Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського Управління юстиції, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіна Регіна Євгеніївна, Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради про визнання договору дарування недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позову вказує, що з 8 травня 1993 року по теперішній час перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, мають від шлюбу повнолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Під час шлюбу 11 травня 2000 року вони придбали за спільні кошти за 3500 доларів житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] у відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON]. Після придбання будинку подружжя вирішило його поліпшити та побудувало ще гараж та інші господарські будівлі та споруди, що ними і було зроблено. 20 червня 2007 року рішенням виконкому Дніпровської райради м. Дніпродзержинська [PERSON] було дозволено експлуатація побудованого гаражу, навісу, альтанки душу на вищезазначеній земельній ділянці де розташований спірний житловий будинок. Вищезазначені зміни були зареєстровані 14 липня 2007 року. Крім того на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2008 року №336-18/V, на ім'я [PERSON] 5 березня 2009 року було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0618 га розташовану по [ADDRESS] де були розташовані придбаний ними житловий будинок та побудовані гараж та господарські будівлі. Крім того, 20 листопада 2012 року подружжя за спільні кошти придбало автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, чорного кольору, який був зареєстрований на [PERSON]. В 2015 році відносини в подружжя погіршилися, почали виникати сварки та [PERSON] заявив що від'їжджає до Росії де в нього з'явилася інша жінка та почав шукати покупця для їх нього будинку. В ході чергової сварки [PERSON] заявив що він є єдиним власником спірного майна. Позивач взявши документи та проконсультувавшись із знайомими родичами та юристом дізналася, що дійсно будинок був придбаний на підставі договору дарування, що позбавляє її права на нього. Але оскільки він був придбаний в дійсності за договором купівлі продажу просить визнати договір дарування будинку недійсним та визнати дійсним договір купівлі продажу спірного будинку. Визнати за нею право власності на ? частину будинку та земельної ділянки на якій він розташований, виділити [PERSON] спірний автомобіль та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за її частку автомобіля. Стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання позивач та її представник з'явилися, позовні вимоги підтримав повністю згідно обставин викладених в позовній заяві, просять задовольнити позов. В судове засідання з'явився представник співвідповідача [PERSON], який надав письмові заперечення проти позову /а.с. 110-113 Т.1/, та пояснення, згідно яких позов не визнав повністю, вказавши, що [PERSON] дійсно перебуває у шлюбі з позивачем з 1993 року. Весь цей час позивач працювала медичною сестрою в лікарні №5 м. Дніпродзержинська. [PERSON] щорічно з 1995 року по 2000 виїжджав на заробітки в Росію. Дійсно в 2000 році коли він повернувся з заробітків в черговий раз [PERSON] повідомила його, що знайшла для них житловий будинок. Він зустрівся з продавцями [PERSON] та [PERSON] та придбав будинок за 3500 доларів США, які він позичив в свого брата який мешкає в м. Волгодон Ростовської області Росія. Дійсно з метою економії грошей між ним та продавцями був укладений договір дарування будинку оскільки це коштувало дешевше ніж купівлі-продаж. Дружина знала про це оскільки він їй про це казав та ніколи не ховав документів, з цього приводу в нього був з нею скандал та сварка з батьком дружини в 2000 році. Автомобіль також був придбаний ним за особисті кошти які він позичив знову ж таки в брата. Тому оскільки він витрачав на придбання вищезазначеного майна в тому числі і земельної ділянки особисті кошти воно не є спільним майном подружжя, крім того просить застосувати строк позовної давності щодо визнання договору дарування недійсним оскільки позивач знала про цей договір ще в момент його укладання. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, проти його задоволення не заперечує /а.с. 96 Т.1/, в своїй заяві вказала, що дійсно в 2000 році було укладено договір дарування спірного будинку, хоча в дійсності це був договір купівлі продажу вони з братом [PERSON] отримали 3500 доларів США які поділили між собою. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позов не визнав повністю, пояснив суду, що дійсно вони продали із сестрою [PERSON] в 2000 році спірний будинок який залишився їм після батьків подружжю [PERSON], деталей не пам'ятає та не знає оскільки продажем будинку фактично займалася його сестра. Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського Управління юстиції в судове засідання не з'явився. Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського Управління юстиціїнадав заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності їх представника, заперечень проти позову не надавав /а.с. 98 Т.1/. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіна Регіна Євгеніївна в судове засідання з'явилася, проти задоволення позову заперечувала, пояснила суду, що, дійсно в 2000 році було укладено договір дарування спірного будинку, ніяких порушень при оформленні договору не було. Підтвердила, що дійсно на той час оформлення договору дарування було значно дешевшим ніж, оформлення договору купівлі продажу. Представник третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Департаменту комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради в судове засідання не з'явився. Департамент комунальної власності та земельних відносин Дніпродзержинської міської ради надав суду письмові пояснення щодо спору /а.с. 92-94 Т.1/, згідно яких просив розглядати справу за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Судом досліджені докази по справі: Допитаний свідок [PERSON], яка пояснила суду, що є подругою позивача, більше 20 років знає подружжя [PERSON]. Їй відомо, що вони довго шукали собі будинок для проживання сім'ї в с. Романково в м. Дніпродзержинську, з цією метою збирали та економили гроші, згодом придбали собі будинок в [ADDRESS]. В 2015 році позивач розповіла їй, що [PERSON] знайшов собі іншу жінку та виганяє її з будинку. Як дізналася позивач будинок був придбаний та оформлений на підставі договору дарування. Ніколи не чула від подружжя, що вони разом або хтось із подружжя окремо позичали гроші на купівлю будинку та автомобіля; Допитаний свідок [PERSON], який пояснив суду, що є кумом подружжя [PERSON], та чоловіком сестри позивача. Крім того разом з співвідповідачем [PERSON] служив в армії, він познайомив подружжя [PERSON] коли він та [PERSON] служили в армії. Йому відомо, що подружжя разом займалося господарством, садили овочі, згодом займалися продажем м'яс, збирала гроші на купівлю будинку для проживання своєї сім'ї. Коли знайшли будинок він з [PERSON] їздив його дивитися, потім подружжя купило спірний будинок та він допомагав [PERSON] будувати гаражі в подвір'ї. Вказав, що [PERSON] ніколи ні в кого не позичав гроші оскільки це було не його характері; Допитаний свідок [PERSON], яка пояснила суду, що є рідною сестрою позивача, подружжя [PERSON] одразу після весілля жили в батьків в с. Аули, вирощували овочі на продаж, згодом поселилися в хаті дядька позивача в м. Дніпродзержинську, де займалися продажем м'яса, постійно збирали гроші на купівлю будинку. Потім придбали будинок та займалися його благоустроєм. В 2015 році в них почалися сварки та [PERSON] почав виганяти позивача з будинку, тоді позивач з'ясувала, що будинок оформлений на підставі договору дарування на [PERSON]; Допитаний свідок [PERSON], яка пояснила суду, що є кумою подружжя [PERSON], знає їх з весілля. Подружжя постійно займалося господарством копили гроші спочатку на будинок потім на автомобілі. В 2000 році купили будинок для себе де проживали та також займалися господарством. В лютому 2016 року їй подзвонила позивач та розповіла, що чоловік її виганяє з будинку; Допитаний свідок [PERSON], який пояснив суду, що є сином подружжя, бюджет в сім'ї завжди був спільний, разом збирали на автомобілі, постійно міняли автомобілі, бачив сварки між батьками в 2015 році, батько побив матір він вступився за неї, батько казав що будинок його особистий; Допитаний свідок [PERSON], яка пояснила, що є сусідкою подружжя [PERSON], їй відомо, що коли померли батьки [PERSON] та [PERSON], прийшла позивач та почала цікавитися будинком, потім вони придбали будинок та почали там жити, займалися спільно господарством, відремонтували будинок; Допитаний свідок [PERSON], який пояснив суду, що знає [PERSON] з 1995 року коли разом працювали в Росії на заробітках. Знає, що той крім того в Україні займався продажем м'яса. [PERSON] періодично приходив до нього в гості, в гостях сам в нього не був. Колись казав, що хоче позичити гроші на придбання будинку, Потім відомо, що купив будинок, побудував в ньому гараж, була в [PERSON] сварка з тестем з приводу будинку, потім [PERSON] казав йому, що позичив гроші на новий автомобіль. Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія паспорту позивача /а.с. 16 Т.1/, згідно якої підтверджується її місце реєстрації; - договір дарування будинку /а.с. 17 Т.1/, згідно якого підтверджується придбання спірного будинку на підставі договору дарування; - технічний паспорт житлового будинку станом на 14.02.2007 року /а.с. 18-22 Т.1/, згідно якого підтверджується технічна характеристика домоволодіння; - технічний паспорт житлового будинку станом на 02.09.1980 року /а.с. 23-26 Т.1/, згідно якого підтверджується технічна характеристика домоволодіння після будівлі гаражу та інших господарських будівель; - будинкова книга /а.с. 27-30 Т.1/, згідно якого підтверджується прописка подружжя в спірному будинку; - державний акт на право власності на земельну ділянку /а.с. 31 Т.1/, згідно якого підтверджується набуття права власності на земельну ділянку на якому знаходиться спірний будинок 29 січня 2008 року; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 32 Т.1/, згідно якого підтверджується придбання спірного автомобіля 21.11.2012 року в період шлюбу; - висновок про погодження інвентаризації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, витяги з рішення про прийом в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, /а.с. 33, 34-35, 46 Т.1/, згідно яких підтверджується добудування на спірному домоволодінні гаражу та інших будівель та прийняття їх в експлуатацію; - копія трудової крижки [PERSON] /а.с. 36-39 Т.1/, згідно якої підтверджується трудовий стаж останнього; - висновок судово-медичного експерта, медична довідка, постанова про закриття кримінального провадження /а.с. 40-43 Т.1/, згідно яких підтверджується спричинення позивачу [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок сварки; - копія паспорту співвідповідача [PERSON] /а.с. 44 Т.1/, згідно якої підтверджується його місце реєстрації; - свідоцтво про укладання шлюбу /а.с. 45 Т.1/, згідно якої підтверджується дата укладання шлюбу подружжям [PERSON]; - висновок про оціночну вартість об'єкту нерухомості /а.с. 47-53 Т.1/, згідно якого підтверджується вартість спірного будинку; - витяг зі звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки /а.с. 54-61 Т.1/, згідно якого підтверджується вартість спірної земельної ділянки; - звіт про визначення дійсної вартості автомобіля /а.с. 62-73 Т.1/, згідно якого підтверджується вартість спірного автомобіля; - копія паспорту співвідповідача [PERSON] /а.с. 97 Т.1/, згідно якої підтверджується її особа та місце реєстрації; - договір купівлі-продажу автомобіля /а.с. 138 Т.1/, згідно якого підтверджується придбання відповідачем автомобіля в 2007 році; - копія трудової книжки позивача /а.с. 139-140 Т.1/, згідно яеої підтверджується місце праці та трудовий стаж позивача; - договори на придбання товару, акт прийому передачі продукції, контракти, податкові накладні, товарні чеки /а.с. 141-150 Т.1, 1-12 Т.2/, згідно яких підтверджується придбання будівельних матеріалів побутової техніки в період шлюбу сторонами по справі для благоустрою будинку; - поштові конверти, заява, розписка /а.с. 14-17 Т.2/, згідно яких відповідач підтверджує отримання грошей в борг в брата на придбання спірного майна; - довідка з міста роботи співвідповідача [PERSON] /а.с. 18 Т.2/, згідно якої підтверджується розмір зарплати останнього; - довідка психіатра /а.с. 46 Т.2/, згідно якої підтверджується перебування співвідповідача [PERSON] на обліку у психіатра; В судовому засіданні встановлено: Позивач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 8 травня 1993 року по теперішній час, мають від шлюбу повнолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Під час шлюбу 11 травня 2000 року вони придбали за спільні кошти за 3500 доларів житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою [ADDRESS] у відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON]. Після придбання будинку подружжя вирішило його поліпшити та побудувало ще гараж та інші господарські будівлі та споруди, що ними і було зроблено. 20 червня 2007 року рішенням виконкому Дніпровської райради м. Дніпродзержинська [PERSON] було дозволено експлуатація побудованого гаражу, навісу, альтанки, душу на вищезазначеній земельній ділянці де розташований спірний житловий будинок. Вищезазначені зміни домоволодіння були зареєстровані 14 липня 2007 року. Крім того на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 29 січня 2008 року №336-18/V, на ім'я [PERSON] 5 березня 2009 року було видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 0,0618 га розташовану по [ADDRESS] де були розташовані придбаний ними житловий будинок та побудовані гараж та господарські будівлі. Крім того, 20 листопада 2012 року подружжя за спільні кошти придбало автомобіль марки «HYUNDAI TUCSON», 2008 року випуску, чорного кольору, який був зареєстрований на [PERSON]. В 2015 році відносини в подружжя погіршилися, почали виникати сварки, в ході чергової сварки [PERSON] заявив що він є єдиним власником спірного майна. Позивач взявши документи та проконсультувавшись із знайомими родичами та юристом дізналася, що дійсно будинок був придбаний на підставі договору дарування. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Стосовно позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 58 ЦК України (1963 р.), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до ст. 235 ЦК України (2003 р.) удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буле встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України (1963 р.) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Згідно п. 25 Постанови Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Як встановлено судом, між сторонами, [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони дійсно був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, оскільки [PERSON] та [PERSON] передали житловий будинок у власність [PERSON], а останній сплатив грошову суму в розмірі 3500 доларів США за рахунок, ця обставина визнана учасниками правочину та не підлягає доказуванню згідно вимог ст. 61 ЦПК України, також ці обставини підтверджується доказами по справі в своїй сукупності. Фактично був здійснений удаваний правочин - договір дарування який прикрив інший правочин - договір купівлі продажу, відносини сторін та інших заінтересованих осіб інтересів яких стосується цей правочин, в цьому випадку регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто договір -купівлі продажу майна.Тому суд вважає, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає доводи представника співвідповідача [PERSON] з приводу того, що сплив строк позовної давності, оскільки згідно вимог ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку порушення прав позивача почалося на початку 2015 року коли співвідповідач [PERSON] почав вимагати залишити позивача будинок та почав вказувати на те, що будинок є лише його особистою власністю, ця обставина підтверджена доказами по справі, зокрема показаннями свідків та письмовими доказами, тому якщо навіть позивач [PERSON] і знала про набуття права власності на будинок на підставі договору дарування, остання вважаючи, що будинок був набутий на спільні кошти в інтересах сім'ї, чого не заперечує [PERSON] в своїх письмових запереченнях, не могла уявити, що [PERSON] може поставити питання щодо визнання будинку його особистою власністю. Тому заперечення в цій частині співвідповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності суд вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на законі. Стосовно заперечень співвідповідача [PERSON] щодо того, що будинок він придбав на особисті кошти які позичив у брата, тому будинок є його особистою власністю, суд також не приймає до уваги, оскільки останні жодними належними та допустимими доказами не доведено, суд не може прийняти як допустимий доказ надані представником співвідповідача копія листа брата [PERSON], в якому він нібито зазначає про надання братові грошей в борг в сумі 3500 доларів США на купівлю будинку, оскільки останній викликає сумніви в суду щодо його достовірності та не завірений належним чином. Також суд не може прийняти свідчення свідка [PERSON], оскільки вони суперечать іншим доказам у справі у своїй сукупності, зокрема поясненням інших свідків та письмовим доказам по справі, крім того, останній дав дуже детальні показання, саме щодо обставин отримання позики [PERSON] на покупку будинку та автомобіля, та виниклої між [PERSON] та батьком [PERSON] сварки в 2000 році, тобто подій майже 15 річної давнини, але достатньо плутано розповідав про інші обставини його відносин з [PERSON], також в тих деталях які стосуються їх відносин нещодавнього часу, плутався в деталях або взагалі не міг нічого чітко пояснити, вищезазначене свідчить про те, що дані ним свідчення є неправдивими та намаганням останнього допомогти співвідповідачу [PERSON] уникнути цивільної відповідальності. Крім того суд повинен зазначити, що сам [PERSON] в своїх письмових запереченнях вказував, що будинок він придбав в інтересах сім'ї та на її нужди. Стосовно позовних вимог позивача з приводу визнання будинку та автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на ? частину будинку суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 3 ЦК України одним з принципів цивільного права є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 60, 70 СК України N 2947-III, 10.01.2002 передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1.ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Оскільки як встановлено судом, спірний будинок та автомобіль придбано в період шлюбу на спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу, то вони є спільною сумісною власністю подружжя, домовленостей між подружжям с приводу майна ніякого не було тому частки подружжя в будинку є рівними. Позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на одну другу частку будинку та автомобілю підлягають задоволенню. Суд не приймає заперечень співвідповідача [PERSON] в частині того, що автомобіль є його особистою власністю оскільки придбаний за особисті кошти, з мотивів зазначених вище, а саме останні жодними належними та допустимими доказами не доведено, суд не може прийняти як допустимий доказ надані представником співвідповідача копія листа брата [PERSON], в якому він нібито зазначає про надання братові грошей в борг в сумі 17000 доларів США на купівлю автомобіля та розпискою [PERSON], оскільки останні викликають сумніви в суду щодо їх достовірності та не завірені належним чином. Також суд не може прийняти свідчення свідка [PERSON], оскільки вони суперечать іншим доказам у справі у своїй сукупності, зокрема поясненням інших свідків та письмовим доказам по справі, крім того, останній дав дуже детальні показання, саме щодо обставин отримання позики [PERSON] на покупку будинку та автомобіля, та виниклої між [PERSON] та батьком [PERSON] сварки в 2000 році, тобто подій майже 15 річної давнини, але достатньо плутано розповідав про інші обставини його відносин з [PERSON], плутався в деталях або взагалі не міг нічого чітко пояснити, вищезазначене свідчить про те, що дані ним свідчення є неправдивими та намаганням останнього допомогти співвідповідачу [PERSON] уникнути цивільної відповідальності. Стосовно позовних вимог позивача з приводу визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України доземель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Відповідно до пп. «а», «в» частини 2 ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; в) співвласників жилого будинку. Відповідно до частин 3, 4 ст. 89 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом; співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки Відповідно до частин 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до частини 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, виходячи з вищевикладеного законодавства, при переході права власності на будівлю і споруди разом з об'єктами нерухомості переходить і право власності на земельну ділянку без зміни цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Як встановлено судом право власності на спірний будинок перейшло до подружжя в період шлюбу, крім того в період шлюбу на земельній ділянці на якій розташований житловий будинок подружжям здійснено реконструкція будинку та побудовано гараж, та інші господарські будівлі право власності на які було зареєстровано в період шлюбу, тому в позивача яка є співвласником будівель та споруд які знаходяться на спірній земельній ділянці виникло право спільної сумісної власності і на спірну земельну ділянку. Вищезазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 9 грудня 2015 року по цивільній справі №6-814цс15. Позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на одну другу частку земельної ділянки підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача про виділення відповідачу [PERSON] автомобіля та стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача, суд приходить до наступного. Згідно ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В даному випадку, жоден з подружжя не вніс попередньо відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, автомобіль є неподільною річчю, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині та залишити спірний автомобіль в спільній частковій власності подружжя [PERSON] визначивши їх ідеальні частки. Вищезазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 30 березня 2016 року по цивільній справі №6-2811цс15, а також під час касаційного розгляду справ № 6-46518св13, № 6-4280св15, № 6-2891св15. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON], відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71, 72 СК України, ст, 38, 89, 120 ЗК України, ст. 3, 365, 377 ЦК України, ст. 58, 224, 235, 236 ЦК України (1963 р.),

Outcome: partial