Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним у частині покупця та витребування майна і просила визнати договір купівлі-продажу квартири № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця від 10 листопада 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1225 частково недійсним в частині покупця [PERSON] та визнати покупцем за зазначеним договором [PERSON]; витребувати у [PERSON] квартиру № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця і повернути її власнику [PERSON]; стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, мотивуючи свої вимоги тим, що квартиру № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця було придбано саме на її кошти, однак за певних обставин, які на той час склалися, покупцем у договорі було зазначено відповідача [PERSON], внаслідок чого вона залишилася без жодного житла, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є її колишнім чоловіком та сином, не надали згоди на її реєстрацію та проживання у спірній квартирі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2018 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №163. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2018 року було відмовлено у залученні до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]; у судове\~засідання викликано\~свідків:приватного нотаріуса\~Вінницького\~міського\~нотаріального округу\~[PERSON] щодо\~обставин,\~які не\~є нотаріальною\~таємницею;\~[PERSON]; [PERSON];\~ [PERSON];\~ [PERSON]; [PERSON];\~ [PERSON].\~ У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.05.2018 року (а.с.76-78). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві від 12.06.2018 року (а.с.92-95). \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Позивач [PERSON] є колишньою дружиною відповідача [PERSON] та матірю відповідача [PERSON] (підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-АМ № 390125 від 15.02.2018 року, а.с.23). 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1225 було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок [PERSON]) в місті Вінниці, укладений між [PERSON] («Продавець») і [PERSON] («Покупець»). 19 березня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 163 було посвідчено Договір дарування квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова в місті Вінниці, укладений між [PERSON] («Дарувальник») і [PERSON] («Обдаровуваний»). Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, обовязком покупця за договором купівлі-продажу є сплата певної грошової суми. Даний обовязок за Договором купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок [PERSON]) в місті Вінниці, укладеним між [PERSON] і [PERSON] та посвідченим 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1225, було виконано саме позивачем [PERSON], а не відповідачем [PERSON], що підтверджується наступним. По-перше, у судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що кошти на придбання спірної квартири дійсно було надано позивачем [PERSON], однак між ними була домовленість, що у подальшому квартира буде подарована їх спільному сину відповідачеві [PERSON] в рахунок аліментних зобовязань матері, що і було зроблено одразу після досягнення сином повноліття. Разом з тим, у судовому засіданні відповідачем [PERSON] не заперечувалося, що кошти, отримані ним від позивача на придбання спірної квартири не було задекларовано як його дохід та з такого доходу ним не було сплачено податок з доходів фізичних осіб (оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, то дарунки між вказаними особами оподатковуються за загальною, а не за «нульовою» ставкою податку з доходів фізичних осіб); власних коштів за придбання спірної квартири відповідач [PERSON] не сплачував (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню). По-друге, як вбачається з матеріалів справи, 10 листопада 2017 року (до укладення спірного договору купівлі-продажу) приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1223 також було посвідчено Договір купівлі-продажу будинку номер 23 по вулиці 1905 року в місті Вінниці, укладений між [PERSON] (колишнє прізвище Зелінська) [PERSON], [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] («Продавці»), і [PERSON] («Покупець»), за яким позивач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі, достатньому для придбання спірної квартири. Вказані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] По-третє, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] (мати позивача [PERSON]О.) та [PERSON] (невістка відповідача [PERSON]В.) показали, що позиція, хто буде виступати покупцем за спірним договором купівлі-продажу змінювалася (розглядалися позивач [PERSON], її мати [PERSON], відповідач [PERSON], відповідач [PERSON]О.). Крім того, свідок [PERSON] показала, що квартиру перед придбанням оглядала саме позивач [PERSON], відповідач [PERSON] її не оглядав. По-четверте, 20.08.2015 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується повторним Свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 205636 від 16.08.2017 року (а.с.20). На момент укладення спірного договору купівлі-продажу 10 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2017 року у цивільній справі № 127/20362/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.\~11) не набуло законної сили (згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу), а тому у разі придбання позивачем [PERSON] нерухомого майна до припинення шлюбу таке майно в силу вимог ст. 60 СК України вважалося б спільною сумісною власністю подружжя. По-пяте, у судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував, що між ним та позивачем [PERSON] існувала домовленість про те, що вона буде зареєстрована та проживати у спірній квартирі, однак у подальшому відповідачі [PERSON] та [PERSON] відмовилися від цього (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦК України дані обставини не підлягають доказуванню), внаслідок чого позивач [PERSON] залишилася без жодного житла. Вищевказані фактичні дані у своїй сукупності свідчать про те, що реальним покупцем у спірному договорі купівлі-продажу була саме позивач [PERSON], а не відповідач [PERSON]. З приводу аргументів,\~наведених відповідачами щодо відсутності\~підстав для\~задоволення позову суд зазначає наступне. Щодо придбання спірної квартири в рахунок аліментних зобовязань позивача [PERSON] Дійсно, відповідно до положень ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо); якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору; набувачем права\~власності на\~нерухоме майно\~є сама\~дитина або\~дитина і\~той із\~батьків,\~з ким\~вона проживає,\~на праві\~спільної часткової\~власності на\~це майно; у разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її. Однак, між сторонами договір відповідно до ст. 190 СК України не укладався. Щодо прав відповідача [PERSON] на частину доходу від продажу будинку по вулиці 1905 року, 23 в м. Вінниці. Як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу\~будинку номер\~23\~по вулиці\~1905\~року в\~місті Вінниці,\~укладеного 10\~листопада 2017\~року між\~[PERSON] (колишнє\~прізвище Зелінська)\~[PERSON],\~[PERSON],\~від імені\~якої діяв\~[PERSON] («Продавці»),\~і [PERSON]\~(«Покупець»)\~та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1223, ? частка даного будинку належала позивачеві [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 01.11.2002 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-2236, тобто була її особистою власністю (згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набути нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування). Щодо відсутності ознак обману при укладенні спірного договору купівлі-продажу. Суд звертає\~увагу,\~що правовою\~підставою позову\~не є\~посилання на\~ст.\~229\~ЦК України,\~якою передбачено\~правові наслідки\~правочину,\~який вчинений\~під впливом\~обману.\~ Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. \~ \~ \~ \~Отже, оскільки зазначення «Покупцем» у спірному договорі купівлі-продажу відповідача [PERSON] замість позивача [PERSON] не відповідало реальним умовам правочину, існують підстави для визнання Договору купівлі-продажу квартири номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок [PERSON]) в місті Вінниці, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого 10 листопада 2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1225, у частині покупця недійсним та визнання покупцем за вказаним Договором [PERSON]. Щодо позовної вимоги про витребування у [PERSON] квартири № 87 в будинку номер 19а по вулиці О. Антонова в м. Вінниця і повернення її власнику [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеного 17.12.2014 року у постанові у справі № 6-140цс14, власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, та без визнання попередніх угод недійсними. Отже, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. За своєю правовою природою договір дарування є безвідплатним (ч. 1 ст. 717 ЦК України), а тому квартира номер 87 в будинку номер 19а по вулиці Олега Антонова (колишня назва провулок [PERSON]) в місті Вінниці підлягає витребуванню від [PERSON] на користь [PERSON]. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 704,80 грн. судового збору та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 704,80 грн. судового збору; з [PERSON] судовий збір стягненню не підлягає, оскільки,\~будучи стороною\~оспорюваного правочину,\~відповідач \~[PERSON] жодним\~чином не\~порушила права\~позивача[PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved