Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі. У своєму позові позивач вказала, що 07 листопада 2012 року померла її мати [PERSON]. За життя мати [PERSON] володіла 9/25 частиною домоволодіння № 98, що знаходиться на вулиці Каспійській в місті Запоріжжя зі всіма будівлями та господарськими спорудами. Позивач є єдиним спадкоємцем майна, що залишилось після смерті матері. Після її смерті вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та було відкрито спадкову справу та визначено її спадкоємцем першої черги. 15 серпня 2012 року її матірю за життя було укладено договір дарування частини домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] Відповідно зазначеного договору [PERSON] передала у власність [PERSON], відповідачу по справі, 9/25 частин домоволодіння № 98, що знаходиться на вулиці Каспійській в місті Запоріжжя зі всіма будівлями та господарськими спорудами. В зазначеному договорі визначено, що сторони діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, однаково розуміючи значення своїх дій, умови та правові наслідки договору, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин, та на підставі особистого волевиявлення, що відповідає внутрішній волі уклали цей договір. Позивач вважає, що на момент укладення договору дарування мати не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, так як була в депресивному стані та тяжко хвора. Мати за життя тяжко хворіла на онкологію та цукровий діабет. Причина її смерті ракова пухлина нирки. У 2011 році мати три рази стаціонарно лікувалась у лікарні. На початку 2011 року в результаті приступу цукрового діабету швидка допомога забрала її з будинку, та більше місяця мати лікувалась у відділенні терапії Міській клінічній лікарні №4, протягом лікування мати впадала в «кому». Мати страждала на розлад психіки, що обумовлювалось дією цукрового діабету на організм, та не завжди усвідомлювала значення своїх дій. У 2011 році мати лікувалась у відділенні «неврології та психіатрії» міської клінічної лікарні №4, за діагнозом «розлади психіки», та після лікування знаходилась на обліку. Також, у 2011 році після отриманої травми мати лікувалась в Міській клінічній лікарні екстреної та швидкої допомоги з діагнозом струс мозку та перелом основи черепу. У жовтні 2012 року мати забрала швидка з діагнозом кровотеча сечового міхура, з того часу лікування відбулося в Міській клінічній лікарні №4, де 07 листопада 2012 року мати померла. Таким чином, стан здоровя матері протягом 2011-2012 років, а саме психічні розлади викликаних сахарним діабетом, розлади психіки повязаних з переломом основи черепу, не дозволяв їй повністю усвідомлювати значення своїх дій, в тому числі під час укладення оспорюваного правочину. Протягом хвороби матері, позивач постійно піклувалась про неї і вдома, і в лікарні. І жодного разу мати не виказувала бажання укласти договір дарування з зовсім сторонньою людиною сусідкою [PERSON]. Увесь час за життя вона виказувала бажання укласти подібний договір на свого онука, старшого сина позивача, і жодного разу не згадувала про вже укладений правочин. Тому, можно зробити висновок, про те, що вона не знала який договір вона укладала і для чого, та які наслідки це викликає. Таким чином, позивач вважає, що мати не могла усвідомлювати значення своїх дій на момент укладення правочину, а відповідач [PERSON], скориставшись тяжким хворим станом матері, заздалегідь знаючи про наявні розлади психіки та безпорадний стан матері, уклала з нею незаконний правочин. Позивач у своєму позові вказала, що вона як рідна дочка спадкодавця, має право на спадкування за законом на майно померлої мати, тому змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала і просить його задовольнити. Визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння 9/25 частин домоволодіння № 98, що знаходиться по вул. Каспійській в м. Запоріжжі зі всіма будівлями та господарськими спорудами, укладений між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) від 15 серпня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за № 2048. Скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 9/25 частин домоволодіння № 98 по вул.. Каспійській в м. Запоріжжі зі всіма будівлями та господарськими спорудами. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали і просять його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просять відмовити. Відповідач [PERSON] звернулась 11.12.2012 року до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування, розпорядження, в якому просила зобовязати відповідача негайно звільнити будинок № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі, який її власністю. 20.09.2013 р. відповідач [PERSON] подала уточнений зустрічний позов, в якому уточнила позов вимогою про стягнення з [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~829,35 грн. за заподіяну матеріальну шкоду. У своєму зустрічному позові [PERSON] вказала, що вона отримала в дар від [PERSON] 9/25 частин домоволодіння № 98 по вул..Каспійській в м. Запоріжжі зі всіма будівлями та спорудами на підставі договору дарування від 15 серпня 2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON] 05 вересня 2012 року в технічний паспорт на вищезазначений будинок було внесено зміни згідно чинного законодавства в графі «власник» замість [PERSON] було записано [PERSON] і того ж дня також було внесено дані в Державний реєстр прав як власника спірного домоволодіння - [PERSON] Відповідач вказала у своєму зустрічному позові,що вона є єдиним і законним власником спірного домоволодіння, і ніхто не оскаржував її права власності. 07 листопада 2012 року [PERSON] померла, яку вона поховала за власний рахунок. Після її смерті відповідач продовжувала володіти, користуватися і розпоряджатися спірним майном. Приблизно в середині листопада 2012 року вона не змогла увійти у власний будинок, оскільки донька померлої [PERSON] [PERSON]О, позивач по справі, замінила замки на вхідні двері і не пускає її в будинок. Вона була змушена звернутися 03.12.2012 року до Заводського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, але за результатами перевірки по її зверненню, в діях [PERSON] не було встановлено порушення кримінального законодавства України. У своєму зустрічному позові [PERSON] просила суд зобовязати [PERSON] негайно звільнити будинок № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі, який є її , [PERSON], власністю. У своєму уточненому зустрічному позові від 20.09.2013 року [PERSON] вказала, що незаконно заселившись, починаючи з листопада 2012 року у її власному будинку, [PERSON] разом зі своєю родиною проживають в спірному будинок та користуються в ньому водою, електроенергією, газом та іншими комунальними послугами, не маючи на це ніяких правових підстав. Оплату комунальних послуг відповідач, [PERSON], вимушена робити сама Усього за період з листопада 2012 року по червень 2013 року [PERSON] було сплачено 3\~829,35 грн. У своєму уточненому позові [PERSON] вказала, що своїми протиправними діями [PERSON] завдала їй матеріальну шкоду в сумі 3\~829,35 грн. і тому вона просить стягнути з [PERSON] суму 3\~829,35 грн. У судовому засіданні відповідач [PERSON] свій зустрічний позов, а також уточнений позов підтримала і просить його задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представники відповідача зустрічний позов підтримали і просять його задовольнити, а [PERSON] відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків, третьої особи, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 2012 року було укладено договір дарування між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть 1-ЖС № 245143 від 22.11.2012 року, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 256, встановлено, що [PERSON] померла 07 листопада 2012 року у віці 70 років. Згідно свідоцтва про народження 1У-УР № 1416490, виданого 08.10.1962 року Орджонікідзевським райбюро ЗАГС, актовий запис № 2912, встановлено, що [PERSON], [INFO], яка у звязку з укладанням шлюбу у 1989 році змінила прізвище на «[PERSON]О.», є донькою [PERSON], і є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] Згідно ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно (дарунок) у власність Допитана у судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус [PERSON] надала до суду свої заперечення проти позову [PERSON] і у судовому засіданні пояснила, що у травні 2012 року до неї за консультацією звернулась [PERSON] з приводу зясування переліку документів, необхідних для дарування належної їй частини домоволодіння № 98 по вул. Каспійській в м.Запоріжжі. При спілкуванні з [PERSON] нотаріус зрозуміла, що незважаючи на свій похилий вік, адекватність [PERSON] не викликала сумніву: вона чітко висловлювала свої думки, називала своє прізвище, імя, по батькові. Нотаріус розяснила [PERSON] наслідки укладання такого договору, жодних питань та заперечень у [PERSON] не виникло. 14.08.2012 року до неї знову звернулась [PERSON], надавши усі необхідні документи. 15.08.2012 року до неї з*явилися [PERSON] та [PERSON] Вона спитала у [PERSON] чи розуміє вона значення та правові наслідки договору дарування і [PERSON] підтвердила своє бажання подарувати належну їй частину спірного будинку [PERSON] У своїх запереченнях та поясненнях приватний нотаріус [PERSON] вказала, що, ні навесні, ні влітку жодних психічних розладів чи депресивних станів у [PERSON] відмічено не було. І що на момент укладення договору дарування [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними і тому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд не прийняв до уваги ці пояснення приватного нотаріуса [PERSON], оскільки із пояснень позивача [PERSON], свідків, а також із медичних документів, встановлено, що [PERSON] на час укладання договору дарування страждала на тяжку хворобу рак і вже через два місця 07 листопада 2012 року померла. Вона лікувалась у лікарні до дня свої смерті, де і померла. Суд критично оцінює пояснення приватного нотаріуса [PERSON], оскільки вона не є фахівцем в області психіатрії та медицини, а тому робити категоричні висновки про психічний стан померлої [PERSON]. вона згідно діючого законодавства немає право, як це вона зробила у своїх письмових запереченнях проти позову (а.с.72 т.1). Так, із історії хвороби [PERSON], [INFO], яку надіслала на запит суду Комунальна установа «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», відповідно виписного епікризу № 8574 з приводу лікування 22.05.11 року -20.06.2011 року. Забиття головного мозку 2 ступеня. Закритий перелом потиличної кістки зліва. Субарахноідальний крововилив. Скарги не предявляє через тяжкий стан. 22.05.2011 року стан хворої порівняно з 20.05.11 р.(час отримання травми) істотно погіршився, зявилось порушення мови. Загальний стан тяжкий. Із повідомлення з Комунальної установи «Центральна клінічна лікарня № 4 Заводського району за № 14/01-16 від 23.01.2013 року (а.с.105108 т.1) на запит суду, встановлено за 2011 -2012 роки [PERSON], [INFO], проходила лікування тричі: -з 05.01.2011 року по 24.01.2011 р. у терапевтичному відділенні з діагнозом гіпертонічна хвороба Ш стадії, цукровий діабет, ХОЗЛ П ст.., фаза загострення. Із даного епікрізу вбачаться, що хвора [PERSON] скаржилась на слабкість. Зі слів родичів в грудні 2010 року стан здоров*я погіршився, була госпіталізована. - з 15.06.2011 року по 26.06.2011 року у неврологічному відділенні, Із виписного епікрізу встановлено, що у [PERSON] у 2005 році трапився закритий перелом основи черепу, струс головного мозку. - з 01.11.2012 року по 07.11.2012 року у терапевтичному відділенні, де [PERSON] померла. Згідно патологоанатомічного діагнозу у [PERSON] встановлені наступні захворювання: цукровий діабет, 2 типу, середньої тяжкості, перехідно-клітинний рак правої нирки з метастазами - регіональні вузли, печінку, головний мозок; хронічна ішемічна хвороба серця, за клінічними даними помірно виражений ліпосклероз та ліпоматоз, атеросклероз. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача пояснили наступне. Свідок [PERSON], яка є сусідкою померлої [PERSON], пояснила що при спілкуванні з [PERSON], остання виказувала намір залишити спірний будинок своєму старшому онуку [PERSON] у спадок, про те, що уклала договір дарування з [PERSON] не згадувала жодного разу і за [PERSON] теж жодного разу не згадувала. Незадового до смерті вона замічала за [PERSON] незрозумілу поведінку: то називає її чоловіка жінкою, то повідомила, що коли вона приватизувала земельну ділянку у 2012 році (яка є неприватизованою на сьогоднішній час, що ставить під сумнів здоровий глузд [PERSON]М.), в неї зникли документи на будинок і вона була вимушена їх відновлювати, допомагала їй якась подруга. Свідок [PERSON],що є сусідкою померлої [PERSON], пояснила, що навесні 2012 року помітила у [PERSON] химерні відхилення: у поведінці вона без причини на неї лаялась, в т.ч. ненормативною лексикою, звинувачувала у крадіжці яблук з дерев, хоча це була весна, і врожаю, ще не було. Свідок зробила собі висновок, що [PERSON] не при своєму розумі. Вона їй про [PERSON] та укладений договір дарування жодного разу не розповідала. Охарактеризувала доньку [PERSON] [PERSON] як порядну людину, спиртними напоями не зловживає. Свідок [PERSON],що є сусідкою померлої [PERSON] та подругою, пояснила що [PERSON], донька [PERSON] постійно піклувалась про матір, жодного скандалу у томі числі бійки між ними не бачила, в них були нормальні родинні відносини, [PERSON] є порядною людиною, спиртними напоями не зловживає. Пояснила, що у 2012 року почала замічати, що у [PERSON] різко змінювався настрій, що повязано було з безпричинною агресією, постійно плутала імена сусідів, їй було важно ходити та рухатись по двору будинку, але на зір [PERSON] не скаржилась.. То, раптом [PERSON] без відомої причини почне голосно співати окремі частини різних пісень, і також раптово переставала співати, що було поведінкою не властивою [PERSON] яку вона знала багато років. [PERSON] повідомила їй, що в 2012 році зробила приватизацію землі під будинком і тепер піде до нотаріуса для укладення договору дарування будинку на свого онука [PERSON]. Вона ніколи їй не розказувала, що уклала договір дарування з [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], що лікувались з [PERSON] у лікарні, пояснили що постійно бачили в лікарні біля [PERSON] її дочку - [PERSON], що піклувалась про матір, [PERSON] жодного разу у лікарні не бачили. Між [PERSON] та [PERSON] були дуже гарні відносини, не бачили жодних сварок між ними. [PERSON] жодного разу про [PERSON] та укладений договір дарування не згадувала. Свідок [PERSON] повідомила, що бачилась з [PERSON] до липня 2012 року в цей період [PERSON] тимчасово губила память та забувала навіть своїх родичів імена. Свідки, з боку відповідача - [PERSON] суду пояснили наступне. Так, свідок [PERSON], пояснила, що особисто з [PERSON] не бачилась, тільки розмовляла по телефону. Про укладений договір дарування між [PERSON] та [PERSON] відомо від [PERSON] Тісного спілкування з [PERSON] В лікарні жодного разу не відвідувала [PERSON], хоча і є її подругою. Свідчення даного свідка суд не приймає до уваги, оскільки інформацією щодо обставин по справі, даний свідок не володіє. Так, свідок [PERSON], суду пояснила, що вона є подругою [PERSON], і що вони з подругами піклувалися про неї, але повідомити суд, з якими діагнозами, в яких лікарнях і коли лікувалася [PERSON] не змогла,оскільки їй про це невідомо. Тому, суд критично відноситься до пояснень цього свідка, оскільки вона повідомила, що з [PERSON] спілкувалась кожний день, але фактів, що стосуються обставин по даній справі, не повідомила. Свідок [PERSON], яка є племінницею відповідача [PERSON], суду пояснила, що у жовтні 2012 року вона приїхала дивитися будинок [PERSON] і [PERSON] їй повідомила, що власником даного будинку є вона, а не [PERSON] Крім того, свідок стверджувала, що [PERSON] працювала в огороді і правильно оцінювала події. . Свідчення не можуть братись до уваги, адже вона є племінницею [PERSON] і тому у неї є певна зацікавленість у вирішенні справи, а також її свідчення протиречать іншим доказам, зібраним по справі: в жовтні 2012 року [PERSON] не могла сама обробляти огород, оскільки вона в жовтні знаходилась на лікуванні у лікарні з діагнозом: кровотеча січового міхура, а 07 листопада 2012 року вона померла від тяжкої хвороби, яка виявилась не за день, і не за місяць до смерті померлої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відвідувала [PERSON] у 5-й міській лікарні, коли [PERSON] отримала закритий перелом потилиці лівої кістки, але свідок не змогла назвати діагноз з яким [PERSON] лежала у лікарні. Свідок повідомила про факти побиття [PERSON] своєї матері [PERSON] та про постійні сварки між ними, але її свідчення суперечать доказам, зібраним по справі, оскільки суду не надано жодного доказу, які б підтверджували факти побиття [PERSON] своєї матері.. Свідок [PERSON], суду пояснила, що вона була сусідкою [PERSON], проживає на іншій вулиці. що є нібито сусідкою [PERSON] Повідомила, що бачилась з [PERSON] 1 раз на рік з приводу огородництва і, що [PERSON] була цілком здорова. Суд не приймає до уваги свідчення цього свідка як доказ, оскільки її свідчення суперечать доказам, зібраним по справі. Оскільки судом було встановлено у судовому засіданні, що останні 2 роки перед смертю [PERSON] страждала на тяжкі хвороби, їй важко було пересуватися по дворі, а необізнаність свідка про хвороби [PERSON], свідчить про те, що свідку невідомі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилами ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на випадки, коли нема законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Тому, суд розглядає даний спір з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують доводи позивача про те, що в момент укладення спірного договору, дарувальник не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 правила ст..225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однією із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово - психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України, згідно якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. 19.08.2013 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи від 25.06.2013 року № 388 , яка була проведена на підставі ухвали суду від 27.02.2013 року за клопотанням позивача [PERSON], на вирішення якої були поставлені такі запитання : в якому психічному стані знаходилась [PERSON] на час посвідчення договору дарування частини спірного домоволодіння № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 15.08.2012 року; в якому психічному стані знаходилась [PERSON] на час посвідчення довіреності від 22.05.2012 року, якою [PERSON] надала усі права стороннім особам [PERSON] та [PERSON] подарувати належну їй частину вищезазначеного домоволодіння [PERSON]; чи могла [PERSON] в силу свого психічного стану здоровя, обумовленого її віком та травмами, в указаний час розуміти значення і наслідки своїх дій і керувати ними під час укладання договору дарування від 15.08.2012 року та довіреності від 22.05.2012 року. Згідно висновків експертів [PERSON], [INFO], на час посвідчення довіреності від 22.05.2012 року та посвідчення договору дарування від 15.08.2012 року будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, а виявляла ознаки органічного враження головного мозку . При нагляді у ендокринолога, кардіолога,окуліста будь-яких описів в психічній діяльності не описано. І на час посвідчення довіреності та договору дарування могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Кожна особа вважається психічно здоровою до того часу, поки наявність психічного розладу не буде встановлено на підставі та в порядку, передбаченому Законом про психіатричну допомогу і іншими Законами України. [PERSON] виявляла ознаки органічного враження головного мозку без психічних порушень. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] у судовому засіданні підтримала висновок експертизи № 388 від 25.0.6.2013 року і пояснила, що висновок експертизи не є досить повним, оскільки для її проведення не достатньо даних про стан здоровя [PERSON] саме на момент укладення договору дарування та освідчення довіреності. У судовому засіданні експерт підтвердила, що ракове захворювання, яке було у [PERSON], має досить тривалий характер, що визначається роками, і на час укладення правочину, захворювання онкологією було присутнє у [PERSON], але під час проведення експертизи даний факт врахований не був. Але, якби був запис про онкологію в медичній картці у [PERSON] за життя, а не тільки після смерті за висновком патологоанатома, висновок вищезазначеної експертизи був би іншим. Експерт підтвердила, що безумовно, ураження головного мозку та внутрішніх органів раком здійснює вплив на психічний стан людини та викликає психічні розлади, де особа може бути не зовсім адекватною і не в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проте вищезазначені висновки судово-психіатричної експертизи від 25.06.2013 року не є категоричними, тому суд вважає, що вирішувати питання про психічний стан здоров*я [PERSON] на момент укладання спірного правочину за наявності цих доказів недоцільно. При цьому, позивачем та її представниками надано суду безспірні докази на підтвердження неспроможності [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними на час оформлення спірного правочину: це і історія хвороби, і медичні довідки, амбулаторні картки хворої [PERSON] При проведенні експертизи експертами не було взято до уваги наявне ураження раком органів у [PERSON], у тому числі головного мозку, печінки, та нирки, у звязку з тим , що ця хвороба не була обстежена лікарями вчасно, не піддавалась лікуванню та відсутній запис у лікарняному висновку. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у цій справі і йому слід давати належну оцінку, але в сукупності з іншими доказами, які мають і побічне значення для встановлення того, чи була [PERSON] здатною особою в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Всі перелічені докази підтверджують, що [PERSON] на час укладання договору дарування частини домоволодіння від не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Що стосується зустрічного позову відповідача [PERSON], то її позов суд визнає необґрунтованим, оскільки відповідачем та її представниками не надано жодного доказу в підтвердження своїх вимог. Судом встановлено, що власником спірного домоволодіння була рідна мати позивача [PERSON] [PERSON] Останні роки до смерті вона тяжко хворіла і доглядала її саме донька [PERSON]О, яка і в лікарні провідувала, і вдома. А відповідач по справі [PERSON], є сторонньою людиною, яка лише проживала по сусідству в будинку № 86 на тій же вул. Каспійській в м. Запоріжжі. Жоден із свідків, допитаний у судовому засіданні, не підтвердив, що лікуванням [PERSON] і догляд за нею здійснювала саме [PERSON] Усі свідки підтвердили, що доглядала за своєю матірю донька [PERSON] Крім того,суд звернув увагу на той факт, що [PERSON] не збиралась вмирати, і як пояснювали у судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники, вона була життєрадісна, сама ходила, їздила сама до нотаріуса. Але, пояснити, чому саме [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування, пояснити не могли. У померлої [PERSON] іншого житла не було і подарувавши своє житло, вона залишається на вулиці, але вже після укладання договору 15.08.2012 року , у вересні 2012 року [PERSON] вже оформила свої права власника на спірне домоволодіння і з цього часу вона стала власником спірного домоволодіння, про що внесла свої дані до Державного реєстру речових прав. А вже у жовтні 2012 року [PERSON] потрапила до лікарні і 07 листопада 2012 року померла у лікарні. Як пояснила у судовому засіданні позивач [PERSON], що [PERSON] скориставшись її горем, всі ритуальні послуги оформлювала на своє імя, але поховали за кошти матері - [PERSON] За життя мати - [PERSON], жодного разу не виказувала нікому, що будинок не її, що вона вже не власник, що вона взагалі укладала якийсь правочин з цього приводу, і що вона подарувала його сторонній особі відповідачу [PERSON] Суд звернув увагу на той факт, що укладання спірного правочину, відповідач [PERSON] приховала від [PERSON] і за життя [PERSON] не повідомила її доньку, а дочекалася, коли [PERSON] помре, вже тільки тоді повідомила про це [PERSON] Крім того, факт сплати комунальних послуг та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3\~829,35 грн. не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки надані квитанції сплачені від імені [PERSON] і в період з 2012 року, а факт проживання сім*ї [PERSON] в спірному домоволодінні та користування комунальними послугами не знайшов свого підтвердження, оскільки [PERSON] було самовільно відключено постання електроенергії до спірного домоволодіння. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, повністю підтверджується доказами, зібраними по справі і тому підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] свого обґрунтування і підтвердження доказами не знайшов, і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: approved