стягує на користь позивача з відповідача [PERSON] пеню за вказаний позивачем період прострочення не виходячи за межі позовних вимог та погоджується з викладеним у позові розрахунком: 8000,00 грн./ 3 % /365 днів Х 308 днів прострочки = 202,40 грн. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до Роз'яснень, наданих Верховним Судом України від 03.04.1997р. № 62-97 р. для визначення індексу інфляції необхідно перемножити між собою щомісячні індекси, які складають відповідний період прострочки; помножити заборгованість за договором позики на індекс інфляції за період прострочки виконання зобов'язання та поділити на сто, враховуючи той факт, що індекс інфляції визначається у відсотках. Розмір інфляційних збитків буде дорівнювати різниці між сумою боргу з урахуванням індексів інфляції та сумою боргу без урахуванням такової. При застосуванні індексу інфляції, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, отже умовно потрібно вважати, що сума, яку було внесено за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період цього місяця, а з 16 по 31 число - з наступного місяця. Щомісячний розмір індексу інфляції є загальновідомою інформацією, яка публікується у офіційних виданнях, зокрема у газеті «Урядовий кур'єр». Індекс інфляції за розрахунком суду по зазначеному принципу: листопад 2016 р., - 101.8; грудень 2016 р., - 100.9; січень 2017 р.,- 101.1; лютий 2017 р. - 101.0; березень 2017 р.,- 101.8; квітень 2017 р. - 100.9; травень 2017 р. - 101.3; червень 2017 р. - 101.6; липень 2017 р. - 100.2; серпень 2017 р. - 99.9; вересень 2017 р. - 102.0. Індекс інфляції, розрахований позивачем на суму 696,00 грн.,при цьому за розрахунком суду розмір таких нарахувань складає 1056,85 грн. Враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір інфляційних втрат, які підлягають задоволенню складає 696,00 грн. Але підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн. суд не вбачає з огляду на відсутність правових підстав для її стягнення в рамках зобов'язальних відносин, пов'язаних з виконанням договору побутового підряду, який відповідачем взагалі не був виконаний, в той час як за п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає лише моральна шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн., а саме по 352,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial