Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на 8/25 частину спільного майна. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічним позовом про визнання договору дарування удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину - договору розділу майна подружжя. У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що з 1997 року вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - [PERSON], з яким вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мешкали за адресою [ADDRESS]. 14 липня 2000 року вони зареєстрували шлюб у Заводському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 149. 24 січня 2014 року шлюб було розірвано на підставі рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя. За час подружнього житія позивач та відповідач добудували другий поверх, житловою площею 33,5 кв. м. загальною площею 58,8 кв.м. Крім того, в житловому будинку замінено та встановлено трубопровід холодного водопостачання, системи опалення, каналізації, електропроводка, внутрішні оздоблювальні роботи ( укладання кахелю, встановлення міжкімнатних дверей, наклеювання шпалер, укладка підлоги та інше). Вони збудували капітальний сарай, позначений на плані літерою «З», розміром 2, 65 х 4, 65 кв.м., чим примножили вартість та якість вищевказаного житлового будинку. Позивач вважає, що має право на половину житлового будинку, оскільки протягом майже 16 років вона вкладала в цей будинок свої кошти, свій труд, чим примножила якість та цінність вказаного житлового будинку. Відповідач по справі весь період їх спільного життя не мав постійної роботи, перебував на обліку у центрі зайнятості, пенсію не отримував, займався риболовлею. Позивач працювала на ринку продавцем, заробляла гроші, вкладала їх в будівництво, в ремонт, вкладала свій труд. Крім того, для будівництва та капітального ремонту житлового будинку я витрачала кошти отримані після продажу у 2003 році квартирі [ADDRESS], яка належала їй на праві часткової власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.07.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2316. Оскільки мати позивача [PERSON] перейшла разом з нею жити в спірний будинок, кошти від продажу квартири позивач забрала собі. У березні 2006 році позивач взяла кредит в сумі 2000 грн., у грудні 2006 році - в сумі 11 500 грн.,в травні 2008 році оформила кредитну картку на суму 5000 грн. Усі ці кошти вона витратила на будівництво та капітальний ремонт спірного будинку. В 2006 році позивач позичала у знайомого кошти для ремонту будинку в розмірі 12 120 грн, що еквівалентно на той час 2400 доларів США. Тому, позивач вважає, що має право на частину житлового будинку і за нею має бути визнано право власності на 8/25 частин, що може бути рівноцінним іншої частини першого поверху будинку, так як 4/25 частин цього поверху вже належить позивачу на праві приватної власності. На теперішній час порядок користування спірним будинком склався таким чином, що відповідач займає другий поверх, а позивач займає перший поверх, а тому визнання за нею право на 8/25 частин будинку було б справедливою часткою майна, що нажито в результаті спільної праці та за спільні гроші членів родини. На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, відповідач має намір подати позов до Заводського районного суду, про розірвання шлюбу, тому у позивача виникло питання щодо розподілу майна подружжя. 28.04.2014 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить визнати житловий будинок, розташований з адресою: [ADDRESS], об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 8/25 частин вищезазначеного будинку, як на частку майна, що нажито в результаті спільної праці та спільні гроші членів родини. У судовому засіданні позивач підтримала уточнену позовну заяв і просить її задовольнити, а зустрічний позов не визнала і просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач позов [PERSON] не визнав у повному обсязі і звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.1997 року він в порядку спадкування отримав у власність житловий будинок [ADDRESS], який залишив йому його батько, [PERSON], який помер [INFO]. Вказаний будинок складається з двох поверхів. На момент смерті батька другий поверх будинку був збудований, але не мав внутрішнього оздоблення. Для проведення будівельних внутрішніх робіт другого поверху відповідач використовував кошти, які отримав від продажу в 1994 році своєї квартири за адресою [ADDRESS]. 14.07.2000 р. відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] З 2010 року шлюбні відносини між відповідачем та позивачем фактично припинені. У період шлюбу було закінчено внутрішнє оздоблення другого поверху будинку. Весь час перебування в шлюбі з [PERSON] відповідач постійно працював, мав офіційне місце роботи, регулярний заробіток. В період з 01.05.2005 року і до 02.09.2011 року він працював без офіційного оформлення, але мав регулярний дохід. Позивач [PERSON] увесь час знаходження в шлюбі офіційного та постійного місця роботи ніколи не мала. Усі ремонтні роботи другого поверху будинку відповідач виконував самостійно, йому також допомагала [PERSON] На протязі 2009 року на другому поверсі будинку було встановлено міжкімнатні двері,санвузол ( унітаз та душова кабінка), водонагрівач, покладено кахельну плитку та проведено водопровідні труби. Усі ці роботи за свої кошти виконали квартиранти, які проживали у відповідача на протязі 2009 - 2010 років: [PERSON], та його дружина [PERSON], з якими у відповідача була домовленість, що вони проживають у нього, а за це виконують ремонтні роботи. Ніякого капітального ремонту першого поверху на протязі 1997- 2010 р. сторонами не проводилось. У 2004 році вони тільки переклеювали шпалери. На початку 2010 року , після того, як шлюбні відносини між мною та [PERSON] були фактично припинені, вони домовились з [PERSON] про поділ майна. Оскільки [PERSON] вкладала свій труд в проведення ремонтних робіт другого поверху, вони дійшли згоди , що цілком справедливо буде розділити будинок і виділити їй 1/4 частину (4/25) будинку. Оскільки на той час діяв закон, що нотаріус не мав права оформлювати та посвідчувати договір поділу майна, а саме будинку, який належав відповідачу на праві особистої власності, тому відповідач вимушений був замість договору поділу майна оформити договір дарування [PERSON] 4/25 частки спірного будинку. На думку відповідача, вони вимушені були приховати вчинений ними правочин поділу майна , уклавши договір дарування. На теперішній час [PERSON], отримавши у власність 4/25 частини будинку в результаті їх домовленості про поділ майна, подала позов до суду про поділ того ж самого будинку , бажаючи незаконно отримати ще частину будинку. Відповідач вважає, що такі дії з боку [PERSON] є порушенням права власності відповідача на будинок, який він отримав в порядку спадкування за заповітом. Про порушення своїх прав відповідач дізнався в березні 2014 року, а тому просить поновити строк позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом. В результаті порушення його прав відповідач вимушений звернутись до суду із зустрічним позовом. У своєму зустрічному позові відповідач просить визнати двосторонній правочин, яким є договір дарування від 21.04.2010 року , за яким [PERSON] подарував [PERSON] 4/25 частки жилого будинку з побутовими і господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] - удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору розділу майна та поновити строк позовної давності. У судовому засіданні відповідач свій зустрічний позов підтримав і просить його задовольнити. Третя особа у судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена своєчасно судом, але своїх заперечень та причин неявки суду не повідомила, Суд вважає можливим розглянути справу відсутності третьої особи. Дослідивши докази по справі вислухав пояснення сторін, представників сторін, пояснення свідків, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом було встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2000 року ( свідоцтво про одруження [NUMBER], актовий запис №149). На підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало чинності 04.02.2014 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] станом на 27.11.1997року вбачається, що його власником є [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], вбачається що він належить на праві власності [PERSON] - 4/25 частин, та [PERSON] - 21/25 частин станом на 15.03.2010 року. Із висновку Управління архітектури № 932/09 від 19.12.2009року про дозвіл на оформлення другого поверху та сараю по [ADDRESS], із висновку № 1314/05 КП «Містпроект» про добудову та капітальний ремонт другого поверху за вищевказаною адресою, акту прийняття спірного будинку в експлуатацію від 22.01.2010 року; із розпорядження районної адміністрації № 26р від 22.01.2010 року про оформлення другого поверху та сараю «З» за вищевказаною адресою, судом встановлено що будівництво та капітальний ремонт другого поверху спірного будинку відбувалися в період подружнього життя [PERSON] та [PERSON] Згідно оцінки спірного будинку від 31.10.2014 року на а.с.14 встановлено, що станом на 2013 рік вартість будинку складає 456 411 грн. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.1997 року на а.с.30 встановлено, що житлова площа спірного будинку складала 25,8 кв.метрів на той час , а на теперішній час складає 59,3 кв.метрів, що свідчить про те, що за час подружнього життя [PERSON] та [PERSON] значно збільшилася площа будинку і збільшилася його вартість. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], як голова квартального комітету, суду пояснила, що з 1997 року [PERSON] будували та робили капітальний ремонт спірного будинку. Цей факт підтвердили у судовому засіданні і свідки: [PERSON] та [PERSON] які бачили як позивач [PERSON] працювала на будівництві будинку, оскільки часто приходили до неї у гості. Вони бачили за час життя з [PERSON] їх будинок змінився. Зі слів [PERSON] їм відомо, що вона витрачала свої кошти на будівництво будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він виконував ремонтні роботи у 2004-2005 роках на прохання його тітки - [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки з боку відповідача : [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично підтвердили той факт, що час подружнього життя [PERSON] будували другий поверх будинку, де вони проживали і проводили капітальний ремонт, але за чиї конкретно кошти свідки не знають. Із кредитних договорів № 16.3.167 від 24.03.2006 року, № 16.5763 від 06.12.2006 року; договору № 001-07220-200508 від 20.05.2008 року, із договору позики, посвідченого приватним нотаріусом 08.11.2006 року на суму 12 120 грн. вбачається, що [PERSON] за час спільного життя з [PERSON] отримувала кредити , отримала кошти від продажу квартири, позичала гроші, і ці кошти вкладала в будівництво спірного будинку. На відміну від позивача, відповідачем не було надано доказів того, на які кошти він будував самостійно спірний будинок, а довідку про заробітну плату [PERSON] з ПП «Принт» суд не узяв до уваги, оскільки вона була надана вже після початку розгляду справи і після допиту усіх свідків. А факт, визнання [PERSON] за [PERSON] права приватної власності на частину спірного будинку вказує на те, що він не заперечує що [PERSON] має право на спірний будинок, оскільки вкладала свої кошти і свій труд в будівництво спірного будинку. Із повідомлення з УПФУ в Заводському районі на а.с.36 встановлено, що [PERSON] періодично не працював з 2000 року по 2005 рік, а з 2005 р. по 2011 р. перерва більше шести років. Щодо зустрічного позову [PERSON] судом встановлено, що договір дарування був оформлений з доброї волі дарувальника [PERSON] і оформлений відповідно норм діючого законодавства: засвідчений нотаріусом і внесено до реєстру. Твердження [PERSON] про те, що він дізнався про порушення своїх прав у 2014 році і тому просив поновити строк позовної давності для пред'явлення позову про визнання правочину удаваним є необгрунтованим з тих підстав, що спір про розділ майна подружжя виник ще у 2010 році, укласти договір дарування було волевиявленням сторін по справі, інакше б нотаріус не засвідчив даний договір. Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружися. Право спільної сумісної власності виникає на майно, придбане подружжям під час шлюбу (ч. З ст. 368 ЦК. ч. 1 ст. 60 СК). Спільною сумісною власністю є також майно, придбане в результаті спільної праці членів сім'ї, якщо інше не передбачене письмовою угодою між ними ( ч. 4 ст. 368 ЦК). Відповідно до ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 СК України. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні тому підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не знайшов свого обгрунтування і доказів у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: approved