Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки від 26 жовтня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] площею 17,11 га на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати за 2013 - 2016 роки в сумі 33109 грн. 26 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за укладеним договором оренди землі від 26.10.2012 відповідач прийняв в строкове платне користування на 49 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 17,11 га, яка знаходиться на території Добропільської сільської ради, та зобов'язався сплачувати орендну плату в грошовій формі в сумі 6982,59 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, з 15 серпня до кінця поточного розрахункового року; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Відповідно до вимог ст. 24 вказаного Закону, орендодавець має право на своєчасну сплату орендної плати за землю, відповідач же протягом всього строку дії договору оренди (протягом 2012 - 2016 років) орендну плату не сплачував. Крім того, п. 19 договору оренди передбачено, що орендована земельна ділянка може передаватися за письмовою згодою орендодавця в суборенду. 10.11.2016 земельна ділянка була передана в суборенду ФГ «Алмаз-Ч» без письмової згоди орендодавця, що, відповідно до вимог статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі», є припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передачі третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, що є підставою для розірвання договору оренди. Оскільки порушення зобов'язання відповідачем, щодо сплати орендної плати носить систематичний характер та вказане порушення носить істотний характер, договір оренди відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» між позивачем та відповідачем необхідно розірвати в судовому порядку та стягнути заборгованість з орендної плати з відповідача. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, проти його задоволення заперечили, мотивуючи це наступним. Позивач, на підставі усної домовленості, у 2009 році передав відповідачу в оренду земельну ділянку площею 17,11 га на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. За користування земельною ділянкою позивача та земельної ділянки чоловіка позивача - [PERSON], відповідач сплатив кошти в сумі 35 000 гривень, про що позивачкою - [PERSON] та [PERSON] видано розписку про отримані кошти. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] та [PERSON] передали в оренду свої земельні ділянки (два пая) відповідачу довічно, зі сплатою 100 000 гривень. В подальшому між позивачем та відповідачем 26.10.2012 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка належить позивачу, площею 17,11 га, яка знаходиться на території Добропільської сільської ради, на 49 років та зобов'язався сплачувати орендну плату в грошовій формі в сумі 6982,59 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, з 15 серпня до кінця поточного розрахункового року. Відповідач не сплачував орендну плату, вважаючи, що 35 000 гривень сплачені ним по розписці, є орендною платою за договором від 26.10.2012, тому проти розірвання договору оренди з цих підстав заперечував. Крім того зазначив, що позивач не звертався за орендною платою з 2012 року, тому має місце прострочення кредитора. Щодо передання в суборенду земельної ділянки - відповідач зазначив, що земельна ділянка була передана в суборенду ФГ «Алмаз-Ч» без письмової згоди орендодавця, але укладений 23.11.2016 договір суборенди розірваний 25.01.2017, тому припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передачі третім особам функцій з її обробітку фактично не відбулося, тому підстав для розірвання договору з цих підстав немає. В судовому засіданні відповідач звернувся з заявою про зарахування зустрічних вимог, а саме: сплачені 01.09.2009 кошти в сумі 35 000 гривень зарахувати в рахунок заборгованості з орендної плати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, встановивши правову природу взаємовідносин сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 17,11 га на території Добропільської сільської ради Голопристанського району Херсонської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 49 років. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему в Голопристанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2012 за № 652230004001301. Відповідно пунктів 1, 18, 19 вказаного договору земельна ділянка передасться в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення. Пунктами 9 - 11 зазначеного договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 6982,59 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції, орендна плата вноситься орендарем з 15 серпня до кінця поточного розрахункового року. Згідно з п. 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610, п. 1 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановленні договором або законом - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651, ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата є істотною умовою договору. Відповідно до п. д) ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі на вимоги однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах визначених земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. Відповідно до п. 11 договору оренди землі орендна плата вноситься один раз на рік з 15 серпня до кінця поточного розрахункового року. Проте, орендар орендну плата за 2013 - 2016 роки не сплатив жодного разу, що свідчить про систематичність несплати. Оскільки сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією ВССУ, викладеній по цивільній справі № 235/1629/16-ц від 15 лютого 2017 року. Стосовно зарахування зустрічних позовних вимог, суд приходить до висновку про неможливість такого зарахування, у зв'язку з тим, що кошти отримані в сумі 35 000 гривень за використання земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], отримані позивачем у вересні 2009 року, за твердженням позивача, які не спростовані відповідачем, були платою за фактичне використання зазначених земельних ділянок протягом 2009 - 2012 років. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Оскільки в судовому засіданні відповідачем не доведено, що кошти в сумі 35 000 гривень отримані позивачкою та її чоловіком [PERSON] є безпідставно набутими, а є платою за фактичне використання земельних ділянок протягом 2009 - 2012 років, то таке зарахування не може бути проведено. Також суд вважає, що вимоги позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки у зв'язку з передачею відповідачем (орендарем) земельної ділянки в суборенду ФГ «Алмаз-Ч» є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до п. 19 договору оренди передбачено, що орендована земельна ділянка може передаватися за письмовою згодою орендодавця в суборенду. 10.11.2016 земельна ділянка була передана в суборенду ФГ «Алмаз-Ч» без письмової згоди орендодавця, що, відповідно до вимог статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі», на думку позивача, є припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передачі третім особам функцій з її обробітку й оплати орендної плати орендодавцю, що є підставою для розірвання договору оренди. Як встановлено судом, 10.11.2016 між відповідачем та ФГ «Алмаз-Ч» укладено договір суборенди земельної ділянки, який був зареєстрований 23.11.2016. Зазначений договір суборенди розірваний 25.01.2017. Таким чином, господарська діяльність іншою особою (не орендарем) на земельній ділянці не здійснювалася, а тому вказаний факт не може бути підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки. Відповідно до пунктів 9 - 11 зазначеного договору, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 6982,59 грн. на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки землі, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Розмір орендної плати визначений позивачем за 2013 - 2015 роки відповідачем не оспорюється, натомість, на думку відповідача розмір орендної плати за 2016 рік повинен складати 7848,43 гривні виходячи з розміру орендної плати визначеної договором з урахуванням індексу інфляції, а тому заборгованість з орендної плати за 2016 рік підлягає стягненню саме в цьому розмірі. На підставі викладеного та зважаючи на те, що судом встановлено факт систематичної невиплати відповідачем орендної плати вчасно та в повному обсязі, що є істотним порушенням умов договору, і в свою чергу тягне за собою настання правових наслідків, встановлених умовами Договору та Закону, а саме: розірвання договору та стягнення заборгованості по виплаті орендної плати, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, які є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати по оплаті судового збору належить віднести на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, що складає 1058 гривень 47 копійок.

Outcome: partial