Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Дочірнього підприємства «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та просила Угоду про надання послуг від 06 червня 2012 року № 116409, укладену між нею, [PERSON], та Дочірнім підприємством «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» в особі Шендеровською Наталією Вадимівною, визнати недійсною; стягнути з Виконавця ДП «ЄВРО-ЗАХІД» ТзОВ ЄВРО-ЗАХІД» на її, [PERSON], користь внесені нею кошти та пеню в сумі 17011,33 грн.; стягнути з Виконавця ДП «ЄВРО-ЗАХІД» ТзОВ ЄВРО-ЗАХІД» на її, [PERSON], користь три тисячі гривень врахунок відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач Дочірнє підприємство «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» є юридичною особою, яка на має дозволу (ліцензії) на надання фінансових послуг, а саме надання грошових коштів у позику, а тому правочин повинен бути визнаний недійсним в силу вимог ст. 227 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладений у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представники відповідача - Дочірнього підприємства «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» - у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положення ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що відповідно до умов Угод № 116409 та № 016409 від 06 червня 2012 року, укладених між позивачем [PERSON] (далі - «Замовник») та відповідачем Дочірнім підприємством «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» (далі - «Виконавець», «Компанія»), Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов'язання здійснити наступні дії, спрямовані на придбання товару на умовах діяльності Соціального проекту «Доступна позика», а саме: забезпечити оформлення Угоди про участь в Соціальному проекті «Доступна позика» між Компанією та Замовником; надавати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника в Соціальному проекті «Доступна позика»; Компанія зобов'язалася виконувати адміністрування Спілки Замовників та вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умовцієї Угоди, та здійснювати наступні дії: зформувати Спілку Замовників, організовувати та проводити Процедури видачі Дозволів на отримання Позики, які надають право на купівлю та отримання Замовником товару; здійснити оплату товару для Замовника з фонду Спілки Замовників та передати його Замовнику, інші послуги, зазначені в умовах Соціального проекту. Згідно Додатку № 1 до Угоди № 016409 від 06.06.2012 року, вартість товару - 50000 гривень; розрахункова система 120 місяців; чистий місячний платіж 416,67 грн.; адміністративні витрати 150 грн.; гарантійний платіж 4200 грн.; загальний місячний платіж 566,67 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладені між Сторонами Угоди № 116409 та № 016409 від 06 червня 2012 року за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, а не договорами позики. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним; якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Оскільки правочини, укладені між Сторонами, не є договорами позики як фінансової послуги, то вони не можуть бути визнані недійсними у зв'язку з відсутністю у відповідача Дочірнього підприємства «ЄВРО-ЗАХІД» Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-ГАРАНТ» відповідного дозволу (ліцензії). Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed