Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01 серпня 2000 року її батько [PERSON] склав заповіт, у якому на випадок своєї смерті заповів позивачеві сертифікат володіння акціями серії А №000231 кількістю 223 акції у Відкритому Акціонерному Товаристві «Колгосп ім.Чубаря» Пологівського району та сертифікат на право на земельну частку/пай серії ЗП № 0144415 від 05 грудня 1996 року у ВАТ «Колгосп ім.Чубаря», виданий згідно рішення Пологівської райдержадміністрації від 22 листопада 1996 року. 30 травня 2005 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №050141, але спадкодавець [PERSON] не вніс змін до складеного заповіту. 08 березня 2014 року її батько [PERSON] помер. У нотаріальній конторі, куди позивач звернулася для оформлення спадщини, їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] заповів сертифікат на право на земельну частку/пай серії ЗП № 0144415 від 05 грудня 1996 року у ВАТ «Колгосп ім. Чубаря», виданий згідно рішення Пологівської райдержадміністрації від 22 листопада 1996 року. В той час як на сьогодні єдиним правовстановлюючим актом стосовно даної земельної ділянки є Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП №050141, виданий Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області 30 травня 2005 року, на підставі Розпорядження голови Пологівської райдержадміністрації від 10 червня 2004 року №510. На теперішній час внести відповідні зміни до заповіту не видається можливим, у звязку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер. Проте, на думку позивача, воля заповідача полягала у заповіданні їй саме земельної ділянки площею 6,5914 га, розташованої на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, що належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 050141. Саме тому вона і звернулася до суду із вказаним позовом. Про місце, дату і час розгляду справи особи, які беруть участь у справі, повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У судове засідання позивач не зявилася і свого уповноваженого представника не направила, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Від представника відповідача до суду також надійшла письмова заява, у якій він не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просив розглянути за його відсутності. Третя особа у судове засідання також не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала і не заперечувала проти його задоволення. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем та третьою особою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що 08 березня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 березня 2014 року серії І-ЖС №290268, виданого виконавчим комітетом Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 6,5914 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 050141, виданого Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області 30 травня 2005 року на підставі Розпорядження голови Пологівської райдержадміністрації від 10 червня 2004 року №510, копія якого міститься у матеріалах справи. За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений сільським головою Чубарівської сільської ради Пологівського ради Пологівського району Запорізької області [PERSON] 01 серпня 2000 року та зареєстрований в реєстрі за №602. Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії вказаного заповіту, на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке розпорядження (дослівно): «Сертифікат володіння акціями серії А №000231 кількістю 223 акції у Відкритому Акціонерному Товаристві «Колгосп ім. Чубаря» Пологівського району та сертифікат на право на земельну частку/пай серії ЗП № 0144415 від 05 грудня 1996 року у ВАТ «Колгосп ім. Чубаря» виданий згідно рішення Пологівської райдержадміністрації від 22 листопада 1996 року, заповідаю [PERSON]». Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із позовної заяви, позивач зверталася до нотаріуса щодо оформлення права власності на спадкове майно, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 вересня 2017 року №1378/02-31. Відповідно до наявної у матеріалах справи копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 вересня 2017 року №1378/02-31, приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 6,5914 га, оскільки [PERSON] заповідав їй лише сертифікат на право на вказану земельну частку/пай, а не саму земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України, в редакції, чинній на час видачі спадкодавцю [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Тому, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 050141, виданого Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області 30 травня 2005 року на підставі Розпорядження голови Пологівської райдержадміністрації від 10 червня 2004 року №510, спадкодавець [PERSON] за життя був власником земельної ділянки площею 6,5914 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Із матеріалів справи вбачається, що після складання заповіту [PERSON] реалізував своє право на отримання у власність земельної ділянки, яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку/пай серії ЗП № 0144415 від 05 грудня 1996 року, і отримав у власність земельну ділянку площею 6,5914 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, підтвердженням чого є Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЗП №050141 від 30 травня 2005 року. Але за життя спадкодавець [PERSON] не вніс зміни до складеного ним заповіту і не скасував його. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON], заповідаючи у заповіті, посвідченому сільським головою Чубарівської сільської ради Пологівського ради Пологівського району Запорізької області [PERSON] 01 серпня 2000 року та зареєстрованому в реєстрі за №602, [PERSON] сертифікат на право на земельну частку/пай серії ЗП № 0144415 від 05 грудня 1996 року у ВАТ «Колгосп ім.Чубаря», фактично реалізував свою волю на передачу у спадок [PERSON] земельної ділянки площею 6,5914 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Чубарівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що пред'явлений позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved