Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], у якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: м.Львів, вул. Раковського, 16а (ос). В обґрунтування позову покликається на те, що позивачу на праві приватної власності належить будинок №16а (ос) по вул. Раковського у м.Львові. У даному будинку проживає її батько [PERSON], а також зареєстровано місце проживання її доньки [PERSON] З 2014 року у цьому будинку відповідач не проживає, що підтверджено поданими доказами. Місце перебування (проживання) відповідача не відоме. Оплату комунальних послуг, утримання та ремонт будинку здійснює виключно позивач та її батько. Оскільки, донька відсутня понад один рік, іншої домовленості між нею та власником не встановлено та така відсутня в силу закону, просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 11.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення розгляду справи, подала до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча згідно із ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок №16а (особняк) по вул. Раковського у місті Львові, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності № 1651996 від 06.10.2003 та договором дарування житлового будинку та земельної ділянки від 08 вересня 2003 року /а.с. 5, 6/. У цьому будинку окрім власника, її батька, з 22 травня 2006 року зареєстрована також її донька [PERSON], що підтверджено довідкою ЛКП «Дністер» від 22.11.2018 № 3579 /а.с.7/. Відтак, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо права членів сімї власника житла на користування цим житлом, яке регулюється статтею 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Суд встановив, що [PERSON] фактично не проживає у спірному будинку з 2014 року, що підтверджено актами ЛКП «Дністер» від 17.08.2017, 10.05.2018, 12.07.2018, 12.09.2018, 09.11.2018 /а.с.8, 9, 10, 11, 12/. Жодних поважних причин відсутності [PERSON] за вказаною адресою суд не встановив, а відтак приходить до переконання, що така не проживає у будинку без поважних причин понад встановлені строки. Із матеріалів справи суд також не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов до переконання, що відповідач добровільно залишила спірний будинок, без поважних причин не проживає у вказаному будинку понад встановлений строк збереження права користування таким, будь-яких інших домовленостей з цього питання між сторонами не встановлено. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням\~будинком №16а (особняк) по вул. Раковського у місті Львові. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликався позивач у позовній заяві. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved