Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що вона пропрацювала у відповідача в період з 17.03.1992 року із учня машиніста конвеєру до фахівця третього розряду машиніста конвеєру; з 25.08.2009 року була переведена до енергоцеху підсобним робітником дільниці реабілітації інвалідів, працює по теперішній час. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 23.12.2008 року їй були встановлені два професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижового відділу хребта, на фоні осторохондрозу, спондильозу хребта, зі стійким больовим синдромом, вираженим м`язотонічним синдромом, помірним порушенням біомеханіки хребта, загальними статико динамічними розладами; двобічний плечо - лопатковий періартроз, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів. Дізнавшись про причину погіршення здоровя, позивач перенесла моральні страждання, оскільки працювала весь час сумлінно та добросовісно, а натомість підприємство не забезпечило їй належних умов праці. Висновком МСЕК їй первинно та безстроково 05.08.2009р. було встановлено 50% втрати професійної працездатності, із яких 30% - по радикулопатії та 20% - по деформуючому артрозу. Також позивачу встановлена з 27 липня 2009р. третя група інвалідності від профзахворювань. Позивач стверджує, що лікарями їй встановлено втрату працездатності на безстроковий термін, це звісно визиває в неї моральні страждання, оскільки втрата працездатності встановлена безстроково свідчить про те, що стан її здоровя вже ніколи не покращиться, а може лише погіршитися. Позивач тривалий час щоденно переносить фізичні страждання, які в свою чергу визивають моральні страждання та переживання, такі як: біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу; болі в шиї та плечовому поясі; болі та обмеження руху в ліктьових та колінних суглобах; болі і оніміння рук, ніг, періодично пальців ніг. Відповідно до виписних епікризів позивачу рекомендовано: нагляд лікарів за місцем мешкання, амбулаторне та стаціонарне лікування, не переохолоджуватись, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року, приймати медикаменти. Лікарями їй протипоказано: важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження та робота де є виробничий шум. В звязку з цим, вона звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - ПАТ «Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат» на її користь 275\~000 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також, представник позивача пояснив, що позивач була повідомлена, що працює в шкідливих умовах праці, сама винна в тому, що працювала, не доведений факт моральних страждань, заявлена сума моральної шкоди завищена, тому просить суд відмовити в задоволенні позову. Також позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «ІнГЗК» з фактом втрати працездатності позивача. Відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства. Вважає, що в отримані позивачем професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з її вини, оскільки вона мала право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконувала важку роботу, що і призвело до значної втрати її здоров'я. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на імя [PERSON], яка пропрацювала в період з 17.03.1992 року із учня машиніста конвеєру до фахівця третього розряду машиніста конвеєру; з 25.08.2009 року була переведена до енергоцеху підсобним робітником дільниці реабілітації інвалідів, працює по теперішній час в ПАТ «ІнГЗК». [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №15, складений від 30.06.2009 року, комісією в складі представників керівництва ПАТ «ІнГЗК», страхового експерту Фонду соціального страхування, в пункті 16 [PERSON] вказано обставини, при яких [PERSON] отримала два професійні захворювання, саме робота на підприємстві відповідача ПАТ «ІнГЗК». Відповідно до висновку МСЕК їй первинно та безстроково 05.08.2009р. було встановлено 50% втрати професійної працездатності, із яких 30% - по радикулопатії та 20% - по деформуючому артрозу. За висновком лікарів протипоказано важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження та робота де є виробничий шум. Відповідно медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини та в комунальних закладах міських лікарень м. Кривого Рогу. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 23.12.2008 року встановлено два професійні захворювання за діагнозами: радикулопатія попереково-крижового відділу хребта, на фоні осторохондрозу, спондильозу хребта, зі стійким больовим синдромом, вираженим м`язотонічним синдромом, помірним порушенням біомеханіки хребта, загальними статико динамічними розладами; двобічний плечо - лопатковий періартроз, деформуючий артроз ліктьових та колінних суглобів. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів за місцем мешкання, амбулаторне та стаціонарне лікування, не переохолоджуватись, оздоровлення в профілакторії, санаторно-курортне лікування в теплий період року, приймати медикаменти. Також слід зазначити, що відповідно до Ухвали Інгулецького районного суду від 06.05.2016р., позивач зверталася з позовом до суду, але позовна заява була залишена Інгулецьким судом без руху, по тій причині, що поштове відділення вказано не вірно та не залучено до справи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з двома отриманими професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «ІнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вплив пилу, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання двох професійних захворювань позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання №15 не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «ІнГЗК» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «ІнГЗК» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача їй спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується [PERSON] форми П-4 №15 від 30.06.2009 року, що призвело до ушкодження її здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілої. У судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, вона отримала два професійні захворювання, втратила працездатність в розмірі 50 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки, оскільки хвора на радикулопатію та двобічний плечелопаточний періартроз, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «ІнГЗК» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «ІнГЗК» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 50 відсотків, перенесення фізичних болів в спині та суглобах, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що майже всю свою трудову діяльність позивач пропрацювала в шкідливих умовах з перевищенням гранично допустимих показників, лише на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 35 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Outcome: partial