Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення сімейно-шлюбних відносин і втрату взаємних почуттів через регулярні сварки по різним побутовим причинам та непорозуміння. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали заяви до суду про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а відповідач визнає позовні вимоги, просить суд задовольнити. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 листопада 2014 року, який був зареєстрований в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1933 відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 19 листопада 2014 року (а.с.5) . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 17 травня 2015 року, відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Супрунівської сільською радою Полтавського району Полтавської області 27 травня 2015 року (а.с.6). Сторони погодили, що дитина буде проживати з матір'ю. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, відновлювати які не бажають. Спір про майно між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивач до одруження іменувалася «[PERSON]», а після одруження взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». В заяві, що надійшла до суду від позивача, зазначено що після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» Ураховуючи те, що фактично сім'я розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, примирення між подружжям не можливе, суд вважає необхідним шлюб розірвати. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню їй за рахунок відповідача.

Outcome: approved