Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи його таким. З 02.10.2015 вони з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого 10.06.2016 народилася дитина [PERSON]. Наразі дочка мешкає разом з нею за адресою: м. Мирноград, вул. Яснополянська, 27, та перебуває на її утриманні, відповідач мешкає окремо. Дитина перебуває на обліку у лікаря-педіатра з приводу гіпотрофії І ступеню. Подружні відносини з чоловіком не склалися, постійні сварки під час спільного проживання негативно впливали на психіку дитини, подальше сумісне життя стало суперечити її інтересам та інтересам дочки. 27.09.2016 [PERSON] звернувся до Центру адміністративних послуг в м. Мирнограді з метою встановлення способу його участі вихованні дитини і спілкуванні з нею. 02.11.2016 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини він виявив бажання спілкуватися з дочкою декілька разів на тиждень з 12-00 до 20-00 за місцем свого проживання у присутності матері дитини, місце зустрічей саме на його території ним мотивоване тим, що погіршення їхніх подружніх відносин повязане з негативним впливом на неї з боку її батьків, які нібито підбурюють її до розлучення з ним, забороняють бачитися з дитиною, провокують на сварки. В свою чергу нею пояснено комісії, що вона не дає відповідачеві бачитися з дитиною, оскільки не довіряє йому. Так, він жорстоко поводився з нею під час вагітності, зловживає спиртними напоями, має сумніви щодо свого кровного споріднення із [PERSON]. На підставі висновку служби у справах дітей виконавчим комітетом Мирноградської міської ради прийняте рішення №361 від 16.11.2016, яким встановлено такий спосіб участі батька у вихованні дитини і спілкуванні з нею: один раз на тиждень у свій вихідний день батько проводить дозвілля з дочкою з 14-00 до 17-00 у присутності її матері за місцем свого проживання: [INFO]; один раз на тиждень у свій вихідний день батько приймає участь у вихованні дочки з 14-00 до 17-00 за місцем її проживання у родині матері за адресою: м. Мирноград, вул. Яснополянська, 27. Вибір місця побачень у конкретний день тижня визначається за попередньою домовленістю батьків дитини, при цьому [PERSON] зобовязаний заздалегідь надавати їй відомості щодо днів свого відпочинку з метою забезпечення систематичних зустрічей з дитиною. Відповідальність за життя і здоров'я дитини під час зустрічей покладена на [PERSON] Вважає визначений спосіб участі відповідача у вихованні дитини та спілкуванні з нею таким, що не відповідає інтересам дочки, оскільки він встановлений з урахуванням побажань та примх [PERSON] та без врахування інтересів дитини. Так, взагалі не врахований вік дитини, стан її здоров'я, медичні рекомендації з догляду за нею, оскільки хворим на гіпотрофію дітям необхідно дотримуватися розпорядку харчування та сну, виключаючи всі несприятливі для неї фактори. Не враховане й те, що відповідач не визнає себе батьком [PERSON], ним подавалася позовна заява про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини. Просить суд встановити такий спосіб участі [PERSON] у вихованні дочки та спілкуванні з нею: два рази на тиждень у свій вихідний день з 14-00 до 17-00 за місцем проживання дитини у родині матері; вибір місця побачень в конкретний день тижня визначати за попередньою спільною домовленістю батьків; зобовязати відповідача заздалегідь надавати їй відомості щодо днів свого відпочинку; відповідальність за життя та здоров'я дитини під час зустрічей покласти на [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснила, що з відповідачем вони розійшлися, коли дитині було пять місяців. На той час він не вважав себе батьком, зараз вважає. Під час спільного проживання з 02.10.2015 по 05.09.2016 він ображав її, а потім і народжену дитину, лаявся на неї нецензурно, одного разу зачинив у ванній кімнаті і не пускав до дитини. Брав дитину брудними руками після роботи, які їй дозволяв тягнути до рота. Коли вона плакала, то трусив її, наказував замовкнути матом. Дочка погано набирає вагу, часто хворіє, вона не бажає возити її до відповідача, у громадському транспорті інфекції. Крім того, у відповідача її принижують. Вона намагалася виконувати графік, не перешкоджала батькові бачити дочку, телефонувала йому, але в нього постійно нема часу. На засіданні комісії її дійсно запитували про згоду із запропонованим графіком, і вона таку згоду надала, але тоді не розуміла, про що йшла мова. Про стан здоров'я дитини вона не казала комісії, бо не подумала тоді про це, що це важливо. До цього часу чоловік погрожує їй, що забере дитину, позбавить її батьківських прав, каже, що вона недолуга мати. Їй наразі 20 років, вона живе з батьками. [PERSON] відповідач не приходить до неї, вона не заперечує, щоб він приходив. Вважає, що орган опіки врахував лише інтереси батька та просить задовольнити її вимоги повністю. Крім того, вважає, що про свої вихідні дні відповідач має повідомляти їй шляхом надсилання листа звичайною поштою заздалегідь, номер телефону йому давати не бажає. Представник позивача [PERSON] також підтримав вимоги позову і наполягав на їхньому задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснивши, що вони з дружиною не можуть вирішити питання його участі у вихованні дочки мирним шляхом. Він має право бачити дитину на своїй території, де батьки позивача, які постійно втручаються в їхнє життя, не будуть заважати цьому. Він бажає якомога більше спілкуватися із [PERSON], любить і її, і мати дитини, прагне бути повноцінним батьком. Свого часу він скоїв помилку, ініціювавши ДНК-тест, але це сталося тому, що саме теща ставила йому вимогу довести своє батьківство задля побачень з дочкою. Але в будь-якому випадку він шкодує про те, що подавав заяву. Дитину він бачить несистематично, змушений ловити дружину і дочку на прогулянках, коли поруч немає тещі. До свого будинку родина дружини його не пускає, він неодноразово намагався прийти, принести подарунки [PERSON], але кожного разу йому не відчиняли двері. Його непокоїть, що дитина відвикає від нього, оскільки йому перешкоджають бачитися з нею. Він обізнаний про стан здоров'я дитини, сам звертався до лікарів за інформацією. Не повідомляв про хворобу на комісії, бо на той час ще не отримав відомостей, які зявилися у нього вже у 2017 році. Готовий забезпечувати всі потреби дочки під час зустрічей, виконувати вказівки дружини. Мешкає зі своїми батьками, планував переїхати до будинку брата, який пустує, але зараз залишив цю ідею, бо там нема умов для дитини. Сплачує позивачеві аліменти, які утримуються з його заробітної плати. Працює офіційно на шахті. Не згодний з обвинуваченнями дружини, в ванній її не зачиняв, там навіть не було замку. Одного разу він з дитиною на руках дійсно впав повз стільця, але це сталося випадково, він був тверезий, не вживає алкогольних напоїв зовсім. Між ними дійсно періодично відбувалися скандали під час спільного проживання, але завжди причиною цього були батьки позивача. Він запізно зрозумів, що вона не може впливати на батьків. Теща вимагає, щоб все було на її розсуд, а він не може погодитися з цим. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки реально усвідомлює, що до будинку батьків дружини мирним шляхом він потрапити не зможе. Також вважає безглуздою вимогу про надсилання листів про дні свого відпочинку позивачеві, оскільки графік його роботи періодично змінюється, вважає доцільним узгоджувати побачення телефоном. Представник третьої особи органу опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що висновок та рішення виконкому, якими встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини і спілкуванні з нею, цілком відповідає інтересам дитини. З особистих пояснень відповідача на засіданні комісії було зясоване, що він не може бачитись з дитиною за місцем мешкання позивача з причини агресивної поведінки щодо нього з боку тещі та тестя. Відповідач цікавиться дитиною, її станом здоров'я, розвитком. За місцем мешкання відповідача були обстежені побутові умови, суттєвих порушень не виявлено. Мати і батько мають рівні права щодо дитини. Ані мати, ані батько не повідомляли комісії про хворобу дитини. Посилання представника позивача, що комісія врахувала лише побажання [PERSON], є хибними, оскільки той наполягав на іншому графіку, в той час як встановлений графік є компромісним для обох сторін. Оскільки комісія встановила наявність конфлікту між родичами позивача і відповідачем, саме сварки при зустрічах на території матері не будуть в інтересах дитини. Крім того, батько готовий забезпечувати проїзд дитини до нього і у зворотному напрямку. З графіком позивач на засіданні комісії усно погодилася, їй він був повідомлений. До членів комісії входить представник закладу охорони здоров'я, на засіданні по цій справі його не було, але це не підстава для перенесення засідання, оскільки для прийняття рішення достатньо присутності 2/3 членів від складу комісії. Просить відмовити у задоволенні вимог позивача. За клопотанням сторін в судовому засіданні були опитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, що працює заступником головного лікаря з охорони дитинства і материнства КЗОЗ Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги, членом комісії з питань захисту прав дитини. Дитину [PERSON] вона особисто не бачила, але бачила її документи і обізнана про стан її здоров'я. Дитина перебуває на обліку з приводу інфекції сечовивідних шляхів, до виповнення їй одного року перебувала на обліку з приводу гіпотрофії, оскільки недобирала вагу. Гіпотрофія не є хворобою, це граничний стан. Наразі вага і зріст дитини відповідають нормі, з обліку за цією ознакою дівчинка знята. Облік з приводу інфекції сечовивідних шляхів визначено до листопада 2017 року, якщо не буде скарг, з обліку дитина буде знята. Важких патологій у цієї дитини немає. Для встановлення зустрічей дитини з батьком враховується багато факторів: стан здоров'я, вік, навіть пора року. Для дитини [PERSON] протипоказане переохолодження, гострі респіраторні вірусні інфекції, які можуть дати ускладнення на сечовивідні шляхи. Щодо режиму харчування, то він має відповідати віку. Вважає, що дитині краще ближче сходитися з батьком на території матері, у звичних умовах. Важливі і умови побуту, якщо вони відповідають нормі у батька, то можна зустрічатися і на його території. Свідок [PERSON] пояснила, що мешкає в будинку №4 м-ну Світлого, на другому поверсі, деякий час у 2015-2016 роках на третьому поверсі мешкали [PERSON] і [PERSON]. В квартирі у них вона не була. Декілька разів чула, як [PERSON] кричав, ображав [PERSON], та теж кричала, плакала, падали меблі. З цього приводу вона телефонувала господарю квартири Анатолію, дідусеві [PERSON]. На той час [PERSON] була вагітна. Суті конфліктів вона не чула. Потім в них народилася дитина, вона чула, як та плаче, але то був звичайний дитячий плач, як у всіх дітей. Вже десь рік [PERSON] не живуть у квартирі, з того часу вона про них нічого не знає. Про батьківські якості [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою матері позивача [PERSON], у 2000 році вони купили будинок поряд з будинком батьків [PERSON], вона допомагає няньчити дочку [PERSON]. [PERSON] зустрічалася з [PERSON], коли вони одружилися, він почав ображати її, вона скаржилася, що чоловік бив її і не пускав до матері. На її думку, дитина Романові не потрібна, йому потрібна лише [PERSON] як жінка. Після одруження вони жили на Світлому, потім, коли народилася дитина, деякий час мешкали з батьками [PERSON], потім, після скандалу з батьком, знов повернулися до квартири на Світлому. Вона чула, як відповідач кричав на дитину, коли вони жили у батьків [PERSON]. Їхня спальня виходила на її город і вона чула ці крики. В її присутності він нецензурно ображав [PERSON], і до народження дитини, і після. Коли [PERSON] якось позвала мати до квартири на Світлому, де вони на той час жили з [PERSON], то вона ходила з [PERSON], там [PERSON] була зачинена у ванній кімнаті, дитина була на дивані, чи був вдома [PERSON] не памятає. [PERSON] живе з батьками, [PERSON] не приходить. Тиждень тому він приїжджав зі своєю бабусею, з трояндою і пакетом, вона сказала йому, що [PERSON] і дочки немає вдома, він не повірив, лаявся, викликав поліцію. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є бабусею відповідача [PERSON] [PERSON] з [PERSON] одружилися восени 2015 року, однак зараз вже не мешкають разом. [PERSON] сама нічого не вирішує, нею керує мати, і саме її мати наказала піти від онука і забрати дитину. Роман весь час намагається провідувати дочку, але родичі [PERSON] не дають йому цього робити. Саме мати розбила їхню родину. Інколи вона ходить разом із онуком до [PERSON]. Першого разу вони прийшли минулою зимою і лише тоді їх впустили, після цього жодного разу не вдалося побачитися із [PERSON] вдома, [PERSON] також не приїжджала до [PERSON] за графіком. Також онук ходив привітати дружину і дочку з 8 березня, не впустили. Роман не пє, не палить, працює та платить аліменти, придбає дочці одяг та іграшки, але не може їх ніяк передати. 14.10.2017 він знов покликав її сходити з ним до [PERSON], біля будинку вона бачила, як саме [PERSON] закривала штори, але на їхній стук ніхто не відчинив. Сусідка [PERSON] прибігла і сказала, що їх нема вдома, але вона брехала. Та ж сусідка викликала поліцію, мовляв, [PERSON] бє у двері і вікна. Особисто її не пускали до онуки тричі, [PERSON] значно більше. Він не вгодив тещі, не зробив ремонт та пішов. Він дуже любить дочку, хоче спілкуватися, змушений підходити до дитини на прогулянках. Він хоче жити з [PERSON] і з дитиною. Вислухавши сторін та свідків, дослідивши всі наявні докази у справі, суд встановив таке. Батьками дитини [PERSON], яка народилася 10.06.2016, є [PERSON] і [PERSON] (а.с.8), які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2015 (а.с.7). Як підтверджено сторонами, [PERSON] та [PERSON] продовжуючи перебувати у зареєстрованому шлюбі, мешкають окремо з вересня 2016 року, при цьому дитина виховується в родині позивача за місцем проживання батьків позивача по вул. Яснополянській, 27, в м. Мирнограді, а відповідач мешкає зі своїми батьками по вул. Шевцової, 46, також у м. Мирнограді. Висновком №33 від 02.11.2016 служби у справах дітей виконавчого комітету Мирноградської міської ради, який зроблений за зверненням [PERSON], рекомендоване встановити такий спосіб участі батька у вихованні дитини [PERSON] і спілкуванні з нею: один раз на тиждень у свій вихідний день батько проводить дозвілля з дочкою з 14-00 до 17-00 у присутності її матері за місцем свого проживання: [INFO]; один раз на тиждень у свій вихідний день батько приймає участь у вихованні дочки з 14-00 до 17-00 за місцем її проживання у родині матері за адресою: м. Мирноград, вул. Яснополянська, 27 (а.с.9-10). При цьому з висновку вбачається, що заявником висловлене бажання бачитися з дитиною декілька разів на тиждень з 12-00 до 20-00 лише за місцем свого проживання у присутності [PERSON]; [PERSON] вказувалося про незаперечення проти побачень батька з дочкою, але за адресою її проживання. Рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради №361 від 16.11.2016 встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] і спілкуванні з нею саме таким чином, як це було рекомендоване у вказаному вище висновку, також визначено, що вибір місця побачень у конкретний день тижня має визначатися за попередньою домовленістю батьками дитини, при цьому [PERSON] зобовязаний заздалегідь надавати [PERSON] відомості щодо днів свого відпочинку з метою забезпечення систематичних зустрічей з дитиною; відповідальність за життя і здоров'я дитини під час зустрічей покладена на [PERSON] (а.с.12). Станом на 16.02.2017 дитина [PERSON] перебувала на диспансерному обліку лікаря-педіатра з діагнозом: Інфекція сечовивідних шляхів. Гіпотрофія І ст. з рекомендаціями у вигляді нагляду педіатра, дотримання режиму дня і харчування, профілактика застудних захворювань, контроль аналізів сечі і крові (а.с.17,18). Станом на 11.04.2017 та на 09.10.2017 дитина так само перебувала на Д-обліку з тими самими діагнозами (а.с.66,67,135). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради №013 від 11.04.2017, викладений у позовній заяві [PERSON] графік участі [PERSON] у вихованні дитини і спілкуванні з нею виключно за місцем її проживання у родині матері не буде в повній мірі відповідати інтересам дитини (а.с.70-71). Крім того, за відомостями описової частини висновку, 03.04.2017 службою у справах дітей були відвідані місця проживання і [PERSON], і [PERSON] з дитиною. Під час відвідування батьки [PERSON] висловили велике бажання приймати участь у вихованні онуки та обурення створеними у цьому перешкодами з боку матері дитини і її рідних. [PERSON] під час відвідування пояснено членам комісії про невиконання нею частини рішення виконкому щодо зустрічей дитини з батьком на його території через небажання знаходити спільну мову з батьком дитини та через стан здоров'я дочки. Членами комісії встановлена наявність серйозного конфлікту між родичами подружжя, їхнє небажання досягти компромісу у вихованні дитини. Як вбачається з актів обстеження умов проживання від 03.04.2017, і за місцем мешкання [PERSON] (вул. Яснополянська, 27), і за місцем мешкання [PERSON] (вул. Шевцової, 46) не встановлено умов неможливості перебування в обстежених приміщеннях малолітньої дитини (а.с.72,73). Відповідно до\~ст.141 СК України\~мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. За положеннями ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі\~ст.157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею, в той час як той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як встановлено судом з пояснень сторін і свідків, між подружжям та їхніми родичами існує тривалий обопільний конфлікт, наслідком якого є ускладнення реалізації права на спілкування дитини з обома батьками рівною мірою. Наявність конфлікту та його тривалість підтверджена і численними зверненнями до поліції як позивача [PERSON], так і відповідача [PERSON], при цьому даних про наявність кримінальних проваджень за цими випадками не встановлено (а.с.39,40,65,146,147). З наданих висновків вбачається, що у листопаді та грудні 2016 року, жовтні 2017 року [PERSON] приходив до [PERSON] з метою побачень із дитиною, однак йому не було дозволено зробити цього, виникали як сварки між подружжям, так і конфлікти з сусідами. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Так, визначену вищезазначеною нормою закону заяву до органу опіки та піклування подав батько дитини [PERSON], на підставі цієї заяви був зроблений висновок та ухвалене рішення виконавчого комітету №361 від 16.11.2016, з яким висловила незгоду позивач [PERSON] та звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст.159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім'ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування. Оскільки порушення права на спілкування є одним з найбільш значимих особистих немайнових прав фізичної особи, то стаття 159 СК України встановлює судовий захист прав того з батьків, хто проживає окремо. Отже, як випливає із системного аналізу норм закону, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування одним з батьків саме другий з батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і саме в цьому разі суд визначає своїм рішенням його спосіб у вихованні дитини і спілкуванні з нею. Відповідач [PERSON] не звертався до суду з таким позовом. Судовим розглядом встановлено, що саме позивач [PERSON] не виконує графіку, встановленого органом опіки та піклування, в той час як [PERSON] систематично здійснює спроби побачити дитину та реалізувати як свої батьківські права, так і право дочки на спілкування з батьком. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України гарантує особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не наведено жодних даних та не надано ніяких доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання відповідачем [PERSON] будь-яких її прав, в тому числі прав матері щодо власної дитини, визначених діючим законодавством України. Ці права позивач реалізує на власний розсуд як особа, з якою мешкає дитина, чинення їй в цьому перешкод є фактично неможливим з боку відповідача за ситуації, що склалася між сторонами. В той самий час, положення Конвенції ООН про права дитини 1989 року, Конституції України, а також норми національного законодавства першочергово щодо питань захисту прав дитини виходять виключно з її інтересів та умов, необхідних для благополуччя дитини, а вже потім з інтересів інших осіб, права яких тою чи іншою мірою порушуються. З урахуванням стану здоров'я дитини, окресленого наданими судові медичними документами та поясненнями опитаного свідка лікаря [PERSON], враховуючи відсутність підтверджених даних про негативний стан психічного здоров'я [PERSON], зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, наявні у справі позитивні характеристики відповідача з місця його роботи та мешкання, суд вважає, що висновок органу опіки та піклування та рішення, ухвалене з урахуванням цього висновку, прийняті в інтересах дитини [PERSON], не суперечать закону і не порушують права жодних осіб, тому графік, викладений у них, наразі є оптимальним для налагодження спілкування батька і дочки, реалізації ними належних їм прав та започаткування відносин, побудованих на любові, турботі та взаєморозумінні. З огляду на вік дитини, є правильною визначена рішенням присутність матері при зустрічах відповідача і дитини. Окремо суд зауважує, що важливим у контексті даної справи є чітке розмежування відносин, що склалися між сторонами як подружжям та їх родичами, та відносин, які мають бути між сторонами як батьками дитини і безпосередньо між ними та дитиною. Здобуті дані про наявність сварок, конфліктів, непорозуміння між [PERSON] та [PERSON], підтвердження яких наявні у справі, втручання родичів до їх взаємовідносин, які, за внутрішнім переконанням суду, побудованим через спостерігання за поведінкою сторін під час тривалих судових засідань, суттєво впливають на них, не можуть бути підставою для висновку про те, що з боку [PERSON] існує будь-яка загроза інтересам дитини. Суд наголошує, що в жодному випадку дитина не може слугувати інструментом задля маніпулювання сторонами один одним, досягнення будь-яких цілей, інших, ніж ті, що спрямовані на захист прав дитини, відстоювання її інтересів та забезпечення її гармонійного, повноцінного та всебічного розвитку і зростання. [PERSON] не наведено судові достатніх підстав, підтверджених конкретними доказами, щодо суперечності правам та інтересам дитини спілкування батька з нею за місцем проживання [PERSON] Більш того, таке спілкування на території батька з моменту встановлення способу його участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею фактично не відбулося жодного разу, твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може бути підставою для задоволення позову. Отже, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки наявний графік участі відповідача у вихованні дитини і спілкуванні з нею повною мірою відповідає інтересам малолітньої [PERSON]. Крім того, суд звертає увагу, що позовні вимоги [PERSON] взагалі суперечать одна одній за пунктами ставлячи питання про визначення місця побачень відповідача з дитиною виключно за її місцем проживання у першому пункті, у другому пункті позовної заяви позивач просить суд визначити, що вибір місця побачень в конкретний день тижня належить визначати за попередньою спільною домовленістю батьків. Зазначене у сукупності з даними, здобутими під час судового розгляду, нездатністю позивача відповідати на поставлені судом запитання без узгодженості своїх відповідей з представником і власною матір'ю викликає у суду сумнів щодо розуміння позивачем суті позовних вимог, чіткого усвідомлення нею як мети предявленого позову, так само й наслідків його задоволення для дитини, інтереси якої позивач зобовязана боронити як матір. На підставі викладеного, статей 141,153,157,158,159 СК України, статей 15,16 ЦК України,

Outcome: dismissed