Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача - автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, яким спричинено матеріальний збиток, що підтверджується постановою суду. Згідно висновку № 249 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.08.2012 року внаслідок пошкодження автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] матеріальна шкода, завдана позивачу, становить 95 563,50 грн. Розмір понесених позивачем витрат за проведення дослідження становить 1224,00 грн. Крім того зазначила, що позивачу було завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях та оцінена нею у 5 000 грн. У зв'язку з тим, що відповідач відмовився добровільно сплатити суму матеріальних збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 96 787,50 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди, 9 000 грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 1 017, 88 грн. Під час розгляду справи представник позивача надала заяву про зменшення позовних вимог на підставі того, що страховою компанією «Гарант-Авто» було відшкодовано частину матеріальних збитків у розмірі 49 490 грн. З огляду на це, просила стягнути з відповідача на користь позивача 47 297, 50 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків (в тому числі 1 224 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження), 5 000 грн. моральної шкоди, 9 000 грн. - витрат на правову допомогу та судовий збір у сумі 1 017,88 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх зменшення підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, не погоджуючись з розміром шкоди, заподіяної транспортному засобу позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що страхова компанія свої зобов'язання перед позивачем виконала, що стосується відшкодування шкоди відповідачем, просив вирішити дані вимоги на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 20 липня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON], який, керуючи автомобілем Ніссан, д.н.з. [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем Тойота, д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 серпня 2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП обов'язкова цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Ніссан, д.н.з. [NUMBER], була забезпечена ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Полісом АА/5428881 передбачений ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. та франшизою 510 грн. (а.с. 99). Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці матеріальної шкоди № 249 від 01.08.2012 року, складеного експертом автотоварознавцем [PERSON], матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в результаті його пошкодження при ДТП складає 95 563,50 грн. (а.с.8-21); розмір понесених позивачем витрат за проведення дослідження становить 1 224,00 грн. (а.с.22). Не погоджуючись з експертним висновком, наданим позивачем в якості доказу матеріального збитку у розмірі 95 563,50 грн., завданого дорожньо-транспортною пригодою, представником відповідача заявлялося клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Згідно з висновком КНДІСЕ № 14565/13-54 від 25.02.2014 року вартість матеріальної шкоди, завдана [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER], складає 86 435, 51 грн. Визначити вартість відновлювального ремонту з урахуванням вже замінених запасних частин в атомобілі не виявилося можливим (а.с. 173-181). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що страховиком ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача здійснено виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 49 490 грн. (за вирахуванням франшизи 510 грн.), що також визнано позивачем. Тобто, позивачу [PERSON] частково відшкодовано ПАТ «УСК «Гарант-Авто» матеріальну шкоду, завдану відповідачем [PERSON] Даючи оцінку проведеній по справі судовій автотоварознавчій експертизі, методика проведення та висновок якої було роз'яснено експертом [PERSON] в судовому засіданні, суд приходить до того, що висновок щодо вартості матеріальної шкоди, завданої позивачу [PERSON] у розмірі 86 435,51 грн., не викликає сумніву в його правильності та може бути покладено в основу рішення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на висновок № 249 від 01.08.2012 р., відповідно до якого розмір шкоди, завданої [PERSON], становить 95 563,50 грн. та надає акт виконаних робіт № КУ30000449/00828 про виконання ремонтних робіт та використаних витратних матеріалів на загальну суму 100056,96 грн.(а.с. 160-161). Разом з тим, доводи представника позивача щодо вартості матеріальної шкоди у розмірі 95 563,50 грн. спростовуються висновком КНДІСЕ та не підтверджується іншими матеріалами справи, а заперечення щодо правильності висновку судової експертизи є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються поясненнями експерта. Посилання представника позивача на акт виконаних робіт, як на доказ завданих позивачу збитків, є безпідставним, оскільки відсутні докази оплати виконаних ремонтних робіт та використаних витратних матеріалів на загальну суму 100 056,96 грн. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з відповідача [PERSON] на підставі ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди - 86 435 грн. 51 коп. і страховим відшкодуванням - 49 490 грн., що складає 36 945 грн. 51 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню на суму 36 945 грн. 51 коп. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних фактом ДТП позивачу моральних страждань та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 грн., що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн., то вони є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Зі змісту ст. 84, 88 ЦПК України вбачається, що судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Заявляючи вимогу про відшкодування таких витрат, позивач надала до суду довіреність від 06.12.2012 року, за яким [PERSON] зобов'язувався представляти інтереси позивача в суді, подавати та складати позови, заяви, скарги та вчиняти інші процесуальні дії. На підтвердження понесених витрат позивач також надала квитанції про оплату витрат на правову допомогу на загальну суму 9 000 Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія Ромашка і Партнери», керівником якої є [PERSON] (а.с.73-74, 76-77). Проте, як убачається з матеріалів справи, інтереси позивача в суді представляв її представник за нотаріально посвідченою довіреністю від 06.12.2012 року - [PERSON], за нотаріально посвідченою довіреністю від 14.12.2013 року [PERSON] Згідно з ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В матеріалах справи відсутні докази укладення угоди про надання правової допомоги з адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права, а доказів того, що вказаний представник позивача одночасно є фахівцем у галузі права також не надано. Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26,42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу (ст. 56 ЦПК). ЦПК України не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди в розмірі 36 945 грн. 51 коп. та моральна шкода в розмірі 2 500 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 613 грн. 06 коп.

Outcome: partial