Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, та в якому просила надати тимчасовий дозвіл на виїзд малолітньому [PERSON] до Російської Федерації строком на три місяці без згоди та супроводу батька, [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 січня 2009 року. Шлюб з відповідачем на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду було розірвано 29 травня 2012 року. Від шлюбу з відповідачем має спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу відповідач ніякої участі у розвитку і вихованні дитини не приймає, здоров'ям сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. На даний час через складну суспільно-політичну ситуацію в Південно-Східному регіоні та воєнних дій, вона бажає тимчасово виїхати разом з дитиною до своєї тітки в Російську Федерацію, а саме до м. Москва. Після розірвання шлюбу вона жодного разу не виїжджала з дитиною за кордон, тому що [PERSON] безпідставно не надає їй дозволу на це. Її тітка, [PERSON], запрошує її разом з дитиною до себе та не заперечує проти перебування її на житловій площі - [ADDRESS], що підтверджується її заявою від 04.09.2014 року. Подорож та перебування у тітки сина матиме позитивний характер для його духовного, фізичного розвитку, поліпшить психічний стан дитини. У зв'язку з малолітнім віком дитини між нею та сином існує тісний взаємозв'язок і їхнє розлучення на час подорожі до Російської Федерації матиме негативний вплив на психіку сина. Крім цього, залишатися з батьком син не може, бо останній фактично не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його життям, фінансовим станом і не відвідує його. Тому, посилаючись на ст.313 ЦК України, ст.1,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», просила надати такий дозвіл за рішенням суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити, доповівши обставини, викладені в ньому. Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем своєї реєстрації, проте конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про слухання справи, тому суд відповідно до ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставні наявних у ній доказів в заочному прядку. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради за довіреністю Рупчев С.В. не заперечував проти ухвалення рішення про задоволення позову. Аналізуючи надані докази, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 28.01.2009 року по 29.05.2012 року, що підтверджується матеріалами справи. Мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого відділом РАЦС Бердянського міського управління юстиції Запорізької області 30 квітня 2009 року, актовий запис №384. Син проживає разом з позивачем, проте є зареєстрованим з батьком, як вбачається з довідки ОСББ «Наш дім» б/н від 06.10.2014 року. Відповідач, зі слів позивача, ніякої участі у розвитку і вихованні дитини не приймає, здоров'ям сина не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, безпідставно не надає їй дозволу на тимчасовий виїзд сина разом з нею до Російської Федерації. Вона повідомляла його в телефонному режимі про те, що в суді розглядається справа за її позовом з цього питання, проте він умисно не отримує судові повістки та не з'являється в судові засідання. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 р. № 57, передбачено можливість перетинання громадянами України, які не досягли 16-річного віку, державного кордону лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За змістом ч. 7 ст. 7 та ч. 2 ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що відсутність згоди з боку батька щодо виїзду малолітнього сина за межі України в супроводі матері суперечить вимогам ч. 7 ст. 7, ч. 2 ст. 155 СК України, Конвенції про права дитини та порушує право неповнолітнього як фізичної особи на свободу пересування, передбачене ч. 1 ст. 313 ЦК України, а тому підлягає судовому захисту. Вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами.

Outcome: approved