Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, їй належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою : м. Димитров, Донецька область, квартал 40[ADDRESS]. 27.09.2011 р. в зазначеній квартирі зареєстровано [PERSON], яка фактично з вказаного часу по теперішній час не проживає за даною адресою. З 27.09.2011 р. і на даний момент вона сплачує комунальні платежі, які розраховуються з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні та не має відповідного права оформити субсидію. Відповідач мешкає за іншою адресою, яка їй не відома. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 32 будинку № 2 на кварталі 40 в місті Димитров Донецької області та зняття її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.06.2015 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою : м. Димитров, Донецька область, квартал 40[ADDRESS]. (а.с. 7). Згідно акту, складеного 16.04.2015 р. Приватним підприємством «Домінант-Сервіс», відповідач [PERSON] в квартирі № 4 будинку № 66 на м-ні «Західний» в м. Димитров не проживає з 2013 року (а.с. 6). Відповідно до акту ПП «Домінант-Сервіс» від 14.08.2014 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], але не проживає з 27.09.2011 року по теперішній час (а.с. 12). Вказані обставини та факт непроживання відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважної причини, був підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача знає як сусідку приблизно 15-20 років. Також бачила відповідача, зараз у квартирі позивача відповідач не мешкає. Відповідач вийшла заміж і більш вона її не бачила. Не бачила відповідача приблизно 5 років. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивача знає з 2008р., як сусідів, оскільки вони мешкають в одному підїзді. Вона дізналася від сусідів, що у позивача є донька, але взагалі її не бачила. З 2008р. вона доньку не бачила. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Згідно з частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При зясуванні причин відсутності відповідача [PERSON] у квартирі, належній позивачу, понад встановлені законодавством строки, судом не виявлені поважні причини за яких відповідач не користувалася спірною квартирою та була відсутньою, як встановлено у судовому засіданні, принаймні з 2011 року, даних про укладення угод між позивачем та відповідачем щодо порядку користування зазначеною квартирою, суду не надано і у судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою номер 32 будинку номер 2 на кварталі 40 в місті Димитров Донецької області. В той же час суд вважає, що позовні вимоги щодо зобовязання державної міграційної служби зняти відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання. Крім того, державна міграційна служба не є відповідачем по справі. На підставі ст.ст. 386, 405 ЦК України, 150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10, 60, 130, 174, 213-215, 224-226-294 ЦПК України, суд

Outcome: partial