Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що з 10 липня 1995 року перебуває у зареєстроаному шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області. Від спільного проживання в них, [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Спільне подружнє життя в них не склалося, оскільки в них зовсім протилежні погляди на сімейне життя і подружні обов'язки. Чоловік перестав її поважати, не має бажання змінюватися і налагоджувати їх стосунки. Тривалий час вони не проживають як подружня пара. Їхні намагання зберегти сім'ю виявилися марними. Вони обоє переконалися, що є зовсі різними людьми, з різним поглядами на життя, а тому, з урахуванням вищенаведеного, вона не бачить перспективи на спільне життя. В судовому засіданні позивач підтримала позов, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що проблеми в них в сім'ї існують давно, близько десяти років, так як чоловік зловживав спиртними напоями, бували неодноразові випадки що наносив їй побої. Вона вісім чи дев'ять років тому, ще до народження доньки, зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак, намагаючись зберегти сім'ю, відмовилася від позову. Після того відносини з кожним роком погіршувалися, близько шести років вони, проживаючи в одному будинку не підтримують подружніх відносин, а тому вона переконана що сім'я їх розпалася і не може бути збережена тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив що сім'я їх дійсно не може бути збережена, оскільки вони з позивачем різні люди, перестали розуміти один одного. Просить шлюб розірвати . Вислухавши пояснення позивачп відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань. 10 липня 1995 року [PERSON] та [PERSON] яка після реєстрації шлюбу змінила прізище на [PERSON], зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області 10 липня 1995 року . Від спільного проживання в них [INFO] року народилася донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 17 вересня 2007 року Скалатською міською радою Підволочиського району Тернопільської області). Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Ще до народження доньки позивач зверталася до суду з позовом про розівравння шлюбу, але під час розгляду справи судом, намагаючись зберегти сім'ю відмовилася від позову. Однак після того, зі слів позивача, які підтвердив відповідач, відносини з кожним роком погіршувалися що призвело до розпаду сім'ї. Близько шести років сторони не проживають як подружня пара, кожен живе своїм життям, що свідчить про формальне існування даної сім'ї. І позивач і відповідач просять шлюб розірвати. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів, щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Також вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому, не принесли жодних результатів, тому це не покращить стан відносин між подружжям, а лише продовжить їх перебіг в часі. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань, щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved