Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши у позовній заяві, що вона та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №71. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею. Спільне життя з чоловіком не склалося, вони втратили почуття кохання один до одного, мають різні погляди на життя. Тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, що суперечить її інтересам. На примирення не згодна, оскільки їх сім`я фактично розпалася. Майновий спір та спір щодо місця проживання дітей відсутній. На розірванні шлюбу наполягає і після розірвання шлюбу просить залишити їй чинне прізвище « [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач спочатку позов не визнав та подав заяву про надання строку на примирення з метою збереження сім`ї. Судом на задоволення клопотання відповідача 01.04.2019 року було постановлено ухвалу про надання тримісячного строку на примирення. 01.07.2019 року позивач подала заяву про те, що примирення не відбулося і на задоволенні заявлених вимог про розірвання шлюбу вона наполягає. 06.08.2019 року відповідачем до суду подано заяву про повне визнання позову та про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №71, що встановлено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04.09.2010 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,що встановлено свідоцтвами про народження дітей, відповідно до яких сторони є їх батьками (а.с.8,9). Діти проживають разом з позивачем, спору з приводу виховання дітей у сторін немає. Спільне життя у подружжя не склалося, вони втратили почуття кохання один до одного, мають різні погляди на життя. Подружні стосунки припинено остаточно. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у заяві зазначила, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] », суд приходить до висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, а відповідач проти його розірвання не заперечує, подружні стосунки між сторонами припинені остаточно, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки наданий судом строк для примирення не призвів до відновлення сім`ї, тому після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, і шлюб сторін необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved