Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де з урахуванням уточнень просила суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши їй в користування житлову кімнату площею 16,6 кв., лоджію площею 2,1 кв.м., яка є невід»ємною частиною кімнати, вбудовану шафу площею 1,3 кв.м., а відповідачу [PERSON] - житлову кімнату площею 13,7 кв.м. Кухню площею 7,9 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 8,2 кв.м. просить залишити в спільному користуванні її та відповідача. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що їй належить 2/3 частини квартири [ADDRESS], а відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина вказаної квартири. Спірна квартира має 30,3 кв.м. житлової площі, в тому числі 1-а кімната площею 16,6 кв.м. і 2-га кімната площею 13,7 кв.м., та 24,3 кв.м. - нежитлової площі. Квартира необхідна їй для власного користування, однак нею повністю користується відповідач. Згоди щодо спільного користування квартирою між ними не досягнуто. Оскільки їй належить 2/3 частини квартири, просить виділити їй в користування кімнату з більшою площею разом з лоджією, яка є невід»ємною частиною кімнати, та вбудованою шафою, а [PERSON] виділити в користування кімнату з меншою площею. Нежитлові площі просить залишити в спільному користуванні співвласників. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позові. Вказав, що між сторонами є спір щодо користування спірним майном, яким на даний час повністю користується відповідач. Оскільки кожен із співвласників має право на користуванням тією частиною спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, вказав, що згоден на запропонований позивачкою варіант встановлення порядку користування житлом. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом позивачеві [PERSON] на праві власності належить 2/ 3 частини квартири, а відповідачеві [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи: копією свідоцтва про право власності на житло від 19.09.1994 року, копією свідоцтва про одруження від 21.09.2002 року [NUMBER], копією рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21.11.2008 року, яке набрало чинності, копією договору дарування від 08.10.2014 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В силу ст.ст.316, 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1, ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що встановлено ч.1 ст. 356 цього Кодексу.Відповідно до ч.1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч. 3ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та у користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося учасниками процесу, що між позивачем та відповідачем до часу звернення до суду не було досягнуто згоди у визначенні порядку користування спірною квартирою. Як вбачається з матеріалів справи, письмовий договір з приводу порядку користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Жоден із співвласників не висловив згоди на присудження грошової компенсації за його частку. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з двох жилих кімнат: 1-ша кімната (на плані №2) площею 16,6 кв.м. та 2-га кімната (на плані №6) площею 13,7 кв.м., а також нежитлових приміщень: лоджії площею 2,1 кв.м., коридору «1» площею 9 кв.м., кухні «5» площею 7,9 кв.м., вбиральні «4» площею1,3 кв.м., ванної кімнати «3» площею 2,7 кв.м., вбудованої шафи «7» площею 1,3 кв.м. Загальна площа спільної квартири становить 54,6 кв.м., з якої 30,3 кв.м. житлової площі, а 24,3 кв.м. - нежитлової площі. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року роз»яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги як належний доказ наданий позивачем висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 10.11.2015 року, оскільки запропоновані варіанти порядку користування приміщеннями між співвласниками квартири передбачають здійснення переобладнань. Суд вважає, що при запропонованому позивачем варіанті користування квартирою права співвласника не порушуються, норма житлової площі на одну особу дотримана, доступ до кімнат є окремим, розмір площі, що виділяється позивачеві в користування на 5,95 м.кв. менше (36,4 -30,45), а у відповідача на 5,95 м.кв. більше (24,15 - 18,2), ніж їм належить на їх ідеальну частку квартири, що є допустимим. Суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не позбавляє власників права власності на належну їм частку у спільній власності, різниця між ідеальною часткою та фактично виділеною в користування площею є допустимою. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved