Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.01.2014 року він працював слюсарем-сантехніком 4-го розряду в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва». Наказом від 18.05.2015 року № 224-к [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників на підприємстві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2015 року [PERSON] поновлено на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЄО №409 КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Стягнуто з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2015 року по 27.07.2015 року в розмірі 7225,78 грн. Наказом КП «Керуючої дирекції Дніпровського району м. Києва» № 358 від 20.11.2015 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2015 року [PERSON] поновлено на посаді слюсаря-сантехніка ЖРЄО 409 з 22.10.2015 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до листа начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 30.11.2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про поновлення [PERSON] на посаді слюсаря-сантехніка 4-го розряду в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року постанову старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 31.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження, скасовано. Наказом КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» №489 від 04.12.2015 року [PERSON] звільнено з посади слюсаря-сантехніка 4 розряду за прогули згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» проти задоволення позову заперечили. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що з 01.01.2014 року позивач [PERSON] працював слюсарем-сантехніком 4-го розряду в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Наказом від 18.05.2015 року № 224-к [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з скороченням штату працівників на підприємстві. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2015 року [PERSON] поновлено на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЄО № 409 КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Стягнуто з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2015 року по 27.07.2015 року в розмірі 7225,78 грн. 31.11.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про поновлення [PERSON] на посаді слюсаря-сантехніка 4-го розряду в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року було скасовано вищевказану постанову. Наказом КП «Керуючої дирекція Дніпровського району м. Києва» №489 від 04.12.2015 року [PERSON] було звільнено з посади слюсаря-сантехніка 4 розряду за прогули згідно ст. 40 п.4 КЗпП України з 23 листопада 2015 року. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В силу ст. 47 цього ж Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Як передбачено нормами трудового законодавства України, суд, при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу підстав позову, суд приходить до висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про його поновлення на роботі, а тому звільнення позивача із займаної посади відбулось з порушенням адміністрацією Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» вимог частини четвертої статті 40 КЗпП. Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваємої роботи. Задовольняючи позов в частині вимог про поновлення позивача на роботі, суд вирішує питання про виплату позивачу за рахунок відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який розраховується за період з 23 листопада 2015 року по 19 квітня 2016 року (дата ухвалення судового рішення) та складає загальну суму 15527,74 грн. (153,74 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 101 робочий день. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити, поновити [PERSON] на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду ЖРЕО №409 Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва», стягнути з Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 листопада 2015 року по 19 квітня 2016 року в сумі 15527,74 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial