Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Тернопільської міської ради, третя особа Державний нотаріус Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудницький Андрій Ярославович про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності. В обґрунтування вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , її брат, після смерті якого вона отримала у спадок 2/9 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, проте 23.04.2019року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності її [PERSON] та її брата [PERSON] , у зв`язку із тим, що частки співвласників не визначені. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подано заяву про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника по наявних у справі документах. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 21.12.2018 року. 26.03.2019року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №244/2019 рік. 23.04.2019 року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудницьким А.Я. видано [PERSON] О. Свідоцтво про право на спадщину за законом, на 2/9 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд [ADDRESS] . Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2019року №1875/02-31 державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Рудницьким А.Я. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки [ADDRESS] [NUMBER] розташованої [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності спадкодавця [PERSON] та співвласника [PERSON] . Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 731347, виданий Тернопільською міською радою 21.12.2009 року та зареєстрований Управлінням Держкомзему у місті Тернополі 19 лютого 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010966100753 на ім`я [PERSON] , з додатком до державного акта, відповідно до якого, співвласниками земельної ділянки площею 0,0604га, що розташована по [ADDRESS] , є: [PERSON] , [PERSON] , частки яких не визначені. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частина 2 ст.1225 ЦК України визначає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до п.10 ППВСУ №7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як вбачається з ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивач [PERSON] набула право власності на 2/9 частини житлового будинку по [ADDRESS] , який розміщений на спірній земельній ділянці за кадастровим номером 6110100000:02:006:0051, площею 0,0604га, що розташована по [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, визначивши, що частка спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6110100000:02:006:0051 становить 2/9 часток та визнати за [PERSON] право власності на 2/9 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0604 га., що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6110100000:02:006:0051, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO] .

Outcome: approved