Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , зазначивши на його обґрунтування, що 13 травня 1999 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, реєстраційний номер №141/99, укладений на Кіровоградській біржі нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 11 травня 1999 року, розпорядження №27963, зареєстрованого в Кіровоградському ОБТІ 12 травня 1999 року в реєстрі за №33335/116. Квартиру було продано за 1093 грн., грошові кошти у розмірі 1093 грн. продавець [PERSON] отримала від покупця [PERSON] (позивача) до підписання договору, тим самим правочин обома сторонами виконаний повністю, відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в свою чергу вона (позивач) використовує квартиру протягом 20-ти років для постійного проживання, зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно-технічному стані. Позивач також зазначила, що на час укладення договору, ні вона, ні відповідач не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просила визнати дійсним договір купівлі-продажу від 13 травня 1999 року, реєстраційний номер №141/99, укладений на Кіровоградській біржі нерухомості між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , придбану за договором купівлі-продажу від 13 травня 1999 року, реєстраційний номер №141/99, укладеного на Кіровоградській біржі нерухомості між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 вересня 2020 року замінено первісного відповідача по зазначеній цивільній справі - [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Холоденком Р.В. (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 27.08.2019 року №507) в судове засідання подано клопотання, зареєстроване судом 17 грудня 2020 року за вх.№29115 про розгляд справи без його, як представника позивача, участі. Позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлена про час та місце судового розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України, належним чином, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов до суду не надходили. Зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалам справи, що 13 травня 1999 року між Продавцем, членом біржі [PERSON] , від імені якої на підставі доручення, посвідченого 05 травня 1999 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О.О. по реєстру №1009, діє гр. [PERSON] та Покупцем, членом біржі [PERSON] , згідно з Протоколом відкритих біржових торгів №141/99, підписаним на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» 13 травня 1999 року укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець продала, а Покупець купила квартиру [ADDRESS] . Ця квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 10,40 кв.м. Відчужуються: кімната, площею 10,40 кв.м., кухня площею 7,10 кв.м., коридор площею 5,00 кв.м. При цьому, зазначена квартира, що продається, належить Продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Кіровоградською міською радою 11 травня 1999 року, розпорядження №27963, зареєстрованого в Кіровоградському ОБТІ 12 травня 1999 року в реєстрі за №33335/116. Продаж здійснено за 1093 грн., які Продавець одержала від Покупця повністю до підписання цього Договору (п.5 Договору). Відповідно до п.п.6, 12 Договору право власності на квартиру у Покупця наступає з моменту підписання цього Договору. Згідно зі ст.227 Цивільного кодексу України цей Договір підлягає реєстрації в Кіровоградському ОБТІ . Судом також встановлено, що на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», який був чинним на час укладення сторонами зазначеного правочину, Договір було зареєстровано на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» згідно з протоколом відкритих біржових торгів №141/99 від 13 травня 1999 року, і не підлягає нотаріальному посвідченню, реєстраційний номер №141/99. Крім того, відповідно до довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» про належність нерухомого майна №53475 від 26.06.2019 року квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1999 року №141/99 (Кіровоградська біржа нерухомості). Згідно архівних відомостей, наявних в «ОКП Кіровоградське ООБТІ» адреса м. Кіровоград, вул. Калініна, буд. 22, квартира 2 відповідає адресі: [ADDRESS] . Відповідно до ст.655 ЦК України (в редакції 2003 року) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), чинного на час укладення договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 13 травня 1999 року, укладеного між [PERSON] , як Продавцем, та [PERSON] , як Покупцем, продаж зазначеного об`єкту нерухомості було вчинено за 1093 грн., що підтверджується п.5 Договору, крім того, сторони також погодили між собою, що, зокрема, Продавець звільняє квартиру не пізніше 20 травня 1999 року, тим самим сторони за договором купівлі-продажу добросовісно виконали зобов`язання за даною угодою. Вказане свідчить про те, що угода відбулася, оскільки сторони дійшли спільної згоди між собою щодо істотних умов договору. Більш того, позивач [PERSON] в подальшому відповідно до п. 12 укладеного договору, зареєструвала належне їй право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , в ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга №116, запис №33335. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.05.1999 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тим самим, судом відзначається, що для визнання угоди дійсною, необхідно не лише повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. З огляду на викладене вище, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета позову та на підставі наданих позивачем доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави позовних вимог, - знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладений 13 травня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості», реєстраційний номер 141/99, при цьому, що стосується заявлених позовних вимог позивачем в частині визнання за нею права власності на вказану вище квартиру, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме за адресою: [ADDRESS] в ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідною довідкою, на підставі чого, правові підстави для визнання за позивачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, - відсутні. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, понесені позивачем [PERSON] ,- залишити по фактично понесеним останньою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial