Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона в період з 25.10.2003 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO] Однак спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, наявністю різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подружні відносини сторони не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 15.03.2019 р. відкрито провадження по справі. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в заяві та просили їх задовольнити, після розірвання шлюбу прізвище позивача просили залишити «[PERSON]». Представник відповідача позовні вимоги визнав. Оскільки відповідач визнає позов повністю, суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Так, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами 25.10.2003 року було укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1671, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с. 3). Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як свідчать пояснення представника позивача та представника відповідача сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не знаходять спільної мови, втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного та бажають розірвати шлюб. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved