Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі за текстом ПАТ «Промінвестбанк») про зобов'язання виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, в обгрунтування якого вказала, що з 01.04.1991 року по 15.07.2011 року вона працювала в системі ПАТ «Промінвестбанк»: з 01.04.1991 року по 17.05.1992 року - в м.Костянтинівка Донецької області, з 18.05.1992 року по 15.07.2011 року - в м.Димитров Донецької області. Вона має сина [PERSON], [INFO], який протягом часу роботи у відповідача був неповнолітнім. Повноліття її син досяг [INFO] року, після її звільнення з банку. Протягом роботи в ПАТ «Промінвестбанк» вона була одинокою матір'ю, оскільки виховувала та утримувала сина сама, без чоловіка. Шлюб з її колишнім чоловіком, батьком дитини [PERSON], було розірвано 23.04.1996 року у зв'язку із його засудженням за скоєні злочини до позбавлення волі на 12 років. [PERSON] не приймав участі у вихованні сина, не сплачував на його утримання аліментів. При звільненні ПАТ «Промінвесбанк» не виплатив їй компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки як одинокій матері, не дивлячись на те, що у відповідача були для цього всі наявні документи, та вона заявляла про необхідність такої виплати. Позивач вважає, що відповідач повинен виплатити їй компенсацію за невикористані соціальні відпустки за період з 2004 року по 2011 рік включно із розрахунку 7 календарних днів за 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки та 10 календарних днів за 2010 і 2011 роки. 22.08.2014 року вона письмово звернулась до відповідача з проханням виплатити їй компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Однак своїм листом № 07-2-24/2599 від 01.10.2014 року банк відмовив їй у такій виплаті. Тому позивач просить суд зобов'язати відповідача виплатити їй компенсацію як одинокій матері за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за період з 2004 року по 2011 рік У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що вона зверталася до адміністрації ПАТ «Промінвестбанк» в м.Димитров при звільненні із заявою про виплату їй компенсації за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, разом із документами, що підтверджують статус одинокої матері, проте куди ділася її заява, їй не відомо, доказів про надання нею банку заяви у неї немає. Також її запевнили, що компенсація їй не положена, тому вона не зверталася до суду. Лише коли на новій роботі побачила, що жінки користуються цим правом, вона знову звернулася до відповідача про виплату їй компенсації за невикористані відпустки, як одинокій матері. Представник відповідача Волько М.М. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, пояснивши суду, що позивач 11.05.2011 року отримала попередження про вивільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, в якому зазначалося про виплату останній вихідної допомоги згідно за ст.44 КЗпП України, ознайомившись з яким, [PERSON] не заявила про компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері. В особовій справі [PERSON] відсутні будь-які документи, що підтверджують відсутність участі батька у вихованні дитини. Позивачем не надано жодних доказів, що під час роботи в ПАТ «Промінвестбанк», нею надавалися такі документи, у тому числі заяви або звернення. Окрім того, з відомостей у особовій картці та на підставі записок про надання відпусток, що мають силу наказів з 2006 року, чітко прослідковується відсутність намірів позивача використати додаткову відпустку. За весь період роботи у банку позивачу надавалися тільки щорічні основні відпустки на підставі її заяв. У день звільнення позивачем також не заявлено вимог, претензій, звернень щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Документи, що підтверджують право позивача для отримання спірної відпустки у період 2004-2011 роки, були отримані банком лише 01.09.2014 року, майже через три роки після її звільнення. Таким чином, у зв'язку з ненаданням відповідних документів під час роботи в банку, право на отримання додаткової відпустки [PERSON] не мала. Оскільки позивачем не було заявлено її право на спірну відпустку під час роботи і звільнення з банку, воно не було порушено банком, а тому спір відсутній, як і відсутні докази на підтвердження вимог позивача. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.04.1991 року по 15.07.2011 року знаходилася у трудових відносинах з ПАТ «Промінвестбанк», працюючи на різних посадах з 01.04.1991 року по 17.05.1992 року у Костянтинівському відділенні банку, з 18.05.1992 року по 15.07.2011 року у Димитровському відділенні банку, про що свідчить копія трудової книжки (а.с.5-8). Наказом ПАТ «Промінвестбанк» від 11.07.2011 року №10 о/с [PERSON] звільнено з роботи з 15.07.2011 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, через що позивачу було виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 30 календарних днів за період роботи: з 01.08.2009 року по 01.08.2010 року у кількості 7 календарних днів, з 01.08.2010 року по 15.07.2011 року у кількості 23 календарних дні (а.с.4). Згідно заяві від 12.07.21014 року позивач зверталася до керівника відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Димитров Донецької області з проханням надати їй компенсацію за невикористані соціальні відпустки як одинокій матері за період з 2004 по 2011 роки на підставі ст.19 Закону України «Про відпустки» з зазначенням у додатку копій свідоцтв про народження дитини, про розірвання шлюбу, довідок з місця проживання, зі школи, із виконавчої служби про несплату аліментів, копії вироку (а.с.37). На даній заяві відсутні штамп, будь-які записи, у тому числі про отримання заяви, з боку адміністрації банку. При огляді у судовому засіданні копії особової справи [PERSON] (№ 84), що зберігається у центральному архіві банку, будь-які з вищезазначених документів у справі відсутні (а.с.65-120). Відповідно до особової картки [PERSON], яка зберігається в особовій справі позивача у ПАТ «Промінвестбанк», у розділі «загальні відомості» зазначено, що до складу сім,ї позивача входить лише її син [PERSON], [INFO]; у розділі «відпустка» відомості щодо надання позивачу будь-яких додаткових відпусток відсутні (а.с. 38-40). Те, що позивач не користувалася додатковими відпустками за час роботи у відповідача також підтверджується графіками відпусток працівників Димитровського філіалу банку на 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік записками про надання позивачу щорічних основних відпусток від 29.05.2006 року, від 01.08.2007 року, від 09.09.2009 року, від 03.06.2010 року (а.с.41-52). Листом від 22.08.2014 року [PERSON] письмово звернулась до відповідача з проханням виплатити їй компенсацію як одинокій матері за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за період з 2004 року по 2011 рік (включно), із розрахунку 7 календарних днів за 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 роки та із розрахунку 10 календарних днів за 2010 та 2011 роки, додавши до листа документи на підтвердження її статусу матері одиночки (а.с. 22). ПАТ «Промінвестбанк» своїм листом № 07-2-24/2599 від 01.10.2014 року відповів позивачу, що в разі надання нею доказів, підтверджуючих її право на отримання додаткової відпустки у період 2004-2011 роки, адміністрація банку готова повторно розглянути питання щодо виплати їй компенсації за невикористану додаткову відпустку (а.с.25). Статтею 45 Конституції України гарантується кожному працівнику право на відпочинок. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності. Статтею 4 Закону № 504 установлюються види відпусток, серед яких - соціальні відпустки, до яких входить: додаткова відпустка працівникам, які мають дітей (ст.19 Закону № 504). Відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки», ст.182-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Вказані правові норми були доповнені словами «одинокій матері» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно відпусток» від 22.10.2004 року № 2128-ІV, який набув чинності з 18.11.2004 року. Отже, право на соціальну додаткову відпустку жінки, які мають статус одиноких матерів, набули з 2004 року. З 2004 року до 01.01.2010 року тривалість цієї відпустки дорівнювала 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. З часу набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей» від 19.05.2009 року № 1343-УІ, тобто з 01.01.2010 року, тривалість додаткової відпустки працівникам, що мають дітей, збільшилася до 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно за п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебувала в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої нема запису про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама. З наведенного вбачається, що для визнання «іншої жінки» одинокою потрібні такі дві ознаки: вона сама і виховує дитину, і сама її утримує. У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 14.04.2008 року № 235/0/15-08/13 зазначено, що до категорії одинокої матері належить, у тому числі, жінка, яка виховує дитину без батька (зокрема й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька, попри факт отримання аліментів, і жінка, яка вийшла заміж, але її дитина новим чоловіком не усиновлена). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 20.02.1993 року по 23.04.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. У даному шлюбі [INFO] року народився [PERSON], у свідоцтві про народження якого батьками зазначені [PERSON] і [PERSON]. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на дошлюбне «Гавриленко». 29.10.2009 прізвище дитини також змінено на «Гавриленко». Зазначені факти встановлено на підставі свідоцтв про укладення шлюбу, розірвання шлюбу, народження дитини, зміну імені (а.с.9, 10, 11). Відповідно до вироку Димитровського міського суду Донецької області від 12.05.1995 року [PERSON] засуджений за ст.ст.17-93 п.а, 142 ч.3, 80 ч.2 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с.14-20). Згідно довідки ПП «Домінант-Сервіс» від 10.10.2014 року [PERSON] удвох із сином [PERSON] з 25.03.1997 року по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). За інформацією відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 20.05.2014 року та від 14.11.2014 року стягнень з доходу [PERSON] у примусовому порядку не проводиться, згідно бази ЄДРВП по всій Україні у відділах державної виконавчої служби з 2007 року по 2011 рік на виконанні виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] не знаходився (а.с.30, 121). У суді позивач пояснила, що аліментів з [PERSON] на утримання сина ніколи не стягувалося, оскільки вона не зверталася із заявою про стягнення з нього аліментів до суду. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Димитровської міської ради від 14.11.2014 року [PERSON] у період з 01.01.2004 року по 01.01.2012 року не перебувала на обліку в управлінні та не отримувала ніякої допомоги (а.с.122). Згідно довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів № 6 Димитровської міської ради [PERSON] навчався у даному учбовому закладі з 01.09.2000 року по 28.05.2010 року, батько дитини [PERSON] батьківські збори не відвідував та не брав участі у вихованні сина (а.с.29). Отже, на підставі наведених доказів судом достовірно встановлено, що позивач протягом роботи у ПАТ «Промінвестбанк» у період з 2004 по 2011 роки самостійно виховувала та утримувала сина, тобто була одинокою матір'ю. Оскільки між сторонами існували трудові правовідносини, на позивача поширюються основні трудові права, гарантії, пільги та компенсації, передбачені законодавством про працю, у тому числі, Законом України «Про відпустки», незалежно від часу звернення за їх отриманням. Додаткова відпустка працівникам, які мають дітей, є соціальною і надається в календарному році, а не за відпрацьований робочий рік, тому працівник може використати її незалежно від дати народження дитини (до чи після). Він також не втрачає права на неї в році досягнення дитиною граничного віку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати а також заохочувальних та компенсаційних виплат. Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, входить до фонду додаткової заробітної плати згідно за п.2.2.12 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), тому строки звернення до суду, передбачені ст.233 КЗпП України, на заявлені вимоги позивача не розповсюджуються. Отже, законодавством не передбачено строку давності, після якого втрачається право на додаткову соціальну відпустку працівникам, які мають дітей. Якщо працівник, який має право на соціальну відпустку, з якихось причин не скористався цим правом у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право використати цю відпустку і в разі звільнення, незалежно від підстав йому мають виплатити компенсацію за всі невикористані дні відпусток, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, як це передбачено ст.24 Закону «Про відпустки». З приводу наведеного суд не погоджується з позицією банку, натоміть, вимоги позивача вважає такими, що підлягають задоволенню. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.182-1, 233 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9,

Outcome: approved