Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

\~Позивач \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.2008 року та Договору дарування частини квартири - вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зауважила, що її дівоче прізвище « [PERSON] », вказане у Свідоцтві про право власності на житло було змінено на « [INFO] », у зв`язку з укладенням шлюбу 09.02.2006 року. Зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , відповідач по справі, яка не є членом її сім`ї та не проживає у вказаному житлі з 01.03.2020 року, не навідується, її особисті речі відсутні у квартирі. Крім того, додала, що добровільно з місця реєстрації відповідачка не знімається, попри її обіцянки зробити це.\~На даний час місце проживання [PERSON] їй не відоме. Перепон у користуванні згаданим вище житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, виїхати з квартири було її добровільним рішенням. Комунальні послуги відповідач жодного разу не сплачувала, внаслідок перебування останньої на реєстрації у квартирі, позивач позбавлена можливості вирішити питання щодо оформлення субсидії, сплачує додатково за відповідача комунальні послуги, не має можливості на свій розсуд розпоряджатися належним їй житлом, що порушує її права як одноосібного власника. Отже,\~посилаючись на\~ст.ст.\~319\~ЦК України,\~ст.ст.\~71,72\~ЖК України,\~позивач просить\~суд -\~визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати позивач просила з відповідача не стягувати. Ухвалою суду від 02.11.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач 3,5 років тому виїхала до Польщі. У 2012 році вона зареєструвалася у квартирі [ADDRESS] , з метою подальшої участі у зовнішньому незалежному оцінюванні (ЗНО). Зауважила, що зареєструвалася відповідач зі згоди позивача як співвласника квартири, а також матері позивача, яка також була на той час співвласником згадуваного житла. Додала, що мати [PERSON] подарувала їй (позивачу) свою частину квартири, і вона (позивач) має бажання розпоряджатися своїм нерухомим майном. Речі [PERSON] у квартирі відсутні, комунальні послуги не сплачує, її взагалі немає, через що [PERSON] не має можливості розпоряджатися нерухомістю, якою володіє в повній мірі. Разом з\~тим вказала,\~що [PERSON] \~є донькою\~її брата,\~а звідси\~ приходиться\~їй племінницею,\~не є\~членом її\~сім`ї,\~спільне господарство\~не вели,\~відсутнім був\~і спільний\~бюджет.\~Відповідач\~не мешкає\~у квартирі\~з 01.02.2020\~року,\~власники житла,\~про яке\~йдеться,\~на даний\~час не\~змінилися.\~Судовий збір\~бажає залишити\~за собою. Тож, просила задовольнити позовні вимоги, що викладені в позовній заяві, які є остаточними, в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про час, дату та місце розгляду справи відповідно до закону. Відзив на позов подано не було. Про поважністиь причин неявки не повідомила. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04.02.1998 року № [NUMBER] , квартира [ADDRESS] належала на праві власності в рівних частках [PERSON] (матері позивача) та [PERSON] (а.с.7). Крім того, даний факт належності на праві власності у рівних частках квартири зазначеним вище особам, підтверджується довідкою КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2020 року №12009о, в якій міститься інформація станом на 01.01.2013 року (а.с.11). Прізвище позивача « [PERSON] » після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.02.2006 року. (а.с.6). Відповідно до договору дарування частини квартири від 31.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. (реєстраційний №1126), [PERSON] стала одноосібним власником вказаної вище квартири, оскільки її мати - [PERSON] подарувала належну їй свою Ѕ частину квартири (а.с.8), що підтверджується Витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.03.2017 року №84007837 та від 04.06.2020 року № 211366913(а.с.9-10). Як вбачається з Акту складеного сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] , який затверджений секретарем Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дніпровський» від 22.10.2020 року №278, знаходить своє підтвердження інформація про те, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає за даною адресою з 01.03.2020 року, не з`являється, її особисті речі відсутні (а.с.12). Судом перевірено інформацію про місце реєстрації відповідача, що підтверджується відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 27.11.2020 року, які отримані судом 04.12.2020 року, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 10.08.2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог мотивуючи наступним. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Слід зазначити, що посилання позивача на норми Житлового Кодексу України є безпідставними, оскільки положення ст.ст. 71, 72 цього Кодексу регулюють спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не приватного. Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не була і не є членом сім`ї позивача, вони не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету. Відповідач зі згоди власників жилого приміщення лише була зареєстрована за вказаною адресою задля вирішення своїх інтересів, без мети користування таким приміщенням. Отже, відсутні підстави для застосування до вирішення спірних правовідносин норм статті 405 ЦК України. В доповнення слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, відповідач не користується згадуваним жилим приміщенням з 01.03.2020 року, відповідно до відомостей акту №278 від 22.10.2020р., даний позов надійшов до суду 26.10.2020 року (вх. №30312/20), - відповідно, навіть, якщо і допустити можливість застосування норм ч.2 ст. 405 ЦК України, то на час розгляду справи не сплинув термін (один рік), передбачений ч.2 ст. 405 ЦК України.\~ Також суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст. 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) - норма статті\~391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачем [PERSON] не заявлено, проте її позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи позивач [PERSON] зазначив, що викладені нею у позовній заяві вимоги підтримує і просить їх задовольнити, враховуючи надані і досліджені докази. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач [PERSON] не позбавлена права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed