Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа- Друга тернопільська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту складеного від імені [PERSON] 20.08.2015 року та посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656. В обґрунтування вимог зазначила, що [INFO] помер її дідо [PERSON], який за життя склав заповіт, посвідчений 28.07.2014 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М. за реєстром №1705, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно сину позивача-[PERSON] Однак після смерті діда позивач дізналась, що 20.08.2015 року державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. за реєстром №656 був посвідчений новий заповіт від імені [PERSON] за яким останній усе своє майно заповів відповідачу [PERSON] На момент посвідчення оспорюваного заповіту її дідові виповнилось 92 роки, у 2014 році [PERSON] переніс мікроінсульт, що негативно відобразилось на його здоров»ї, у нього розвинувся віковий склероз, почастішали випадки несприйняття дійсних подій. На протязі останніх двох років життя стан здоров»я [PERSON] значно погіршився, він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, деякі події сприймав неадекватно. В період травень-червень 2015 року [PERSON] перебував на лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні №2, а з 07.07.2015 року по 19.08.2015 року у м. Косів Івано-Франківської області. На момент посвідчення заповіту від 20.08.2015 року у [PERSON] спостерігався процес загострення хвороби, внаслідок чого він не міг самостійно ходити, пересувався за допомогою сторонніх осіб, що негативно вплинуло на його свідомість та свободу волевиявлення. На той час свідомість [PERSON] була приглушеною, він не міг адекватно сприймати та оцінювати зміст розмов із ним, впізнавати з ким він розмовляє. За станом здоров»я дідо позивача фізично не міг підписувати будь-які документи, в тому числі оспорюваний заповіт, а також не міг усвідомлювати його зміст та значення своїх дій. Окрім цього у тексті заповіту наявні розбіжності, щодо місця його складання та посвідчення. Наведені обставини викликають сумніви щодо того хто і яким чином звертався у нотаріальну контору, де та за яких обставин було складено оспорюваний заповіт. Крім цього викликає сумнів належність підпису у заповіті померлому [PERSON]Позивач вважає, що заповіт [PERSON] від 20.08.2015 року укладений з порушенням вимог ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійними. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача адвокат Дзюбинський О.М. заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Магдич О.О. просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що висновками посмертної судово-психіатричної та судової почеркознавчої експертизи підтверджено, що на момент посвідчення заповіту від 20.08.2015 року [PERSON] не страждав психічними захворюваннями, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, а рукописний текст та підпис у заповіті виконано саме заповідачем, а не іншою особою. Представник третьої особи Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. у судовому засіданні пояснила, що у 2015 році вона працювала державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори і 20.08.2015 року була запрошена на посвідчення заповіту [PERSON] Разом із своїм консультантом вона прибула за місцем проживання заповідача. [PERSON] на момент посвідчення заповіту був особою похилого віку. З метою перевірки дієздатності та волевиявлення заповідача вона спілкувалась із ним на протязі тривалого часу. [PERSON] адекватно спілкувався, чітко і логічно формулював свою думку, сам читав газети, пояснив, що у зв»язку із травмою ноги він не може самостійно себе обслуговувати та потребує стороннього догляду, а тому хоче скласти заповіт на свого племінника, який приїхав та доглядає його. Розказував, що його покинула онука, яка виїхала за кордон та ним не опікується. [PERSON] чітко усвідомлював який правочин він хоче вчинити, вона роз»яснила йому, що в першу чергу право на спадкування мають спадкоємці першої черги, про право на обов»язку частку у спадщині, однак він сказав, що хоче заповісти квартиру саме племіннику, бо онука за ним не доглядає, сказав, що вона не досягла пенсійного віку, не є інвалідом та не має права на обов»язкову частку. У цей час у квартирі був присутній [PERSON], а також ще одна особа. [PERSON] періодично виходив із кімнати, в якій вона спілкувалась із заповідачем, зокрема коли вона перевіряла дійсність волевиявлення [PERSON] та з»ясовувала чи не під примусом він вчиняє заповіт. Переконавшись в тому, що волевиявлення останнього є вільним, а його дієздатність за всіма фізичними та психічними показниками відповідає нормі та не викликає сумнівів, вона надала заповідачу зразок заповіту, щоб останній його прочитав та показав як пише свої ім»я та прізвище. Пересвідчившись у тому, що [PERSON] все читає та бачить, вона повернулась у нотконтору, де склала заповіт, один екземпляр якого вивела на спецбланк, а інший видрукувала на чистому аркуші після чого повернулась у квартиру [PERSON], де останній прочитав заповіт, підтвердив, що все написано вірно та сам особисто власноруч його підписав. Вказала, що за правилами заповіт має бути зареєстрований у Спадковому реєстрі після його підписання. Пояснила, що [PERSON] вказував, що не наполягає на заповіті, буде і так доглядати дядька, але [PERSON] пояснював, що це його власна воля та бажання скласти заповіт на племінника. Зазначила, що не пригадує чи у момент підписання заповіту у кімнаті окрім неї, консультанта та [PERSON] були присутні інші особи. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, судових експертів, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON], [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. 21.08.2015 року [PERSON], який на той час не міг самостійно пересуватись, переїхав проживати у сім»ю до свого племінника відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS], де знаходився до своєї смерті. [INFO] у віці 91 рік [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 10.12.2015 року. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №42422834 від 11.12.2015 року після смерті [PERSON] 08.12.2015 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д. заведено спадкову справу №58328282. Як встановлено судом, за життя [PERSON] склав три заповіти. Відповідно до заповіту від 03.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., за реєстром №4150 [PERSON] заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось позивачу [PERSON]. Згідно із заповітом від 28.07.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., за реєстром №1705 [PERSON] заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось сину позивача [PERSON], [INFO]. Відповідно до заповіту від 20.08.2015 року, посвідченим державним нотаріусом Тернопільського Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656 [PERSON] заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось відповідачу [PERSON], [INFO]. Як зазначено у заповіті від 20.08.2015 року, вказаний заповіт на прохання заповідача складений з його слів нотаріусом за адресою м. Тернопіль, вул. Лисенка,1 о 17 год.00 хв. за допомогою комп»ютерної техніки, до підписання вголос зачитаний заповідачем [PERSON] та підписаний ним власноручно у присутності нотаріуса о 17 год. 40 хв. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. У зв»язку із похилим віком заповідача заповіт складено та посвідчено нотаріусом у нього вдома за адресою [ADDRESS]. 09.09.2015 року, перебуваючи в смт. Рокитне Київської області, [PERSON] видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д., за реєстром №1106 у відповідності до якої уповноважив відповідача [PERSON] отримувати належну йому пенсію та інші грошові вклади в усіх установах смт. Рокитне Київської області. Наведене підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №29621701 від 09.09.2015 року. З долучених до матеріалів справи медичних виписок слідує, що [PERSON] в період з 05.09.2013 року по 13.03.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у ІІІ неврологічному відділенні ТОККПНЛ з діагнозом: змішана енцефалопатія, ІХС Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 2 ст. Гіпертензивне серце СН 2 Аст. Цукровий діабет тип ІІ легка ступінь важкості(виписка з медичної карти стаціонарного хворого №06935). В період з 29.01.2015 року по 20.02.2015 року та з 14.04.2015 року по 24.04.2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Тернопільській міській комунальній лікарні швидкої допомоги з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічне серце, високий кардіоваскулярний ризик. ІХС: Кардіосклероз з метаболічною кардіоміопатією(виписки з медичної карти стаціонарного хворого №533 та №1941). В період з 27.04.2015 року по 06.05.2015 року та з 02.06.2015 року по 18.06.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні №1 Тернопільської комунальної міської лікарні №2 з діагнозом ІХС. Кардіосклероз в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією, ізольована систолічна артеріальна гіпертензія, рівень артеріального тиску 2, гіпертензивне серце СН ІІ-Аст(виписка з історії хвороби №03648, виписка з медичної карти стаціонарного хворого №04540). Згідно повідомлення КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №127/1 від 26.04.2016 року 20.08.2015 року о 10 год. 14 хв. поступив виклик №45226 на адресу [ADDRESS] до [PERSON], вік 91 рік. На виклик прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка діагностувала у хворого медикаментозну гіпотонію. Як вбачається із листа Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги №462 від 02.11.2016 року [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] та спостерігався у міській поліклініці по вул. Кн. Острозького,6. [PERSON] знаходився на «Д» обліку з приводу: ІХС. Стенокардія напруги 11 ф.кн. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією ССН 11ф.кн. Неодноразово лікувався в стаціонарних відділеннях міських та обласних лікарень. Зі слів сімейного лікаря [PERSON] в серпні 2015 року родичі забрали [PERSON] на проживання у Київську область. З листа Косівської центральної районної лікарні №2200-1/640 від 23.08.2016 року вбачається, що [PERSON] в період з 07.08.2015 року по 19.08.2015 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі не перебував та за медичною допомогою не звертався. Як зазначено в акті підтвердження фактичного місця проживання від 13.04.2016 року, комісією у складі представників Рокитнянської селищної ради Київської області 24.08.2015 року було проведено обстеження за місцем проживання [PERSON] за адресою вул. Жовтнева,87 в смт. Рокитне, Київської області в ході якого встановлено, що останній проживав у будинковолодінні [PERSON] у належних житлово-побутових умовах, в окремій кімнаті з усім необхідним обладнанням для людини похилого віку. Згідно довідки Рокитнянської ЦРЛ від 08.09.2015 року за даними облікової документації [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував і за медичною допомогою не звертався. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом- ст.1217 ЦК України. Частиною ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як зазначено у ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин-ч.1 ст.1235 ЦК України. Загальні вимоги до заповіту визначено у ст. 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1251-1252 ЦК України та підлягає державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У відповідності до ч.ч.2,3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У роз»ясненнях, що викладені у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року у справах «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі № 6-2833цс16 для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Будучи допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] суду пояснив, що в серпні 2015 року до нього зателефонувала жінка, яка доглядала його дядька [PERSON] у с. Косово та сказала, що останній хоче повернутися додому в Тернопіль. В дядька на той час була травма ноги і він не міг самостійно пересуватись, по телефону дядько попросив щоб він приїхав, доглянув його та похоронив. Після цього він разом зі своїм сином приїхав у м. Тернопіль. З дядьком на той час була сусідка, яку він відразу відпустив. Наступного дня сказав викликати нотаріуса. Нотаріус, яка прибула на виклик повідомила, що [PERSON] уже склав один заповіт на онуку, але дядько сказав, що він хоче заповісти квартиру племіннику, бо онука його покинула та не доглядає. Перед тим, як забрати [PERSON] до себе додому в смт. Рокитне Київської області, він хотів зв»язатись із його онукою-позивачем [PERSON], яка перебувала у Франції. З цією метою звертався до її свекра [PERSON], але той ніяких контактів йому не надав. Через два дні- 21.08.2015 року він забрав дядька та перевіз за своїм місцем проживання. Присутніми при цьому були дільничний лікар та [PERSON]-ріелтор, яка займалась питання здачі квартири в оренду. Вказав, що 20.08.2015 року на прохання [PERSON] він викликав йому швидку медичну допомогу, бо у нього підвищився тиск. До нотаріуса також ходив він із сином, але це було зроблено на прохання дядька. [PERSON] казав, що онука його покинула, його доглядали сусіди, приносили їсти та потім закривали його самого у квартирі. Він був присутній у кімнаті, в той час коли дядько підписував заповіт. [PERSON] робив це особисто власноручно. Під час проживання у нього вдома [PERSON] почував себе нормально, але був знесилений, вони з дружиною доглядали за ним, купили інвалідну коляску. Після переїзду [PERSON] почував себе добре, постійно спілкувався по телефону з іншими родичами. Сам проявив ініціативу видати на його ім»я довіреність на отримання пенсії. Перед оформленням довіреності, він викликав лікаря-психіатра, який оглянув дядька та не виявив у нього ніяких відхилень. Свідок [PERSON]-син відповідача [PERSON] суду пояснив, що в серпні 2015 року до його батька подзвонили люди, які доглядали [PERSON] у с. Косово, сказали, що везуть його додому в Тернопіль. Дядько по телефону просив батька забрати його і доглянути. 19.08.2015 року вони разом із батьком приїхали в м. Тернопіль, із [PERSON] на той час була сусідка, яку він відпустив. [PERSON] сказав, що хоче скласти заповіт на його батька, бо онука його покинула і не доглядає. Було видно, що останній перебував у недоглянутому стані. Вказав, що він особисто спілкувався із [PERSON], останній його впізнав, нормально, зв»язно розмовляв, ніяких психічних відхилень у нього не спостерігалось. Сказав купити газету із оголошеннями, бо хотів на час своєї відсутності здати квартиру в оренду. Він купив газету, дядько по оголошенню зателефонував до ріелтора, сам із нею спілкувався та потім заключив договір. Також [PERSON] особисто спілкувався із нотаріусом, сказав, що хоче переписати заповіт на племінника, бо онука, на яку він склав попередній заповіт, його покинула, виїхала за кордон. Зазначив, що він бачив, як [PERSON] особисто власноручно підписував заповіт. Пояснив, що вони перебували в м. Тернополі три дні, оплати всі борги по комунальних платежах і 21.08.2015 року у присутності лікаря, який розписав дядькові лікування, вони забрали [PERSON] та поїхали додому в смт. Рокитне. По приїзді [PERSON] написав довіреність, якою уповноважив його батька отримувати його пенсію. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює дільничним терапевтом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та була дільничним лікарем [PERSON] Пояснила, що в останній період життя відвідувала покійного [PERSON] один раз на тиждень, він був важко хворий, страждав на серцево-судинну недостатність, гіпертонічну хворобу, а також мав перелом тазостегнового суглобу. [PERSON] неодноразово лікувався стаціонарно у обласній та першій міській лікарні. Вказала, що під час її відвідин [PERSON] поводив себе адекватно, нормально розмовляв, ніяких психічних відхилень у нього не було, він впізнавав її, знав усі ліки, які вона йому призначала, сам читав інструкції по застосуванню та знав як їх правильно приймати, оскільки в минулому працював медиком. Зазначила, що ніколи не помічала, щоб [PERSON] плутався у подіях чи забувався. Вказала, що під час її останнього візиту у квартирі [PERSON] був присутній його племінник і [PERSON] сказав, що він сам подзвонив, щоб племінник приїхав за ним доглядати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює ріелтором, 21.08.2015 року на запрошення [PERSON] вона прийшла до нього додому, у квартирі окрім господаря знаходились його племінник із сином. Вона спілкувалась із [PERSON], останній був у нормальному стані, усвідомлював свої дії, вони уклали договір, який він особисто підписав. Після цього [PERSON] забрав [PERSON] в смт.Рокитне. В подальшому вона кожного тижня телефонувала до [PERSON], розмовляла із ним, розказувала про квартиру. Потім дружина [PERSON] повідомила її, що [PERSON] помер. Вказала, що на момент її знайомства із [PERSON] останній знаходився у недоглянутому стані, був фізично немічний, але грамотно, чітко та зрозуміло спілкувався, все розумів, вони обговорили розмір орендної плати, зняли та зафіксували показники лічильників, він передав їй ключі від квартири. Під час спілкування із [PERSON] вона не помітила у нього ніяких психічних відхилень. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству із [PERSON] та була знайома із його онукою [PERSON], яка після смерті дружини діда разом зі своєю сім»єю переїхала до нього на проживання. Вказала, що їй відомо, що після смерті [PERSON] з»ясувалося, що він заповів свою квартиру не [PERSON], а племіннику. Пояснила, що на той момент, коли [PERSON] переїхала до [PERSON] він був у поганому стані. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у нього була велика пенсія, і він часто вів розмови про те, щоб знайти людей які б за ним доглядали, навіть після того, як до нього переїхала онука. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є невісткою її рідного брата. Вказала, що на прохання свого брата [PERSON] вона влітку 2015 року на протязі двох тижнів доглядала діда [PERSON]- [PERSON] , який на той час мав травму ноги та самостійно не пересувався. Пояснила, що у [PERSON] був прикрий характер, вона на його прохання по 3-4 рази на день викликала швидку допомогу. Повідомила, що вона виконувала всі вказівки [PERSON], готувала їжу, при цьому вони майже не спілкувалися і він нічого їй про себе та свою сім»ю не розповідав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на прохання своєї невістки [PERSON] він доглядав за її престарілим дідом [PERSON], готував йому їсти, залишався у нього ночувати, часом їздив до села, але ввечері повертався до нього. Коли [PERSON] хворів, він ночував у нього, викликав швидку допомогу. Потім він влаштувався на роботу і тоді попросив свою сестру його підмінити. [PERSON] два тижні доглядала [PERSON], але той їй нічого не заплатив за допомогу. Вказав, що був випадок, коли він повернувся у квартиру і почув запах газу, [PERSON] в цей час сидів на балконі і сказав, що на кухні нічого не робив. Потім він запросив іншу жінку доглядати за [PERSON], яка через деякий час подзвонила і повідомила його, що приїхали якість людини і сказали, що її допомога більше не потрібна. Коли він прийшов до [PERSON] у квартирі останнього знаходився [PERSON] із сином, який сказав, що його допомога також більше не потрібна. Відповідач забрав [PERSON] до себе додому у Київську область. Зазначив, що [PERSON] просив його зателефонувати [PERSON], але він на той час не мав такої можливості і номера її телефону [PERSON] не повідомляв. Свідок [PERSON]-лікар «Центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» у судовому засіданні пояснила, що вона не пригадує чи прибувала вона на виклик до [PERSON] у серпні 2015 року. З приводу вказаного у медичній карті останього діагнозу медикаментозна гіпотонія пояснила, що даний сатан характеризується зниженням артеріального тиску, загальною слабкістю, можливий головний біль. Вказала, що пацієнт особисто розписується у медичній карті про свою згоду на лікування, а в разі якщо біля нього присутні інші особи, вони своїм підписом засвідчують справжність підпису пацієнта. Вказала, що зроблені нею записи у медичній карті відповідають дійсності, з них слідує, що побічних реакцій з боку нервової системи та неврологічних відхилень у [PERSON] виявлено не було, його стан оцінювався як задовільний. Після надання медичної допомоги стан хворого покращився, артеріальний тиск підвищився, потреби у госпіталізації не було. Вказала, що такий стан не міг вплинути на здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій. Як вбачається із висновку проведеної за ухвалою суду посмертної судово-психіатричної експертизи №01 від 05.01.2017 року комісією АСПЕК за результатами аналізу поданих на експертизу матеріалів справи та медичної документації, зіставлення виявлених при вивченні об»єктів експертизи відомостей про психічний стан [PERSON] встановлено, що останній тривалий час хворів на гіпертонічну хворобу, ішемічну хворобу серця. З приводу даних серцево-судинних захворювань лікувався амбулаторно і стаціонарно, перебував на «Д» обліку з приводу ІХС. Стенокардія напруги ІІ ф.кн. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією ССН ІІ ф.кн., був інвалідом ВВв ІІ групи. В ході експертного дослідження об»єктивних даних які б свідчили про наявність у підекспертного [PERSON] психічних розладів, зокрема на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не виявлено. Таким чином, комісія АСПЕК прийшла до висновку, що [PERSON] станом на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними на період часу складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року. Висновком призначеної судом судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №1068/1069/17-22 від 26.02.2018 року встановлено, що способи технічного відтворення підписів від імені [PERSON] на оригіналі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656, а також у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за серпень 2015 року про посвідчення цього заповіту не застосовувались. Ці підписи виконано рукописним способом, без технічної підготовки до їх виконання. Підпис на оригіналі заповіту [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656 виконано [PERSON]. Підпис у реєстрі нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори за 2015 рік про посвідчення заповіту [PERSON] від 20.08.2015 року, запис за реєстром №656, виконано [PERSON]. Рукописний текст «в голос прочитане мною та підписано власноручно» та «Закржевський Веніамін Владиславович» в оригіналі заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. 20.08.2015 року, за реєстром №656, а також запис «[PERSON] Отримано без сплати держмита» у графі «Підписи осіб(їх представників), що звернулися за вчиненням нотаріальної дії» у журналі реєстрації нотаріальних дій Другої тернопільської державної нотаріальної контори(запис від 20.08.2015 року про посвідчення цього заповіту) виконано [PERSON]. У судовому засіданні експерти [PERSON], [PERSON], [PERSON] у категоричній формі підтримали висновок судово-психіатричної експертизи №1 від 05.01.2017 року. Експерт [PERSON] вказав, що виписка з історії хвороби №03648 ТКМЛ №2, виписка з історії хвороби №04540 ТКМЛ №2 та карта виїзду швидкої допомоги КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» №45226 від 20.08.2018 року були предметом дослідження в ході проведення посмертної судово-психіатричної експертизи і вплинути або змінити наданий висновок жодним чином не можуть, оскільки в жодному із цих чи інших медичних документів [PERSON] порушень психіки не відмічалось. На підставі вказаних медичних документів неможливо зробити висновок щодо наявності у померлого [PERSON] психічних розладів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами повністю спростовуються твердження позивача та підтверджується той факт, що [PERSON], який помер [INFO], діючи вільно та відповідно до своєї внутрішньої волі вчинив заповіт від 20.08.2015 року, який складено з дотриманням вимог щодо форми та порядку посвідчення. Заповіт від 20.08.2015 року складений нотаріусом за допомогою комп»ютерної техніки, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача, перед підписання прочитаний вголос заповідачем та підписаний особисто [PERSON], що підтверджується висновком судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №1068/1069/17-22 від 26.02.2018 року. Перед підписанням заповіту нотаріусом у встановленому порядку перевірено особу заповідача та встановлено його дієздатність. Надана позивачем та досліджена в судовому засіданні медична документація не містить висновків щодо наявності у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого [PERSON]не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що повністю підтверджується висновком призначеної судом посмертної судово-психіатричної експертизи №01 від 05.01.2017 року, відповідно до якого [PERSON] станом на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не страждав на жодний психічний розлад, усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними. Відтак, судом установлено, що волевиявлення заповідача [PERSON] під час укладення оспорюваного заповіту від 20.08.2015 року було вільним і відповідало його внутрішній волі, на момент укладення та посвідчення вказаного заповіту заповідач психічними чи будь-якими іншими захворюваннями, що позбавляли його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не страждав та особисто підписав вказаний заповіт. Інших доказів в обґрунтування заявлених вимог позивачем не надано. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] від 20.08.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., за реєстром №656 недійсним слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed