Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить виселити [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Посилається на те, що в грудні 2013 року відповідач з дозволу позивача тимчасово вселився у належне їй житло, запевнивши, що на протязі короткого проміжку часу переїде, знайшовши інше житло. Проте на час подачі позову відповідач з житла не виселився, участі в його утриманні не приймає, веде себе зухвало та проявляє агресію до позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що в грудні 2013 року відповідач з її дозволу тимчасово вселився у належне їй житло, запевнивши, що буде допомагати їй в побуті та матеріально. Однак, він виявився доволі нестриманим у своїй поведінці, прискіпливим до неї та не надавав ніякої матеріальної допомоги. Після чергової сварки та фізичного насильства до неї, у 2014 році вона зверталась до поліції та мала намір виселити його в судовому порядку. Після тієї події відповідач на певний час залишив житло, але згодом знову повернувся. Вона повірила, що він змінить свою поведінку та знову впустила його тимчасово пожити допоки знайде постійну роботу та житло. Сварки продовжувались з різних побутових питань, на її вимогу виселитись відповідач не реагує, а тому позивач просить виселити [PERSON] в судовому порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак частково заперечив щодо обставин, якими вони обґрунтовані. Пояснив, що зареєстрований у Донецькій області в м. Слов`янськ, де в його власності знаходиться будинок. Йому подобається Переяславщина , а тому він оселився тут, а будинок у Донецькій області здав квартирантам. З позивачкою він познайомився через оголошення в газеті та вирішив придивитись до неї, для можливості спільного проживання в її будинку. Позивачка одразу сказала, що їй потрібна чоловіча допомога та матеріальна підтримка. Через деякий час між ними почалися сварки, оскільки вона була занадто вимоглива та не рахувалась з його думкою, не сприймала як члена сім`ї. У 2014 році під час чергової сварки він застосував до неї фізичну силу, на що вона виганяла його з будинку, а потім прийняла назад. Він довго сподівався, що у них все налагодиться, але марно. З літа 2020 року він підшукує собі інше житло, та поки що безуспішно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши документи подані до позову, судом встановлено наступне. Згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.01.2013 за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною належних до нього надвірних будівель та споруд (а.с.4). Отже, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95790250 від 30.08.2017. Згідно рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.12.2018 між співласниками [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] поділено житловий будинок та виділено в натурі [PERSON] як належну їй 1/2 частку у праві спільної часткової власності домоволодіння [ADDRESS] . Частині житлового будинку, що належить [PERSON] , в результаті його поділу Рішенням виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради № 150-13 від 24.04.2020 присвоєно окрему поштову адресу: [ADDRESS] . Водночас, суд встановив, що перереєстрація відповідного речового права за відповідною адресою у Державному реєстрі позивачкою поки що не здійснена по причині відсутності права власності на присадибну земельну ділянку та її поділу. Копія будинкової книги по житловому будинку [ADDRESS] свідчить про те, що у зазначеному будинку зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] (а.с.6-9). З копії акту депутата Переяслав-Хмельницької міської ради №6 від 20.08.2014 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована по [ADDRESS] . За даною адресою з грудня місяця 2013 року проживає, але не зареєстрований [PERSON] , який зареєстрований в м. Слов`янськ Донецької області. Даний акт складено зі слів сусідів. ( Акт депутата Переяслав-Хмельницької міської ради № 454 від 28.07.2020 свідчить про те, що за даною адресою тимчасово проживає як квартирант [PERSON] (а.с.11). З копії паспорта громадянина України Серії [NUMBER] , виданого Калінінським РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області 04.11.2008, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Копія довідки № 3236-5000087995 від 25.03.2019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи свідчить про те, що [PERSON] має постійне зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживає: [ADDRESS] . Як повідомив суду відповідач, то було його тимчасове місце проживання, яке він винаймав після чергової сварки з позивачкою та за її вимогою зїхати. З копії витягу з ЄРДР кримінальних проваджень вбачається, що за №12014110240001151 від 20.11.2014 за заявою потерпілої внесено відомості за ч.1 ст. 125 КК України про те, що 13.11.2014 близько 13:00 год. [PERSON] на грунті раптово неприязних відносин заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] за місце її постійного проживання по [ADDRESS] (а.с.12). 11.07.2020 о 09:17 год. відділом поліції прийнято заяву від [PERSON] про те, що по [ADDRESS] 11.07.2020 о 00:00 год. у [PERSON] виник конфлікт з квартирантом [PERSON] , що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку №3947 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію та копією довідки №1195 від 11.07.2020 о 10:20 год. Трамвідділення м. Переяслав-Хмельницького. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За правилами ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В розумінні вищевказаних положень закону, а також статті ст. 98 Житлового кодексу законний користувач (наймач) жилого приміщення може дозволити тимчасове приживання в ньому інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців). Тимчасові жильці на вимогу законного володільця житла зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла. Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання (ч.1 ст. 99 ЖК України). Враховуючи відсутність договору найму житла між сторонами, з`ясувавши обставини справи, суд вважає переконливими аргументи та доводи позивача про те, що [PERSON] є тимчасовим жильцем в помешканні, яке належить на праві власності [PERSON] , та оскільки відповідач не виправдав її сподівань щодо порядності та допомоги їй, вона висунула вимогу про виселення. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України, передбачені способи захисту цивільних прав, серед яких: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. У цій справі право позивача на вільне володіння користування та розпорядження майном порушене відповідачем, який самоправно, без будь-яких законних підстав, продовжує користуватись житлом, що їй належить. Обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права власності - виселення відповідача, в даній справі є ефективним та належним способом захисту. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В силу ч.1 та ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати, якими є 840,80 грн судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач будучи інвалідом ІІ групи звільнена від його сплати на підставі пунктів 9, 10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved