Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просила визнати дійсним договір іпотеки, укладений між позивачем та відповідачем 30 жовтня 2015 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 30 жовтня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у борг грошові кошти в розмір 350000 грн., а відповідач зобовязався повернути суму позики у строк до 01 січня 2017 року. Відповідно до п. 3 Договору позики відповідач у забезпечення виконання зобовязання передав позивачу у заставу (іпотеку) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме[ADDRESS] та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові, а також передав правовстановлюючі документи на них. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2018 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 42, 43). Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій повторно вказала, що позов визнає повністю. (а.с. 35). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій вважав позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 37). \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… \~ \~ \~ \~Судовим розглядом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності на підставі договору міни від 28 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2853, належать квартири № 76 та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові (а.с. 12-17). \~ \~ \~ \~30 жовтня 2015 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу до 01 січня 2017 року включно грошові кошти в сумі 350000 грн., а відповідач зобовязався повернути позивачу до 01 січня 2017 року включно таку ж саму суму грошових коштів (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 Договору позики відповідач в забезпечення виконання зобовязання передав в заставу (іпотеку) належне йому на праві власності нерухоме майно: квартири № 76 та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові (а.с. 22). \~ \~ \~ \~Відповідач до 01 січня 2017 року не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню грошових коштів позивачу та в подальшому ухилився від нотаріального посвідчення договору іпотеки шляхом викладення його окремим документом, який підлягає нотаріальному посвідченню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ \~ \~Частиною 4 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. \~ \~ \~ \~Частиною 2 статті 577 ЦК України встановлено, що застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Виходячи з вимог закону положення договору позики в частині домовленості про заставу нерухомого майна, укладені сторонами, підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже,\~нікчемний правочин\~є недійсним\~через невідповідність\~його вимогам\~закону та\~не потребує\~визнання його\~таким судом. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суд враховує, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Судом встановлено, що договір позики в частині застави (іпотеки) нерухомого майна підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Позивачем не надано суду доказів чому при його укладанні він не був нотаріально посвідчений та не був зареєстрований, як і достатніх доказів безумовної неможливості його нотаріального посвідчення на теперішній час. Аналогічні висновки містяться в п. 8 Постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно якого не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що положення договору позики в частині застави нерухомого майна, укладеного між сторонами, є нікчемним через недодержання сторонами форми його укладання в цій частині, а тому позов про визнання договору іпотеки дійсним задоволений бути не може. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 203, 210, 219, 577, 640 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed