Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], в обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків, життям сина не цікавиться, не спілкується з ним, не турбується про його виховання, фізичний та духовний розвиток, а тому є всі підстави позбавити його батьківських прав. Крім того, відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, що стало підставою для подачі позову до суду. Представник позивача позов підтримала з вищезгаданих підстав, просила розглядати справу у її відсутність та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON]. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи належним чином повідомлений. Причину неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник Житомирської місцевої прокуратури не заперечував проти задоволення позову та вважає його обґрунтованим. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився 15 лютого 2008 року в свідоцтві про народження якого батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] підписав нотаріально завірену заяву про позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], 15 лбютого [INFO] (а.с.7). Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про стан здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків по вихованню неповнолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved