Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина сторін у справі [PERSON] , [INFO] , який, після досягнення повноліття продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до закінчення навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення дитиною 23 років. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2012 рік. За час шлюбу в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу батьків син залишився проживати з матір`ю та проживає з нею донині. До повноліття сина з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання сина за рішенням суду, які він сплачував не в повному обсязі та допустив заборгованість. Наразі син сторін [PERSON] навчається на 2-му курсі Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну Київського національного університету будівництва та архітектури. На утримання сина необхідні кошти на одяг, харчування, ліки, канцелярське приладдя, відпочинок, транспорт тощо. Син не має можливості працювати, доходи позивача не достатні для забезпечення потреб сина. Відповідач працює в ФОП [PERSON] , отримує офіційний дохід в розмірі 6200 гривень, має можливість допомагати дитині. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. Відповідач 23.07.2021 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. Таку позицію мотивував тим, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, так як оплачує аліменти на неповнолітню дитину та має заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №127/4579/18 від 24.07.2018 року, яка становить 73 312,51 гривень (2 994,60 гривень на місяць), та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 20 150 гривень згідно виконавчого листа №127/26634/13 від 13.03.2014 року, які він наразі не має змоги платити. Також аліменти вчасно сплачувати він не міг, оскільки перебував у відпустці по догляду за важкохворою матір`ю та не мав доходів. Крім того, відповідач щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, у власності нерухомого майна, цінностей та банківських вкладів відповідач не має. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2001 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.04.2012 року було розірвано (а.с.20). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно довідки №126/21, виданої Вінницьким фаховим коледжем будівництва, архітектури та дизайну КНУБА 17.05.2021 року , [PERSON] навчається у Відокремленому структурному підрозділі Вінницького фахового коледжу будівництва, архітектури та дизайну КНУБА на ІІ курсі в групі 23-МБ за освітньо-професійною програмою «Міське будівництво та господарство» на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року (а.с.3). Син [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.4), яка потребує матеріальної допомоги батька повнолітнього сина на утримання останнього. Згідно довідки №05 від 06.05.2021 року [PERSON] працює у ФОП [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів (а.с.7). Судом встановлено, що середньомісячний дохід [PERSON] за період з січня 2021 року по червень 2021 року становить 6 063,96 гривень. (а.с. 46). Згідно ст. 199 ч.1 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно п.20 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Повнолітній з 30.05.2021 року син відповідача та позивача продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю, а тому суд дійшов висновку, що він потребує матеріальної допомоги від свого батька на час навчання. Відповідач [PERSON] у відзиві по позов заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання, зазначив, що не має матеріальної можливості виконувати свій батьківський обов`язок, просив відмовити в задоволенні позову. На підтвердження свого скрутного матеріального становища навів наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла за час неповноліття сина [PERSON] , в розмірі 73 312,51 гривень, та стягнення пені за прострочення сплати зазначених аліментів в розмірі 20 150 гривень. Виникнення заборгованості мотивував тим, що не мав доходу, оскільки доглядав хвору матір. З наданих сторонами доказів вбачається, що відповідач [PERSON] допустив виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей на користь [PERSON] згідно виконавчого листа №127/4579/18 від 24.07.2018 року, яка станом на 30.01.2021 року становила 76 585,90 гривень. Вказану заборгованість відповідач сплачує (примусово стягується з заробітної плати) щомісячно в розмірі 2 994,60 гривень, станом на червень 2021 року заборгованість становить 73 312,51 гривень, що вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.06.2021 року. Однак доказів того, що з відповідача стягується пеня за несплату аліментів згідно виконавчого листа №127/26634/13 від 13.03.2014 року в розмірі 20 150 гривень, відповідач суду не надав. З постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08.05.2019 року, наданої відповідачем суду, вбачається, що розмір заборгованості за пенею станом на дату винесення постанови складав 22 586,34 гривень. Доказів актуального розміру заборгованості зі сплати пені відповідачем суду не надано. Крім того, з наданої відповідачем довідки про доходи за період з січня 2021 року по червень 2021 року вбачається, що з заробітної плати [PERSON] здійснюється лише відрахування на погашення заборгованості зі сплати аліментів. Виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яка наразі примусово стягується з відповідача, останній мотивував тим, що не мав доходу, оскільки перебував у відпустці по догляду за хворою матір`ю. На підтвердження вказаної обставини надав суду копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ревматологічного відділення [PERSON] , [INFO] , від 11.12.2015 року, з якої вбачається, що хвора Підвальна з 23.11.2015 року по 11.12.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні, виписана з покращенням, рекомендоване медикаментозне лікування, нагляд лікарів. Однак з наданих відповідачем доказів не вбачається, що [PERSON] є його матір`ю, те, що мати відповідача потребувала стороннього нагляду під час лікування та те, що відповідач в період лікування його матері брав відпустку по догляду за нею, не отримував доходу в той період, тощо. З матеріалів справи суд не встановив наявність об`єктивних причин для виникнення у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, призначених судом на утримання неповнолітніх дітей, зокрема, сина [PERSON] . Крім того, відповідач зазначаючи у відзиві на позов те, що у нього у власності немає майна, цінностей чи банківських вкладів, не надав суду жодного доказу цих обставин. Так само відповідач не вказував у відзиві на позов на інші обставини (стан здоров`я платника аліментів, перебування на його утриманні інших осіб), утримання яких могло би стати перепоною для участі відповідача в матеріальному утриманні сина [PERSON] , який продовжує навчатись. Відповідач не довів суду свою неспроможність надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період його навчання. Стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, що утворилася за період примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, зумовлена не матеріальною неспроможністю відповідача виконувати батьківський обов`язок з утримання неповнолітніх дітей, а іншими суб`єктивними обставинами, які судом не досліджувалися, оскільки відповідних доказів сторонами по справі суду не представлено. Як встановлено судом, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку повнолітньому сину, який продовжує навчання, не надає, фактично переклавши обов`язок по піклуванню та матеріальному забезпеченні сина на мати - [PERSON] , що не відповідає принципу справедливості та вимогам закону. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також поширюється на батька дитини. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дитини або того з батьків, з якими вона проживає, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. При визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи та оцінює надані докази в їх сукупності, а також бере до уваги Правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі №208/3075/16, та дійшов висновку, що можливо стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Суд вважає, що неналежне виконання платником аліментів обов`язку зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини не може бути підставою для звільнення його від обов`язку надавати матеріальну допомогу на утримання цієї ж уже повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Разом з тим при визначенні розміру аліментів суд, враховуючи невисокий рівень офіційного доходу відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу по аліментам за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 908 гривень судового збору.

Outcome: partial