Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , та оскільки їхнє сімейне життя не склалося, однією сім`єю вони не проживають, після припинення сімейних відносин дочка залишилася проживати з нею. Відповідач, знаючи, що дочка потребує матеріальної допомоги, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість забезпечувати її усім необхідним, тому позивач ставить питання про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно та на своє утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з часу подання позовної заяви до суду і до досягнення малолітньої доньки трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою судді від 03.11.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За вх. № 531 від 12.01.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він не заперечує проти позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання його дочки [PERSON] , але не у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, та не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, як просить позивач, оскільки сплата аліментів у такому розмірі для нього є неможливою у зв?язку із скрутним матеріальним становищем, адже отримує він незначну заробітну плату в розмірі 5295,00 грн. Крім того, він має ще одну дочку [PERSON] , на утримання якої він також надає кошти, що підтверджується відповідними розписками матері дитини та його колишньої дружини - [PERSON] . Тому, при визначені судом розміру аліментів просить врахувати розмір отримуваної ним заробітної плати, те, що він надає кошти на утримання дочки [PERSON] , також те, що він винаймає житло, за оренду якого щомісячно сплачує кошти відповідно до договору найму. Що стосується позовної вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі ј частини всіх видів його доходу до досягнення дитиною трирічного віку, то він просить відмовити у задоволенні повністю, посилаючись на своє скрутне становище, невеликий дохід, обов?язок утримувати двох дітей. Крім того, відповідач зазначає, що після сумісного проживання з позивачем, вона повелася негідно по відношенню до нього, адже він забезпечував сім`ю, турбувався про побут, забезпечував матеріально, а вона з невідомих причин без будь яких пояснень у травні 2019 забрала їхню спільну дитину і переїхала проживати до своїх батьків. Тому, він вважає, що позивач, зважаючи на її поведінку, не має права на отримання аліментів на її утримання. Також, відповідач зазначає, що позивач не надала підтвердження того, що її доходи не забезпечують їй необхідний рівень життя. З приводу позовної вимоги про стягнення з нього, як з відповідача, судового збору, він також заперечує, вважає, що у зв?язку з її негативною поведінкою по відношенню до нього, ці витрати вона повинна нести особисто. За вх. № 950 від 15.01.2021 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона наполягає на тому, що відповідно до чинного законодавства відповідач повинен утримувати і дитину і дружину до досягнення дитиною трирічного віку у визначеному порядку та розмірі. Також вважає, що всі надані ним у відзиві пояснення та твердження не підтверджені жодними доказами і вони не можуть перешкоджати у прийнятті рішення про стягнення аліментів у розмірі, якому вона просить у позовній заяві. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Із досліджених доказів встановлено, що сторони проживали однією сім?єю і в них народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.05.2018. На час звернення з позовом до суду сторони проживають окремо, дочка [PERSON] проживає разом зі своєю матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом від 26.10.2020. Крім того, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.08.2011. Відповідно до наданих [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] та матір?ю їхньої спільної дочки [PERSON] , письмових пояснень та розписок, відповідач [PERSON] приймає участь у вихованні дочка [PERSON] та регулярно надає матеріальну допомогу. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з позовної заяви позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. Однак суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у вказаному розмірі, виходячи з того, що позивач не довела наявності будь-яких обставин, які б вказували на можливість відповідача сплачувати аліменти у вказаному нею розмірі. Наведені позивачем в позовній заяві обґрунтування щодо понесення витрат на утримання дитини нею не доводять підстав для визначення аліментів у більшій частці доходу. Посилання позивача на те, що відповідач не надав належного підтвердження сплати ним аліментів на утримання іншої дочки, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів, не є безумовною підставою для стягнення аліментів саме у тому розмірі що вона просить. Крім того, положенням Цивільно-процесуального кодексу визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. З урахуванням викладеного, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача, оскільки відповідач є особою працездатною, будь-яких обмежень, щодо можливості працювати та отримувати дохід, він не має, а також часткове визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини в меншому розмірі, суд вважає за можливе стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини та не порушить прав сторін. Разом з тим, згідно з ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 статті 91 СК України визначено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, право дружини на утримання виникає за наявності складу таких юридичних фактів: 1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження); 3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що спільна дитина сторін не досягла 3-х річного віку та проживає з позивачем. При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 84 СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів суд приходить до наступного. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч. 2 ст. 77 СК України). Як встановлено ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. В першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та не має проблем із здоров`ям такого ступеню, що впливають на його здатність працювати. Офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 5295,00 грн. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказав, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини взагалі, зважаючи на її негативну поведінку по відношенню до нього. Однак суд не приймає до уваги вказані підстави відповідачем, як неможливість забезпечувати дружину, оскільки такі є формальними та вказують на небажання відповідача утримувати матір своєї дитини, що прямо передбачено законом. Суд зауважує, що право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка, і на дитину, як з батька. У Сімейному кодексі України не встановлено ні мінімального, ні максимального розмірів аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. А тому суд при визначенні розміру коштів, що належить стягнути як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. А тому, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Статтею 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного та ст. 77, 79, 80, 84, 91, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: partial