Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку. Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач, [PERSON], як працівник соціальної сфери в сільській місцевості, на підставі розпорядження голови Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 02.10.2003 року за № 692-р відповідно до положень ст. 118 Земельного Кодексу України, отримала у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,0000 га, яка розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Зазначеним розпорядженням голови РДА, також було визначено видати державний акт на право власності на землю. Як власник земельної ділянки, позивач вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження нею. Проте тільки зараз з'ясувалося, що на земельну ділянку, не реєструвався та не видавався правовстановлюючий документ. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито від 27.11.2018 р. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.18). Роз'яснено відповідачу його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду також заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, відзив на позов не подано. Третя особа без самостійних вимог - Новокиївський старостинський округ Марганецької міської ради Дніпропетровської області подала заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], як працівник соціальної сфери в сільській місцевості, на підставі розпорядження голови Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 02.10.2003 року за № 692-р відповідно до положень ст. 118 Земельного Кодексу України, отримала у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,0000 га, яка розташована на території Новокиївської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Зазначеним розпорядженням голови РДА також було визначено видати державний акт на право власності на землю. Зазначені обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями наступних документів: розпорядженням від 02.10.2003 року за № 692-р голови РДА ( а.с. 7) та додатком до нього - списком громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Новокиївської сільської ради ( а.с. 8-9), де за № 99 зазначена позивач; довідкою Томаківського районного відділу земельних ресурсів від 06.02.2004 року за № 3/08-242 про присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок ( а.с.10-11), де за № 103 значиться присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, яка належить позивачу; відповіддю відділу Держгеокадастру у Томаківському районі від 02.10.2018 року за вих. № 492/147-18 ( а.с. 12), де підтверджено зазначені обставини та вказано, що державний акт на право власності на землю не реєструвався та не видавався. Як власник земельної ділянки, позивач вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження нею. Проте тільки зараз з'ясувалося, що на земельну ділянку, не реєструвався та не видавався правовстановлюючий документ. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач зверталася із заявою щодо отримання Державного акта на право приватної власності на землю та державної реєстрації свого майнового права на земельну ділянку до голови Томаківської РДА. Проте, за вих. № 01-55-2236/0/377-18 від 29.10.2018 року, отримала відповідь, копію якої додано до матеріалів справи (а.с.14), де зазначено, що у зв'язку з припиненням з 01.01.2013 року повноважень територіальних органів Держземагенства, а далі правонаступника Держгеокадастру, у частині реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку, видати Державний акт на право приватної власності на землю не вбачається можливим та для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду. Згідно зі статтею 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до положень статті 121 Земельного кодексу України кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість об'єкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 07.11.2018 року становить 20 400,00 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить судовий збір зарахувати до держави, звільнивши відповідача від сплати судового збору на його користь, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved