Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що 11 вересня 2012 року вона (замовник) уклала з ФОП [PERSON] «Агентство нерухомості «Новосьол» в особі [PERSON] (виконавець послуг) договір про надання інформаційно-консультаційних послуг при оформленні документів щодо отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, розташовану в місті Горлівці по вулиці Крижановського 39, належну позивачу. Строк дії даного договору був встановлений з 11.09.2012 року по 11.03.2013 року. В момент підписання договору позивач, як замовник послуг надала виконавцю послуг - [PERSON] завдаток за майбутнє надання послуг в розмірі 2200 гривень. Свої зобов'язання за договором позивач виконала в повному обсязі, надавши виконавцю послуг всі необхідні документи та попередньо оплативши його послуги у вигляді завдатку. Однак відповідачі до теперішнього часу жодних із взятих на себе зобов'язань не виконали. З моменту підписання договору позивачу не повідомлялося про перенесення строків дії договору. Тому, з посиланням на положення ст.ст. 901, 902, 526, 610, 611, 571 ЦК України позивач вважає, що відповідач [PERSON] не виконав умов договору, а тому він зобов'язаний повернути їй завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку. Також, позивачем було встановлено, що відповідач [PERSON] на момент укладення з нею зазначеного договору не мав на це передбачених законом повноважень. Тобто, відповідач [PERSON] підписавши цей договір та особисто отримавши від позивача грошові кошти, діяв як фізична особа, яка фактично незаконно заволоділа грошима позивача з дозволу відповідача [PERSON], які, на думку позивача, попередньо домовилися про це. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] навмисно ввела її в оману щодо обставин, які мають істотне значення, з одного боку доручивши представляти свої інтереси іншій особі - [PERSON], а з іншого боку усвідомлюючи, що [PERSON] був взмозі скористатися її печаткою, переробити договір на власний розсуд, спричинивши ти самим матеріальну та моральну шкоду замовнику - позивачу. Тому, позивач вважає, що на підставі ст.ст. 229, 230 ЦК України зазначений договір є недійсним, а сторона, яка застосувала обман - [PERSON] зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] позивач зазнала душевні страждання, що виразилися в порушенні її звичного способу життя. А саме позивач через протиправні дії відповідача [PERSON] зазнала матеріальні втрати, внаслідок пошуку захисту своїх порушених прав відволікається від особистих справ, відчуває погіршення стану свого здоров'я. Всі ці негативні зміни в її житті завдають їй моральні страждання, які позивач оцінює в 1000 гривень. Тому, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір № А3612 від 12 вересня 2012 року, укладений між нею та ФОП [PERSON] агентство нерухомості «Новосьол», стягнути з ФОП [PERSON] на її користь збитки в розмірі 4400 гривень, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь отримані за договором № А3612 від 12 вересня 2012 року кошти в розмірі 4400 гривень та моральну шкоду в розмірі 1000 гривень. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, надавши суду пояснення, аналогічні викладеному в позові. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в частині пред'явлених до неї позовних вимог відмовити повністю, пояснивши, що [PERSON] дійсно заходив до її офісу, оскільки здійснював ремонт у сусідньому орендованому ним офісі, однак жодних правовідносин у неї з ним не було і вона уявити собі не могла, що він може скористатися її ім'ям та печаткою для укладення подібних договорів. Представник відповідача ФОП [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні в частині задоволення позовних вимог позивача пред'явлених до ФОП [PERSON] заперечувала, мотивуючи тим, що остання не є належним відповідачем за цим позовом, тому що відносно неї відсутній спір про право, оскільки вона не укладала з позивачем договору та не отримувала від неї ніяких грошових коштів. ФОП [PERSON] ніколи не займалися правовідносинами, пов'язаними із землею, оскільки відповідно до її свідоцтва у сферу її діяльності входить лише діяльність агентств з нерухомості. До отримання копії позовної заяви ФОП [PERSON] нічого не було відомо про існування оспорюваного договору і про кошти, які [PERSON] отримав від позивача. ЇЇ довіритель ніколи не доручала [PERSON] укладати будь-які договори від свого імені, не надавала йому довіреності для цього і він ніколи не перебував із нею ні в трудових, ні в цивільно-правових відносинах. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав. Суд розглядає справу у його відсутність. Допитана в судовому засіданні в порядку ст. 62 ЦПК України в якості свідка [PERSON] пояснила, що трудових договорів вона з відповідачем [PERSON] ніколи не укладала та жодних довіреностей від свого імені йому не надавала і будь-яким іншим чином не уповноважувала його на здійснення дій від свого імені. Про те, що [PERSON] скористався її печаткою їй нічого не було відомо. Вона ніколи не займалися наданням послуг у сфері земельних правовідносин та не укладала будь-яких договорів з позивачем. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи й давши їм оцінку в їх сукупності, дійшов наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до наявного в матеріалах справи договору про надання інформаційно-консалтингових послуг № А3612 від 11 вересня 2012 року Суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва [NUMBER] від 17.10.2002 року ідентифікаційний № [NUMBER], агентство нерухомості «Новосьол» в особі [PERSON], в подальшому іменованому виконавцем з однієї сторони та [PERSON], в подальшому іменована як замовник з другою сторони, уклали цей договір, предметом якого відповідно до п. 1.1 є виконання виконавцем в порядку та на умовах, визначених даним договором зобов'язань по здійсненню інформаційно-маркетингових і консультаційний заходів з присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку в місті Горлівці по вулиці Крижановського 39, належну замовнику на підставі права власності. Згідно п.п. 4.1, 4.2 зазначеного договору вартість послуг, наданих виконавцем замовнику договірна та визначається виконавцем і складає 2400 гривень. Встановлена вартість послуг оплачується замовником шляхом перерахування на розрахунковий рахунок, зазначений виконавцем або готівковими коштами в розмірі 50% від загальної вартості послуг, що складає 1200 гривень під час підписання даного договору. Інші 50% сплачуються замовником в той же спосіб, після закінчення дії даного договору, але не пізніше дня підписання акту виконаних робіт, а строк дії даного договору відповідно до п. 6.1 становить не більше шести календарних місяців з моменту підписання цього договору. Згідно наявних в матеріалах справи копій квитанцій до прибуткового касового ордеру від 13.09.2012 року за оплату послуг за вищевказаним Договором позивач сплатила 2200 гривень. Відповідно до отриманої судом відповіді Горлівського міського центру зайнятості № 04/716 від 25.03.2014 року станом на 24.03.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] трудових відносин зареєстровано не було. Згідно отриманих в судовому засіданні показань [PERSON], допитаної в якості свідка, будь-якими повноваженнями щодо здійснення від її імені дій [PERSON] вона не наділяла, довіреностей йому не видавала про укладення ним договорів від її імені вона не знала. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому, в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що договір про надання інформаційно-консалтингових послуг № А3612 від 11 вересня 2012 року був підписаний позивачем та відповідачем [PERSON] і грошові кошти в сумі 2200 гривень позивач передала саме [PERSON], який і видав їй зазначені квитанції до прибуткового касового ордеру, будь-які інші особи при цьому присутніми не були. Жодних документів, які б надавали [PERSON] право укладати договори від імені [PERSON] він не мав. Отже, відповідач [PERSON], підписуючи оспорюваний договір з позивачем та отримуючи від неї грошові кошти, діяв без відповідних повноважень. Тобто, договір про надання інформаційно-консалтингових послуг № А3612 від 11 вересня 2012 року був вчинений не уповноваженою особою та не породжує для відповідача [PERSON] жодних юридичних наслідків, а отже є неукладеним. Згідно роз'яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на ст. 230 ЦК України з вказівкою на наявність навмисного введення її відповідачами в оману, як на підставу визнання оспорюваного договору недійсним та стягнення з відповідача [PERSON], як сторони договору, збитків у подвійному розмірі, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] діяв з відома або на прохання [PERSON] А якщо обман здійснений третьою особою за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним не має. За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним договору № А3612 від 12 вересня 2012 року, укладеного між нею та ФОП [PERSON] агентство нерухомості «Новосьол» та стягнення з ФОП [PERSON] на її користь збитків в розмірі 4400 гривень задоволенню не підлягають. При цьому, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем [PERSON] регулюються положеннями ст. 1212 ЦК України. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], обманувши позивача стосовно правомірності укладення ним договору щодо надання послуг з присвоєння кадастрового номеру на належну позивачу земельну ділянку, без достатньої правової підстави, оскільки договір фактично є неукладеним, набув за рахунок позивача, належні останній грошові кошти в розмірі 2200 гривень. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню набуті ним без достатньої правової підстави грошові кошти в розмірі 2200 гривень. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, з вини відповідача [PERSON], який обманувши позивача стосовно правомірності укладення ним договору щодо надання послуг з присвоєння кадастрового номеру на належну позивачу земельну ділянку та заволодівши, таким чином, належними позивачу грошовими коштами, позивач зазнала суттєві для неї матеріальні втрати та внаслідок пошуку захисту своїх порушених прав вимушено відволікається від особистих справ, що призвело до зміни звичного способу її життя та спричинило їй сильні душевні страждання. Отже, позовні вимоги позивача щодо відшкодування їй відповідачем [PERSON] моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки визначений позивачем розмір грошового відшкодування спричиненої їй моральної шкоди в сумі 1000 гривень відповідає встановленим ст. 23 ЦК України вимогам розумності та справедливості. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 гривень (243,60 гривень в частині задоволених майнових вимог + 243,60 в частині задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: partial