Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про виділення частки квартири в натурі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2015 року вона та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. На даний час згідно довідки КК «Центр комунального сервісу» № 1965 від 14.09.2016 року в квартирі зареєстровані вона, двоє її дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також відповідач, яка за їх обопільною згодою була записана власником особового рахунку. Згідно технічного паспорту спірна квартира, житловою площею 41,4 кв.м., складається з трьох кімнат, площею 10,8 кв.м., 10,1 кв.м. та 20,5 кв.м. В кімнаті, площею 10,8 кв.м. проживають діти, кімнату, площею 10,1 кв.м. займає вона (позивач) з чоловіком [PERSON], в кімнаті, площею 20,5 кв.м., проживає відповідач. Як зазначає позивач, одразу після переїзду до квартири стосунки між нею та відповідачем дуже погіршились, в родині почались непорозуміння, сварки, нецензурні лайки та погрози, ініціатором яких є відповідач, що негативно впливає на сімейні стосунки та розвиток дітей. В зв'язку з конфліктною поведінкою відповідача вона (позивач) змушена була неодноразово звертатись до поліції, Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації. Позивач вказує на те, що відповідачу неодноразово пропонувалось вирішити питання мирним шляхом, продати квартиру та роз'їхатись або придбати для неї однокімнатну квартиру. Однак, відповідач на пропозиції не погоджується, вимагаючи суму коштів, яка не відповідає розміру її частки. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вона позбавлена права належним чином користуватись та розпоряджатись належною їй власністю, в повному обсязі користуватись своїми правами, як власник, оскільки відповідач відмовляється від поділу часток в натурі, позивач просить задовольнити її вимоги, а саме: -виділити в натурі частку із майна, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] - ? частину квартири [ADDRESS] - ізольовану кімнату, житловою площею 10,8 кв.м., та ізольовану кімнату, площею 10,1 кв.м.; -виділити в натурі частку із майна, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] - ? частину квартири [ADDRESS] - ізольовану кімнату, житловою площею 20,5 кв.м.; -залишити у спільному користуванні кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню; -стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.11.2016 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. 06.10.2017 року провадження у справі відновлено після проведення експертизи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, та просила про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, вказуючи на те, що кімната, площею 20,5 кв.м., не ізольована, є прохідною до кімнати, площею 10,1 кв.м. Відповідач підтвердила факт існування конфліктних стосунків в родині з приводу користування квартирою. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є власниками квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2015 року (а.с.11-12, 13, 14). Згідно довідки КК «Центр комунального сервісу» № 1965 від 14.09.2016 року, в квартирі зареєстровані позивач, двоє її дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також відповідач, яка є власником особового рахунку (а.с.9). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру за 1998 рік, спірна квартира, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., складається з трьох кімнат, площею 10,8 кв.м., 10,1 кв.м. та 20,5 кв.м., кухні, площею 7 кв.м., ванної кімнати, площею 2,0 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 4,9 кв.м., балкону, площею 0,9 кв.м. (а.с.6-8). Згідно технічного паспорту квартири від 26.10.2017 року, спірна квартира, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., складається з трьох кімнат, площею 10,8 кв.м., 10,1 кв.м. та 18,9 кв.м., кухні, площею 7 кв.м., ванної кімнати, площею 2,0 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 6,5 кв.м., балкону, площею 0,9 кв.м. Як вбачається з довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 06.11.2017 року КВ-2017 № 41603, житлова площа зменшилась за рахунок вилучення квартирного коридору (шлюзу), згідно п.6.2 Інструкції про порядок проведення інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) (а.с.96-97). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1 ст.367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» встановлено, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого приміщення - квартири, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання жилого приміщення в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Так, після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється. Таким чином, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Крім того, порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією, затвердженої наказом №55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року №774/14041 Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції, поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 17.11.2016 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.09.2017 року № 21808/16-43, поділ квартири [ADDRESS] в ідеальних частках співвласників (1/2 та 1/2) шляхом проведення реконструкції (прибудови, перепланування та переобладнання) з метою влаштування двох окремих ізольованих квартир не вбачається можливим, оскільки будуть порушені вимоги п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та п.п.8.2, 8.7, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (а.с.68-72). В судовому засіданні позивач заперечувала проти даного висновку експерта, вказуючи на те, що при проведенні експертизи експерт огляд квартири не проводив, а також не прийняв до уваги новий технічний паспорт на квартиру. Суд не приймає до уваги ці твердження позивача, оскільки технічний паспорт, на який вона посилається, було видано 26.10.2017 року, в той час, як експертизу проведено 25.09.2017 року. Посилання ж на те, що експертом не було оглянуто квартиру, також на увагу не заслуговують, оскільки, враховуючи предмет спору та зміст питань, поставлених експерту, дослідження проведено у відповідності до вимог чинного законодавства в галузі будівництва методом зіставлення об'ємно-планувального рішення квартири за даними технічного паспорту. Крім того, суд звертає увагу і на те, що, вважаючи вказаний висновок експерта необґрунтованим, позивач з клопотаннями про призначення додаткової чи повторної експертизи до суду не зверталась. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що виділ частки спірної квартири в натурі є технічно неможливим, в зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову. Інших вимог позивач не заявляє. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed