Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що шлюб з відповідачем зареєстровано 19.07.2014 в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 328.Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та проживатиме з нею після розірвання шлюбу. Протягом півроку сторони не живуть однією сім'єю, у кожного з них своє власне життя та свої інтереси. Відповідач протягом останніх півроку від батьківських обов'язків ухиляється та не підтримує матеріально свою дитину. Сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Спільне господарство подружжя не веде. Спорів майнового характеру та щодо місця проживання дитини немає. Позивач впевнена, що примирення між подружжям неможливе, оскільки в кожного із сторін своє особисте життя. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини, а також просила після розірвання шлюбу залиши їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначивши, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходу. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що шлюб з відповідачем зареєстровано 19 липня 2014 року в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 328 (а.с. 13). Батьками малолітньої [PERSON], [INFO], відповідно свідоцтву про народження дитини є сторони по справі (а.с. 6). [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає до листопада 2016 року , участі в її вихованні не приймає. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно ст. 110 СК України шлюб скасовується в судовому порядку, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й жінки із збереженням родини неможливо. Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку(доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом 11.10.2016. З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, оскільки збереження родини неможливе. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне становище позивачки, відповідача, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Зі свідоцтва про шлюб Серіїї [NUMBER], виданого 19.07.2014 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що при одружені позивач змінила дівоче прізвище «Загребельна» на прізвище чоловіка «[PERSON]». При цьому, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірванняшлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем заявлено вимогу про залишення її шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити її шлюбне прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею за подання позову про розірвання шлюбу судовий збір у сумі 551 грн 20 коп., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. за задоволені вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved