Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог вказує, що вона є власником даного будинковолодіння, яке їй подарував батько [PERSON]. За час їхнього спільного проживання в шлюбі відповідач жодних коштів чи майна в її житло не вклав, матеріально її ніколи не підтримував і весь тягар матеріальних витрат на їхню сім'ю несла вона. На протязі тривалого часу відповідач постійно застосовував до неї фізичне насильство, від цього страждали морально їхні діти. Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, а також до кримінальної відповідальності за вироком суду. Посилаючись на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, а заходи запобігання виявилися безрезультатними, просить виселити [PERSON] із вказаного будинковолодіння без надання йому іншого жилого приміщення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив та заперечень проти позову суду не представив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку позивача, щодо ухвалення заочного рішення, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS], що підтверджується: договором дарування від 29 травня 1996 року. У спірному житловому будинку зареєстровані та проживають позивачка [PERSON], її батько [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджено довідкою № 453, виданою Коцюбинською сільською радою від 01 липня 2014 року. Між [PERSON] та [PERSON] 16 квітня 2013 року розірвано шлюбу, що підтверджено рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2013 року. В силу вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з вимогами ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачка просить виселити відповідача на підставі вимог ст. 116 ЖК УРСР. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з вимогами ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2014 року, який вступив в законну силу [PERSON] - відповідача по справі визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за те, що він 08.05.2014 року, приблизно о 08:00 год. в одній із кімнат житлового будинку, що в с. Коцюбинці під час словесної суперечки з [PERSON] наніс їй декілька ударів кулаком в голову, по тулубу, ліву руку останньої, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Призначено покарання [PERSON] у виді 100 годин громадських робіт. Тобто в ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим проживання співвласників вищевказаного будинковолодіння разом з відповідачем [PERSON], яке виразилося в сварках, образах, застосуванні до [PERSON] фізичної сили, що підтверджується вищевказаними процесуальними рішеннями. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки вона як власник не може користуватися та розпоряджатися належним на праві власності житловим будинком, оскільки відповідач, не будучи співвласником житлового будинку, систематично порушує правила співжиття, влаштовуючи сварки, скандали, погрожує життю та здоров'ю своїй колишній дружині [PERSON], своїм дітям, на заходи запобігання не реагує, що робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному житловому будинку та порушує її право власності, яке по закону підлягає захисту шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. На підставі наведеного, ст. ст. 116, 157 ЖК України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року,

Outcome: approved