Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, згідно уточнень, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2013 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора - про визнання права власності на 3/4 частини квартири в порядку спадкування за законом задоволено, за [PERSON] визнано право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат, площею 31,4 кв.м. та загальною площею 47,0 кв.м. ( з урахуванням балкону, площею 0,9 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 10.12.2010 року. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, зміну черговості отримання права на спадкування, визнання права власності на спадкування за законом першої черги на спадкове майно, усунення від права на спадкування на спадщину - задоволені частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], за правом представлення після смерті бабусі [PERSON], померлої 19.07.2010 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.10.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Після отримання рішення Ленінського районного суду та ухвали Апеляційного суду позивач [PERSON] звернулася до Державної реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з заявою про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, 19.11.2013 року нею отримано Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним № 216842912101, де зазначено, що за нею зареєстровано право власності на 3/4 частини квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 47/30, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2013 року. Відповідно до цього ж рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2013 року, відповідачу [PERSON] належить 1/4 частина зазначеної вище квартири. Таким чином, вказана квартира є спільною частковою власністю позивача [PERSON] та відповідача. Отримавши рішення суду та витяг з реєстру речових прав, позивач [PERSON] звернулася до відповідача з проханням надати їй можливість користуватися належною їй частиною квартири та не чинити перешкод у можливості користуватися своєю власністю, але відповідач категорично відмовився її впустити до квартири та надати їй ключі від вхідних дверей, бо і до сих пір не визнає за нею права на спадщину після смерті батька та бабусі, в звязку з чим позивач просить усунути перешкоди з боку відповідача [PERSON] у здійсненні позивачем [PERSON], права користування та розпоряджання її майном, розташованим за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 47/30, шляхом надання їй комплекту ключів від вхідних дверей зазначеної квартири для вільного доступу до квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила на адресу суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, згідно уточнень, та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.89). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки КП ДМБТІ ДОР від 26.05.2011 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат, площею 31,4 кв.м. та загальною площею 47,0 кв.м. ( з урахуванням балкону, площею 0,9 кв.м.) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 10.12.2010 року, за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], за правом представлення після смерті бабусі [PERSON], померлої 19.07.2010 року. (а.с. 55-59). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2013 року було залишено без змін. (а.с. 34-35). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним № 216842912101 за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/4 частини квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 47/30, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2013 року. (а.с. 52). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] має правові підстави для проживання і користування належною їй частиною квартири [ADDRESS] та чинення їй перешкод з боку відповідача в проживанні і користуванні частиною квартири, право власності на яку визнано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська є прямим порушенням її законних прав. На підставі ст. 41 Конституції України громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на праві особистої власності. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, при цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач не повинен чинити перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні належній їй частині квартири [ADDRESS] та встановлений відповідачем замок на вхідній двері та відмова надати позивачу ключі від квартири, порушують права позивача, як співвласника, оскільки всі власники квартири мають рівні права користування квартирою, і тому суд вважає за необхідне зобовязати [PERSON] надати [PERSON] комплект ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та усунути перешкоди позивачу в користуванні майном. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved