Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 23.06.2020 року, в якій просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 30.09.2016 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №464. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.09.2016 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Під час стосунків з відповідачем у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . З плином часу, сімейне життя не склалося, у зв`язку із чим з травня 2020 року вони проживають окремо, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, взаємовідносини чоловіка та дружини. Непорозуміння, які виникають між ними тяжким чином впливають на психічний стан дитини та спричиняє їм душевні страждання. Вони з відповідачем по різному розуміють сутність життєвих проблем, які виникають між ними. Крім того, відповідач дозволяє собі грубе ставлення до неї та не нехтує застосовувати психологічний вплив на неї, що призводить до неможливості підтримувати нормальну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної поваги та любові. Внаслідок чого вони тривалий час спільне господарство не ведуть та між ними не залишилось спільних інтересів кім виховання їх дитини. Вони не мають наміру поновити фактичні шлюбні відносини, оскільки збереження шлюбу не має жодного сенсу. У процесі спільного проживання . Між ними давно зникло почуття любові та інші почуття без яких неможливе продовження шлюбних відносин. Збереження шлюбу між нею та відповідачем буде суперечити їх інтересам, так як вони не бажають продовжувати сімейні відносини. Донька проживає з позивачем. Питання щодо утримання дитини та майнові спори буде вирішуватись окремо. Строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 13.07.2020 року прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи в загальному позовному провадженні, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Враховуючи вище викладене та строки розгляду справи передбачені ст. 210 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю сторін за наявними письмовими матеріалами справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступних висновків. Так, 30 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №464 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, у зв`язку з непорозуміннями, які виникали між ними через різні погляди на спільне життя та введення спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Як вказувала позивач, що не оспорювала відповідач, донька проживає з [PERSON] , майновий спір та щодо утримання дитини буде вирішуватись в окремому порядку. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд враховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався цим правом та звернувся з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач по справі не має наміру зберігати шлюб. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, суд вважає за необхідне ухвалити рішення із задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірванням шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] , 30.09.2016 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №464. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб слідує, що під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу просить відновити згідно поданої нею заяви. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог , суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved