Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької області. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який був зареєстрований 11.06.2005. Від спільного проживання в шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2012 шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу малолітня донька залишилася проживати з нею. На підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.04.2012 з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2012, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття Аліменти відповідач сплачував виключно в примусовому порядку. Станом на 01.03.2019 заборгованість становить 3040,50 грн. Причиною того, що вона вирішила звернутися до суду, стала байдужість відповідача до долі та інтересів його дитини. З моменту розлучення по даний час дитина проживає разом з нею. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавиться, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, не виявляє бажання спілкуватися та бачитися з дитиною, що підтверджується довідкою Козятинської загальноосвітньої школи № 2 від 25.02.2019 за № 88, де вказано, що за час навчання дитини - [PERSON] її батько - [PERSON] участі у вихованні дочки не бере, навчанням не цікавиться, не спілкується з учителями, в школі не з`являється. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково дитина навчається в музичній школі, займається в гуртках, для її розвитку вона прикладає всі зусилля. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Юрченко І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили вишенаведені обставини та просять позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності . Відзиву до суду не надав , позов визнає. Третя особа - представник органу опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької областів судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 11.06.2005. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 06.11.2012 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Від спільного проживання в шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.04.2012 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 28.03.2012, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В даний час виконавчий лист знаходиться на виконанні у Козятинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, тому аліменти стягувались з нього виконавчою службою в примусовому порядку. Станом на 01.03.2019 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] становить 3040,50 грн., що підтверджується розрахунком Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 12). Відповідач життям дитини не цікавиться, участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, не виявляє бажання спілкуватися та бачитися з дитиною, що підтверджується довідкою Козятинської загальноосвітньої школи № 2 від 25.02.2019 за № 88, де вказано, що за час навчання дитини - [PERSON] її батько - [PERSON] участі у вихованні дочки не бере, навчанням не цікавиться, не спілкується з учителями, в школі не з`являється (а.с. 13). Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». У відповідності з ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 p.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.» Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і це є підставою до позбавлення його батьківських прав. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. З висновку органу опіки та піклування Козятинської міської ради Вінницької областіпро доцільність позбавлення батьківських прав від 28.11.2019 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримує, не спілкується, не цікавиться її навчанням та станом здоров`я, повністю байдужий до її проблем та розвитку. Вихованням та фактичним утриманням малолітньої дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дочки. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дочки, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного, ст. 164 -167, 182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved