Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно. В обґрунтування позову вказала, що відповідач являється батьком їхніх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, на даний час знаходиться в місцях позбавлення волі, і тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України не пізніше ніж за три дні до судового засідання в матеріалах справи є поштова розписка про вручення відповідачу судового виклику. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомити суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявились в судове засідання, без поважної причини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, своїм процесуальним правом відповідача на подання заперечення на позов не скористався, таким чином причин для відкладення розгляду справи, що передбачені ст. 169 ЦПК України, не встановлено. Тому суд ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ч.1 ст. 224 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 029461 (а.с.4), [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 140085 (а.с.6), [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 171775 (а.с.3). Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Липівської сільської ради № 18 від 04.01.2017 року (а.с. 4). Все наведене свідчить про те, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу утримання дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснення в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з вимог ст.181 СК України, якою передбачено стягнення аліментів в частці від доходу. Суд також виходить з положення ч.1 ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства і стягнення аліментів», які передбачають перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, до яких відносяться стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього непрацездатних утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, судом враховується передбачений законодавством мінімальний розмір аліментів на одну дитину, встановлений ч.2 ст. 182 СК України, і який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі і вважає, що саме такий розмір аліментів буде необхідний і достатній для утримання дітей, поскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при прийняття рішення судом першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України та підпункту 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved