Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка на час смерті знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час знаходження в шлюбі з матір»ю позивача [PERSON] її чоловік [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі/продажу житлового будинку від 17.09.2002р. Після смерті матері позивач звернулася до нотаріуса та подала заяву про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу. 04.11.2015 року помер чоловік матері позивача [PERSON], який за життя 03.08.2015 року склав заповіт на користь [PERSON] Постановою від 07.06.2016 року нотаріус відмовила позивачу в видачі свідоцтва про право власності на ? частину спадкового майна, оскільки відсутні відомості про те, що на ім»я матері позивача зареєстровано право власності. Позивач просить визнати за нею право власності на 1/4 частину ідеальної долі в житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в результаті спадкування після смерті матері [PERSON]. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник відповідача Добропільської міської ради та третя особа [PERSON] у судові засідання не з'явилися, про дату і час судового розгляду повідомлялися належним чином. За згодою сторін судом було ухвалено рішення про проведення судового розгляду за відсутності зазначених осіб. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], є донькою [PERSON],що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с. 52), яка після укладання шлюбу з [PERSON] [INFO] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу(а.с.52). Згідно копії свідоцтва про одруження, виданого 23.11.2000 року Добропільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 204 від 23.11.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в результаті чого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] (а.с.51) Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 22.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 311 від 29.05.2015 року [PERSON] померла [INFO] (а.с. 49). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та копії заяви [PERSON] державним нотаріусом Другої Добропільської, в.о. Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвою О.В. було відкрито спадкову справу № 58248264 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON].(а.с. 45-48) Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру( заповіти/спадкові договори) від 23.11.2015 року на випадок своєї смерті [PERSON] не складала заповіт (а.с.47).Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є діти померлої [PERSON] та [PERSON] та чоловік [PERSON] На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] в встановлений законом 6-ти місячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] Інші спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] не зверталися. Разом із тим, згідно довідки № 2571 голови квартального комітету [PERSON].(а.с.64) [PERSON] з 08.10.2002 року до дня своєї смерті проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], який постійно проживав з [PERSON] на момент її смерті, є таким що прийняв спадщину після смерті [PERSON], разом із [PERSON] Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.09.2002р., [PERSON] , під час знаходження в шлюбі з [PERSON] придбав житловий будинок за адресою: [ADDRESS].(а.с.58).Зазначений договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Шиманським І.Ю. та зареєстровано в Добропільським БТІ за № 464 від 19.09.2002р.(а.с.57-58) Таким чином, будинок [ADDRESS] на час смерті [PERSON] є таким, що належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на підставі ст.ст.60,70 СК України. Як вбачається із матеріалів справи , а саме копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна(а.с.65-66) право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03.08.2004р., право власності підлягає державній реєстрації відповідно до вимог зазначеного закону. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.227 ЦК УРСР, який був чинний на час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 ( z0157-02 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445, реєстрація права власності на нерухоме майно проводилася БТІ. Як вбачається з матеріалів справи, укладений 17.09.2002 року договір купівлі-продажу будинку було зареєстровано в Добропільському БТІ 19.09.2002р., що підтверджується довідкою Добропільського БТІ № 1547 від 11.11.2015 року (а.с. 57). Тобто, [PERSON] було здійснено всі необхідні дії, щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу будинку, відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент укладання цього договору. Аналізуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], і спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] та чоловік померлої [PERSON] , кожному з яких належить до спадкування по ? частині від ? частини спірного будинку, тобто по ? частині зазначеного будинку. 04.11.2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.50). Як вбачається з матеріалів справи 03.08.2015р. [PERSON], в присутності свідків та приватного нотаріуса [PERSON], було складено заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок [ADDRESS], він заповів [PERSON], [INFO].(а.с.69). В судовому засіданні сторони повідомили суду, що зазначений заповіт на час розгляду справи є дійсним, його не було оспорено в судовому порядку. Таким чином, спадкоємицєю за заповітом після смерті [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] В судовому засіданні рідна донька померлого [PERSON] відповідач [PERSON] суду повідомила, що не заперечує, щоб після смерті її батька спадок прийняла спадкоємиця за заповітом [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України. Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвої О.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] матері [PERSON], яке складається з 1/2 ідеальної частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю відомостей щодо оформлення та реєстрації права власності на вказаний будинок за померлою [PERSON] та наявністю даних про реєстрацію права власності на цей будинок за [PERSON]І.(а.с.67) В судовому засіданні позивач суду показала, що зверталася до нотаріуса з проханням видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] із зазначенням ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], оскільки вважала себе на той час єдиною спадкоємицею після смерті матері, але згодом їй стало відомо, що відповідно до закону спадкоємицем разом із нею є [PERSON], і тому вона в своїй позовній заяві просить суд визнати за нею право власності в результаті спадкування за законом після смерті матері [PERSON] в розмірі ? частини спірного будинку. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд вважає, що позивачем доведено набуття права власності на вищезазначений будинок [PERSON] та [PERSON] на законних підставах, а також неможливість захисту позивачем свого порушеного права іншим шляхом ніж визнання права власності на спадщину в судовому порядку, в зв»язку із чим позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, виходячи з того, що позов заявлено до трьох відповідачів, з яких [PERSON] та Добропільська міська рада на думку суду є неналежними відповідачами по справі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору, які були сплачені [PERSON] в розмірі 551 грн.20 коп.

Outcome: approved