Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і вимоги обрятовує тим, що 16.05.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON] . Від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.12.2018 року шлюб між ними було розірвано. З моменту розлучення по теперішній час відповідач не бере активної участі у вихованні та утриманні їх спільного сина, зокрема, фінансової допомоги вона на дитину не отримує. Відповідач часто перебуває за кордоном. Дитина проживає разом з нею за місцем її реєстрації тобто в [ADDRESS] . Дитина має свою окрему кімнату зі всіма необхідними меблями, речами, сучасними гаджетами. Тобто у дитини є все для його комфортного проживання. На теперішній час [PERSON] майже вісім років, він навчається у школі. Всі питання щодо навчання дитини вирішуються нею. Вона відводить дитину до школи та забирає зі школи, систематично відвідує батьківські збори, допомагає у навчанні та саморозвитку дитини. Всі інші питання, які відносяться до батьківських обов`язків, вирішуються також нею: відвідування лікарні, гуртків, купівля одягу, ліків, продуктів харчування, організація відпочинку тощо. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.5 ст.183 СК України розмір аліментів на одну дитину складає ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є допоміжне обслуговування наземного транспорту. Зазначене свідчить про стабільний дохід відповідача. Крім того, відповідач інших дітей на утриманні не має, а тому спроможний сплачувати аліменти саме в зазначеному розмірі. Частиною першою статті 160 СК України зазначено, що місце пробивання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішував органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначення місця проживання дитини з нею максимально відповідатиме інтересам сина, забезпечуватиме йому гармонійне виховання та розвиток, становлення як особистості. Натомість, проживання дитини з відповідачем буде суперечити інтересам дитини, оскільки відповідач часто перебуває за кордоном. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею, матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації: [ADDRESS] , та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , проти задоволення позову [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] та визначення місця проживання сина з його колишньою дружиною не заперечував. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради - Тютюнник О.А., у судовому засіданні зазначила, що Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради було проведено обстеження житлових умов позивачки разом з дитиною про що складено висновок та вважають можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , представника Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Тютюнник О.А., перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом установлено, що 16.05.2009 року між позивачкою і відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.8). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18 грудня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.10). Позивач [PERSON] разом з сином зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта позивача [PERSON] (а.с.6-7) та довідкою про реєстрацію місця проживання дитини (а.с.9). Відповідач як батько дитини, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, тому з нього належить стягувати аліменти. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд з урахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України - матеріального становища відповідача, який є особою працездатного віку, працює, матеріального становища дитини, яка перебуває на утриманні матері, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Із системного тлумачення Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Малолітній син сторін проживає разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини створює належні умови для навчання і проживання дитини. Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] , яка створює необхідні умови вдома для комфортного проживання дитини та розвитку дитини. За наведених обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908грн. (за вимогу про визначення місця проживання дитини) та стягнути з відповідача на користь держави 908грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Представником позивачки - адвокатом Кузнєцовим А.С. заявлені вимоги про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги, довідкою про детальний опис робіт адвоката, копією квитанції про сплату (а.с.14-16). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, які понесла позивачка, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн.

Outcome: approved