Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що з 12.08.2006 року вона та відповідач перебували у юридичному шлюбі. Від сумісного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Димитровського міського суду від 27.06.2014 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Рішенням Димитровського міського суду від 24.11.2014 року були стягнуті з відповідача аліменти у розмірі ? частини заробітку відповідача. З моменту ухвалення судового рішення відповідач свої зобовязання по утриманню сина не виконує, аліменти на утримання сина не сплачує. Ще до розірвання шлюбу з відповідачем вони припинили сумісне проживання з січня 2014 року, у звязку з тим, що відповідач зловживав наркотичними засобами, ніде не працював, матеріально сімю не забезпечував, а навпаки крав з дому речі, золоті прикраси, гроші, тощо. Крім того, були випадки, коли позивач просила відповідача приглянути за дитиною, бо була на роботі, а той, разом з сином, якого належним чином не одягав взимку, їздив до наркопритонів, де проводив час, нехтуючи здоровям та життям дитини. Крім того, в стані наркотичного спяніння, відповідач влаштовував сварки, кидався битися до позивача та її матері, не звертаючи уваги на те, що все це бачить їхня дитина, яка в таких випадках забивалася в куток. До сьогоднішнього дня у сина проявляється інколи нервове збудження, ночами він плаче, це викликано переляком із-за поведінки відповідача, син не хоче згадувати свого батька. Коли позивач відвідала дитячого психолога в приватному порядку, вона пояснила позивачу, що це дитячий страх із-за пережитого з батьком. Відповідач жодного разу не привітав сина з днем народження, не було ніяких спроб подарувати подарунок. Позивач зі свого боку не чинила ніяких перешкод відповідачу в спілкуванні з сином, з часу припинення сумісного проживання, позивач не змінювала адресу проживання, номера телефону. Тому, позивач просить суд, позбавити [PERSON], батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні вимог позову, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заяві. Додатково зазначила, що відповідач з грудня 2013 року ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не здійснював. Лише після подачі нею в суд позову двічі перерахував на її адресу по 500 гривень аліментів. Будь-якої особистої участі у вихованні дитини з початку 2014 року не здійснював. Зі слів відповідача їй відомо, що він декілька разів лікувався у реабілітаційному центрі від наркотичної залежності. На даний час, як їй стало відомо із соціальних мереж, відповідач живе у Новояворівському районі Львівської області. Чи працює він, чи ні, їй не відомо. Їх син боїться батька через те, що одного разу він возив сина до наркопритону де, як потім розказувала дитина, варили якусь речовину, а також через те, що одного разу відповідач забув його у машині. Ще досі, незважаючи на відвідування дитиною психолога, про батька він згадувати не хоче. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні суду не надавав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мирноградської міської ради в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Повідомила суду, що представник органу опіки та піклування для прийняття висновку органу про доцільність або ні позбавлення батьківських прав спілкувалась по телефону з особою, яка представлялась [PERSON]. Що це був відповідач, було зрозуміло з відомостей, які він повідомляв представникові органу. Відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, але не пояснював чому. Розмовляли з відповідачем лише раз, в наступних випадках на телефонні дзвінки він не відповідав. Враховуючи позицію позивача, той факт, що відповідач неодноразово, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду даної справи, до суду не зявився без поважної причини, суд вважає необхідним розглянути справу заочно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у даному судовому засіданні наступні обставини. Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про його народження та свідоцтва про одруження [PERSON] з [PERSON] (до шлюбу Буторіна) [PERSON] (а.с. 9, 11). Сторони перебували в юридичному шлюбі з 12 серпня 2006 року (а.с. 11), але рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 червня 2014 року шлюб між ними розірвано (а.с. 12). Рішенням Димитровського міського суду від 24.11.2014 року, стягнуті аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] в розмірі ? частини всіх доходів боржника (а.с. 17,18). За довідкою Мирнограсдького ВДВС Головного територіального управління юстиції, зазначено, що [PERSON] у період з 12.11.2014 року по 19.01.2016 року, аліменти на користь [PERSON], не сплачував. 03.03.2016 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного управління юстиції, відкрита постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника [PERSON] (а.с. 19). Відповідач [PERSON] проживав за адресою: [INFO] до березня 2014 року (а.с. 24). На обліках в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради, управлінні пенсійного Фонду України в м. Димитрові та Мирноградському міському центрі зайнятості, не перебуває (а.с. 15, 36-38). [PERSON] на обліках у лікарів психіатра, дерматолога, фтизіатра не перебуває (а.с. 39-41). З 18.11.2014 року по 29.01.2016 року перебував на обліку в наркологічному кабінеті з приводу вживання наркотиків з шкідливими наслідками (а.с. 16). Дитина [PERSON] здоровий, на диспансерному обліку в Мирноградській міській центральній лікарні не перебуває (а.с. 42). На даний час дитина проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: вулиця Комарова, буд. 77, в м. Мирноград Донецької області (а.с. 23), родина [PERSON] не перебуває на обліку в Мирноградському міському центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді (а.с. 47). Дитина навчається у 4-Б класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 Мирноградської міської ради (а.с. 25). За висновками психоло-педагогічного діагностування від 29.12.2016 року, у [PERSON] дуже високий рівень тривожності, які повязані з негативним ставленням оточуючих (агресія, докор, ізолювання,), також підвищений у ситуаціях моделюючих щоденні дії, дитина емоційно дуже близька до матері та бабусі, дитина в повній мірі відмовляється від контакту з батьком (а.с. 20). За характеристикою, наданою навчальним закладом, [PERSON], за час навчання дитину в навчальний заклад приводила та забирала мама або бабуся, батько з 2 класу життям дитини не цікавився та до школи не зявлявся. Мама з бабусею доглядають максимальних зусиль, задля створення належних умов життя та навчання хлопчика. Дитина характеризується позитивно, добросовісна та сумлінно ставиться до навчання, приділяє багато уваги спорту (а.с. 22). Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] зазначив, що протягом останніх трьох років із батьком не спілкується. Перестали проживати з батьком через вживання ним наркотичних засобів. Щодо періоду проживання з батьком зазначив, що проживати з ним було страшно, чому пояснити суду в категоричній формі відмовився. Також не виявив бажання у майбутньому ні спілкуватися, ні проживати разом із батьком. Орган опіки та піклування Мирнограсдької міської ради у висновку № 006 від 06 лютого 2017 року вважає позбавлення батьківських прав [PERSON] доцільним стосовно сина [PERSON] (а.с. 13-14). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, в частині невиконання відповідачем останніх два з половиною років своїх батьківських обовязків, дали аналогічні покази, зазначивши, що з кінця 2013-початку 2014 року відповідач перестав працювати, причиною чого було його лікування, яке оплачували родичі відповідача. Після припинення спільного проживання позивача з відповідачем, відповідач деякий час проживав у свого дядька. Де потім відповідач проживав не знають. Після припинення спільного проживання відповідач до дитини не приходив, ніякої уваги його вихованню не приділяв, матеріально не допомагав. Дитина досі боїться батька, не хоче про нього говорити. Де він знаходиться у цей час їм невідомо, батьки відповідача також зазначають на їх питання, що їм невідоме місце проживання відповідача. Дослідивши надані суду дані у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення від своїх обовязків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Відповідач [PERSON] допустив всі зазначені фактори щодо малолітнього [PERSON], взагалі відсторонившись від його виховання протягом більш ніж двох років, від його утримання більш ніж двох років поспіль. Тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків свідчить про свідоме нехтування ним цими обовязками. В судовому засіданні, на підставі даних, наданих Мирнограсдькою центральною міською лікарнею, Мирнограсдьким міським центром зайнятості, органу опіки та піклування Мирноградської міської ради встановлено, що відповідач [PERSON] здоровий, протипоказань для працевлаштування не має, але зусиль для працевлаштування не робить, матеріально дитину не забезпечує, взагалі не приймає участі у її вихованні і не цікавиться її життям. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обовязків суду не надано. Враховуючи всі обставини, задля захисту інтересів малолітнього [PERSON], суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] стосовно нього батьківських прав. На підставі ст. 150, 151, 164, 171, 180, 182 СК України,

Outcome: approved