Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» про визнання незаконним і скасування наказу № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору на підставі п. 4 ст.\~40\~КЗпП України, поновлення її на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги на оздоровлення, а також витрат на правничу допомогу, який в подальшому позивачем був уточнений. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона працювала у відповідача на зазначеній посаді з 01 вересня 2015 року. З 06.10.2016 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років до 04.05.2018 року (наказ № 3974 від 10.10.2016р.). З 12.12.2016 року на підставі поданої заяви до державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» за згодою керівника працювала вдома. 23.02.2017р. [PERSON] звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, в порушення вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України, оскільки вона є матірю дитини, яка не досягла 3 років. На підставі п. 2.1.2 Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Криворізька теплоцентраль» додаток 7 Колективного договору та поданої заяви від 05.01.2017р. з резолюцією керівника Відповідача «До роботи», просить стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення, а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 23.03.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 30.03.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 19.06.2017 року відмовлено в клопотанні представника відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 12.07.2017 року закрито провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.07.2017, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 11.12.2017 року справу прийнято до провадження. Ухвалою судді Чорного І.Я. від 16.01.2018 року задоволено заяву про самовідвід. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Пустовіту О.Г. Ухвалою судді Пустовіта О.Г. від 22.01.2018 року справу прийнято до провадження. У судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала, просила його задовольнити, із підстав, викладених у позовній заяві, та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] була переведена у 2015 році на посаду провідного економіста планово-економічного відділу. З 06.10.2016 року [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. 09.12.2016р. звернулася з заявою про припинення відпустки та вихід на роботу з 12.12.2016р., про що видано наказ № 607 від 09.12.2016р. 12.12.2016 року надійшла заява про роботу вдома, яку завізовано начальником структурного підрозділу та керівником підприємства. Наказ про роботу вдома [PERSON] не видавався. З 20.01.2017р. по 02.02.2017 р. [PERSON] перебувала на лікарняному. За відсутність на робочому місці з 16.01.2017р. по 19.01.2017р. позивача звільнено за п. 4 ст.\~40\~КЗпП України. На підставі зазначеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено такі обставини: З 19.05.2015 року по 31.08.2015 року [PERSON] працювала на посаді провідного фахівця зі скарг відділу зі звязків з громадськістю, засобами масової інформації та інформаціно-технічного забезпечення. 01.09.2015 року [PERSON] переведено на посаду провідного економіста планово-економічного відділу, що підтверджується копією трудової книжки серії АВ № 311312 (а.с.12) та копіями наказів №144к від 19.05.2015 та ноказу про переведення №219-к від 01.09.2015 (а.с. 76, 77). З 06 жовтня 2016 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років до 04.05.2018 року, згідно з наказом № 3974 у звязку з народженням дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 553117 (а.с. 14, 78). 09.12.2016 року [PERSON] подано заяву про припинення відпустки по догляду за дитиною та вихід на роботу з 12.12.2016 року, про що видано наказ № 607 (а.с. 84). 12 грудня 2016 року позивач приступила до роботи та цього ж дня подала заяву про заяву про роботу вдома, яку завізовано начальником відділу та керівником підприємства з резолюцією «Дозволити» (а.с. 79). У звязку зі стабільним фінансовим положенням підприємства у опалювальний період 05 січня 2017 року позивачем оформлена заява про надання матеріальної допомоги на оздоровлення підставі п. 2.1.2 Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Криворізька теплоцентраль» додаток 7 Колективного договору, яка завізована керівником підприємства з резолюцією «до роботи» (а.с. 81). Наказом № 49к від 23.02.2017 року [PERSON] звільнено на підставі п. 4 ст.\~40\~КЗпП України за прогул без поважних причин, підставами звільнення зазначено протокол профспілкового комітету № 30 та матеріали службового розслідування (а.с. 90-96). Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ 00130850) припинено 16.03.2017р. у звязку з перетворенням його на Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (код ЄДРПОУ 00130850) запис від 16.03.2017р. Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником державного підприємства «Криворізька теплоцентраль». \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі припинення юридичної особи суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони набудь-якій стадії цивільного процесу. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня). Згідно з розясненнями, наданими в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40\~КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Як зясовано при розгляді справи, [PERSON] з 12.12.2016 року по день звільнення працювала вдома на підставі ч. 8 ст. 179 Кодексу законів про працю України, поданої заяви та з дозволу керівника Відповідача та відтак, у зазначений період [PERSON] виконувала роботу вдома. Неналежне оформлення, а саме невидача наказу про роботу вдома [PERSON] Публічним акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» не може бути підставою для визнання відсутності працівника на робочому місці прогулом. З 12.12.2016 року по 16.01.2017 року зауважень чи претензій до роботи позивача у відповідача не було, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється Відповідачем. Представник відповідача також підтвердив наявність заяви [PERSON] від 12.12.2016 року про роботу вдома та дозвіл керівника на таку роботу. Надані за період з 20.01.2017р. по 02.02.2017 р. [PERSON] листки непрацездатності серії АДБ за №379271 та № 127523 які сплачені у повному обсязі. За таких обставин факт відсутності [PERSON] на роботі в період з 16.01.2017 року по 19.01.2017 року без поважних причин у судовому засіданні підтвердження не знайшов. Більше того, звільнення [PERSON] відбулося всупереч вимогам ч. 3 ст. 184 КЗпП України. Так, відповідно до зазначених вимог закону звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Ігноруючи вказані вимоги закону, достеменно знаючи, що [PERSON] має дитину віком до трьох років (Володимир, [INFO]), Публічним акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» 23 лютого 2017 року видано наказ про її звільнення з роботи. Крім цього, судом встановлено порушення Публічним акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», процедури застосування дисциплінарного стягнення, яка передбачена законом. Так, відповідно до ст. 149 Кодексу законів про працю України встановлений імперативний порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідачем надано копії листів з проханням надати пояснення причин відсутності на робочому місці, однак доказів надсилання таких листів [PERSON] суду не надано. Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору за пунктом 4 статті 40 КЗпП України має відбуватися лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації членом якої є працівник. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою згодою. Також Відповідачем не доведено факт направлення позивачу запрошень на засідання профспілкового комітету, які відбулися 13.02.2017р., 17.02.2017р. та 22.02.2017р. За таких обставин суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог закону. Наказ № 49к від 23 лютого 2017 року про припинення трудового договору, яким позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст.\~40\~КЗпП України, є незаконним, а тому підлягає скасуванню і поновленню позивача на роботі на посаді провідного економіста планово-економічного відділу з дати звільнення. Долучена представником відповідача ухвала суду по справі № 212/5253/17, значення для вирішення даної справи не має, оскільки встановлення чи спростування певних фактів не дає роботодавцю права звільняти працівника з підстав, не передбачених законом. 05.01.2017 року позивачем оформлено заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі п. 2.1.1 Колективного договору. Зазначена заява містить підпис начальника структурного підрозділу та резолюцію керівника Відповідача «До роботи», що є достатнім доказом передачі її до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Представником Відповідача в судовому засіданні підтверджено, що заяви про надання матеріальної допомоги на оздоровлення в канцелярії не реєструються, тому відсутність штампу вхідної кореспонденції не може бути підставою для невиплати метріальної допомоги Позивачу. Посилання Відповідача на необхідність візування заяви у відділу кадрів та профспілковому комітету жодними доказами не підтверджені та суперечать вимогам Колективного договору, відповідно до якого достатньою є заява, отримання резолюції керівника структурного підрозділу та керівника Відповідача. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають задоволенню у повному обсязі. За правилами частини другої статті 235\~Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до абз. 3, 4 п. 2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~№100\~від 08\~лютого 1995\~року (далі Постанова № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до виконаного Позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата за грудень 2016 року та січень 2017 року складає 592,00 грн. Довідки надані Відповідачем № 2313/06 від 26.06.2017р. та від 21.05.2018р. про розмір середньоденної заробітної плати Позивача суд до уваги не бере, оскільки вони видані з порушенням вимог вказаної Постанови, чого й не заперечив у судовому засіданні представник відповідача, вказавши, що не несе відповідальності за видачу довідок бухгалтерією підприємства. Відповідно до п. 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Кількість робочих днів у грудні 2016 року та січні 2017 року (два місяці, що передували дню звільнення позивача) становила 29 днів (відпрацьовано 15 днів у грудні 2016 року та 14 днів у вересні 2017 року). Відтак, середньоденний заробіток позивача становить 592,00 гривень. Час вимушеного прогулу позивача в робочих днях станом на 11.05.2018 року становить 293 дні. З цих підстав розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 173\~456,00 гривень 00 копійок (592,00 гривень х 293 днів). Середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнутий за рішенням суду на підставі ст. 235 КЗпП України підлягає сплаті у повному обсязі, без утримання податків та інших обовязкових платежів, оскільки не є заробітною платою в розумінні ст. 94 КЗпП України. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Оскільки Позивач з вини Відповідача не працювала та не отримувала заробітну плату, відповідно до ст. 235 КЗпП України на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача, слід вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з частинами 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з вимогами ч. ч. 1 3 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи повязані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.05.2018 року клієнт [PERSON] доручає, а адвокат [PERSON] приймає на себе зобовязання здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду справи, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Виходячи зі складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), їх обсягом та часом, витраченим на їх виконання, ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу повністю обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Представник відповідача у судовому засіданні розміру витрат на правничу допомогу не оспорював, клопотання про зменшення їх розміру не заявляв, не співмірності витрат не доводив. Оскільки судом задоволено всі позовні вимоги позивача, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 4\~800,00 гривень витрат на правничу допомогу. Крім цього, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за частину позовних вимог, від сплати судового збору за які позивача було звільнено під час звернення з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved