Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою площею. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.1994р, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної конториПетруняк І.О., реєстр №1153. З 11 квітня 2000 року у квартирі, згідно договору найму житлового приміщення від 06.04.2000, зареєстрований [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) [PERSON]. З червня 2016 року відповідач не проживає в квартирі, зібравши усі свої речі [PERSON] виїхав з квартири в м.Київ. Оскільки, відповідач відсутній за місцем реєстрації та вибув на постійне місце проживання у м.Київ, що свідчить про втрату ним права на користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач\~[PERSON]\~у судове засідання не зявилася надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається\~належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі не подавав. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. У зв'язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.19\~ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно світлокопії договору купівлі-продажу від 20.04.1994р, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №1153, зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МЕТІ та ЕО 10.05.1994 за реєстраційним №1476 позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно будинкової книги на даний час у квартирі [ADDRESS]: позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі на підставі договору найму житлового приміщення від 06.04.2000, що підтверджується світлокопією даного договору, укладеного між позивачем неворотовою Г.Є. та [PERSON] Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 03.11.2017 Бориславським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області встановлено, що [PERSON] змінив ім»я на [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №07 від 22.02.2012. Відповідно до акту №40 від 03.07.2018, складеного комісією ДКП «ЖЕК №3», вбачається, що відповідач [PERSON] з 2016 року не проживає у даній квартирі будинку. Зі слів мешканців квартири проживає у Києві. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.167 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач [PERSON] не мешкає у будинку за місцем реєстрації з 2016 року, не сплачує комунальні платежі, поштової кореспонденції за адресою реєстрації не отримує, як наймач квартири вибув на постійне місце проживання у м.Київ, будучи зареєстрований в належному позивачу будинку, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а тому суд вважає, що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням на підставі ст.167 ЖК України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved