Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивачка посилається на те, що 29.02.1981 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який був розірваний 24.11.2009 року. Від шлюбу вони мають синів – Сергія, [INFO], [PERSON], [INFO], Івана, [INFO]. За час спільного подружнього життя ними було придбано: квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м., вартістю 280 000.00 грн.; двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., вартістю 320 000.00 грн.; трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 280 000.00 грн.; приватне підприємство «Енергодаррембуд», вартістю 320 000.00 грн.; автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER], вартістю 40 000.00 грн.; автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER]. вартістю 160 000,00 грн. Все вказане майно оформлене на відповідача, угода про спосіб розподілу спільного майна та виділу її частки з нього між ними не досягнута, порядок користування квартирами та автомобілями встановлений в інтересах відповідача, який користується всім спільним майном, будь-яка компенсація вартості майна їй не надавалася, з чим вона не згодна, оскільки має право на ? частину спільного майна подружжя. Позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування кімнату літ.7, площею 17,0 кв.м., лоджію літ. І, площею 2,1 кв.м.; відповідачу виділити у користування кімнату літ.6, площею 10,4 кв.м., у спільне користування виділити коридор літ.1, площею 4,7 кв.м., кухню літ.5, площею 7,6 кв.м., туалет літ.1, 2, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату літ.3, площею 2,1 кв.м. кладову літ.2, площею 0,3 кв.м. Позивач також просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], встановивши порядок користування квартирою, виділивши їй у користування: кімнату літ.5, площею 15,1 кв.м., балкон літ.І, площею 1,0 кв.м.; у користування відповідача виділити:кімнату літ.6 площею 12,5 кв.м., лоджію літ.ІІ площею 1,4 кв.м., у спільне користування виділити: коридор літ.1 площею 7,7 кв.м., кухню літ.4, площею 7,2 кв.м., ванну кімнату літ.2, площею 2,7 кв.м., туалет літ.3, площею 1,2 кв.м.; визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER], та автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], на ? частину квартири [ADDRESS]; визнати за нею майнове право на Приватне підприємство «Енергодаррембуд» і доходи від його діяльності стягнути на її користь прибуток від діяльності підприємства у розмірі 180 000,00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.05.2014 року за заявою позивачки позовна заяві в частині позовних вимог про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS], встановлення порядку користування квартирою та про визнання майнового права на Приватне підприємство «Енергодаррембуд» і доходи від діяльності підприємства, стягнення прибутку від діяльності підприємства – залишені без розгляду. В судовому засіданні позивач з представником, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточнені до нього, позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], не є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний, коли вони з позивачкою вже припинили шлюбні відносини, та за гроші, які відповідач позичив у брата. Також відповідач з представником заперечували проти вказаного позивачкою порядку розділу квартир, посилаючись на те, що при їх покупці вони вибирали квартири кожний для себе і квартира [ADDRESS] покупалася для проживання саме відповідача, в якій він наразі проживає з новою сім»єю, зробив в ній ремонт та вважає, що вона повинна бути виділена саме йому. Вислухавши пояснення осіб, які з»явилися, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, 28.02.1981 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ГС № 364532, виданим 28.02.1981 року ЗАГСом м.Майлі-Сай Ошської області Киргизької РСР, актовий запис № 35. Від шлюбу сторони мають синів – Сергія, [INFO], [PERSON], [INFO], Івана, [INFO]. 24.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 065826, виданим 24.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 244. В період перебування у шлюбі подружжям [PERSON] було придбано: відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2008 року - двокімнатну квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м.; відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.01.2008 року двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м.; 10.07.2004 року був придбаний автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER]; 21.10.2008 року був придбаний автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER]. Право власності на все вищевказане майно зареєстроване за [PERSON], угода про спосіб розподілу цього майна та виділу частки з нього між сторонами не досягнута, як і не досягнутий порядок користування майном подружжя, що стало приводом для звернення позивача до суду із даним позовом. Встановлено, що в двокімнатній квартирі № 42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську проживає позивачка з сином та його цивільною дружиною, ця квартира має загальну площу 45,4 кв.м., житлову площу 27,4 кв.м., складається з: 1-коридор, площею 4,7 кв.м.; 2-кладова, площею 0,3 кв.м.; 3-ванна, площею 2,1 кв.м.; 4-туалет, площею 1,2 кв.м.; 5-кухня, площею 7,6 кв.м.; 6 – житлова, площею 10,4 кв.м.; 7 – житлова, площею 17,0 кв.м.; І – лоджія. В двокімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., проживає [PERSON] з дружиною [PERSON], з якою перебуває у шлюбі з 27.10.2012 року, та її донькою [PERSON], які зареєстровані за вказаною адресою з 08.02.2014 року. Вказана квартира складається з:1-коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-ванна, площею 2,7 кв.м.; 3-туалет, площею 1,2 кв.м.; 4-кухня, площею 7,2 кв.м., 5-житлова, площею 15,1 кв.м.; 6-житлова, площею 12,5 кв.м.; І-балкон, площею 1,0 кв.м., ІІ-лоджа, площею 1,4 кв.м. За домовленістю сторін автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER], переданий позивачем в користування сина сторін [PERSON], що підтверджено сторонами в судовому засіданні. Автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], перебуває у користуванні [PERSON] В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог позивача відповідач з представником посилалися на те, що автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], був придбаний відповідачем 21.10.2008 року і відповідачка не має ніякого відношення до нього, оскільки вони перестали вести спільне господарство приблизно з липня 2007 року, а з вересня 2007 року він проживає однією сім»єю з [PERSON], з якою в подальшому зареєстрував шлюб. За твердженням відповідача зазначений автомобіль є спільним майном, набутим ним за час спільного проживання з [PERSON] та за гроші, які він взяв у борг у [PERSON] На підтвердження пояснень відповідача в судовому засіданні надали свідчення свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в лютому 2008 року його брат [PERSON], який на той час проживав з новою дружиною, взяв у нього в борг на покупку автомобіля грошові кошти у розмірі 125000,00 грн., про що написав йому розписку. Через два роки він почав з ним розраховуватися, в грудні 2013 року він повернув йому останні 3000,00 грн. в рахунок погашення боргу. Йому відомо, що в кінці 2007 року [PERSON] вже зустрічався з [PERSON] та не жив з [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зустрічатися з [PERSON] вони почали з листопада 2006 року, а з червня-серпня 2007 року вони разом з [PERSON] проживали разом в [INFO], вели сумісне господарство, оскільки з цього часу між ним та його дружиною [PERSON] були припинені шлюбні відносини. [PERSON] часто йому телефонувала та просила віддати їй автомобіль «Опель», тому [PERSON] вирішив віддати цей автомобіль сину [PERSON], а собі купив автомобіль «Оpel Vectra», грошові на покупку якого 29.09.2008 року в сумі 125000,00 грн. він позичив у [PERSON] З 2011 року вони почали віддавати борг [PERSON] і в кінці 2013 року віддали йому останні 3000,00 грн., в зв»язку з чим він повернув йому розписку. В квартирі [ADDRESS] вона разом з [PERSON] в 2011 році робили ремонт, купили бойлер. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що є сусідами [PERSON] та [PERSON], вони вселилися в квартиру [ADDRESS] в 2010 році. Знають, що у вказаній квартирі вони зробили ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом [PERSON] та [PERSON], познайомився з ними в 2008 році, коли вони робили ремонт в квартирі [ADDRESS], в якій вони зараз проживають. Разом з цим, в судовому засідання позивач [PERSON] пояснила, що вона з [PERSON]І припинили ведення спільного господарства за півроку перед розірванням з ним шлюбу, тобто в травні 2009 року і до початку 2009 року вона часто їздила до нього в квартиру по вул. Курчатова в м.Енергодар Запорізької області, де він на той час проживав, прала його речі, готувала їсти, вони вели спільне господарство. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на наведені обставини та вказані положення цивільно-процесуального законодавства, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів того, що автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], не є спільним майном подружжя, оскільки свідок [PERSON] та [PERSON], які свідчили на користь відповідача щодо часу припинення ним подружніх відносин з позивачкою та щодо походження грошових коштів, за які був придбаний вказаний автомобіль, є відповідно його братом та дружиною, тобто заінтересованими на користь відповідача особами. Крім того, на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем була надана копія розписки від 20.09.2008 року, відповідно до тексту якої він взяв в борг 125 000,00 грн. у свого брата [PERSON] для придбання автомобіля, які зобов»язався повернути до 30.12.2013 року. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться – до початку розгляду справи по суті. Згідно до ч.3 цієї статті особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов»язки. Зазначена розписка була надана відповідачем суду лише 15.02.2014 року майже в кінці судового розгляду справи, про неї як про доказ своїх заперечень він суд не повідомляв під час попереднього засідання, ні перед початком судового розгляду, крім того, в письмових запереченнях від 09.09.2013 року, наданих суду, він зазначає, що цей автомобіль є спільним майном, набутим за час його проживання з [PERSON], доказів чого не надав, а відтак, суд вважає цю розписку неналежним доказом. Із наведених обставин суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що цю розписку він раніше не міг надати суду, оскільки її йому віддав [PERSON] після того, як він в грудні 2013 року повернув йому останню суму боргу. З огляду на вище встановлені обставини, суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], був придбаний ним за гроші, які він позичив у брата, та які не були сумісними з позивачкою грошима, і тому цей автомобіль не може бути спільним майном подружжя. Тому суд вважає, що квартира №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську, квартира [ADDRESS], автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], які були придбані в період перебування подружжя [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, є спільним майном подружжя, а тому воно підлягає розподілу між ними, при цьому, виходячи з вищенаведених вимог закону, їх частки в цьому спірному майні є рівними. Разом з цим, суд вважає необхідним поділити вказане майно подружжя між сторонами у справі слідуючим чином: визнати за [PERSON] право власності на квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську та автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER]; залишити у власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] та автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER]. При розділі спільного спірного майна подружжя бере до уваги те, що [PERSON] не спростовано те, що кожна із спірних квартир придбавалася подружжям для кожного з них та за їх згодою і за домовленістю між ними [PERSON] проживає в квартирі № 42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську, а в квартирі [ADDRESS] проживає відповідач. Ці квартири майже однакові за розміром загальної та житлової площі, кількістю кімнат та допоміжних приміщень, поверховістю розташування. В судовому засіданні встановлено, що після придбання цих квартир в квартирі, де живе [PERSON], нею ремонт не здійснювався, а в квартирі, яку займає [PERSON], ним разом з дружиною [PERSON] здійснені ремонтні роботи та облаштування квартири, на що ними понесені відповідні витрати, що підтверджено доказами. Разом з цим, з урахуванням встановлених обставин [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів необхідності розділення спірних квартир саме вказаним нею способом та визначення при цьому того порядку користування цими квартирами, як зазначено позивачем у позові. Доводи [PERSON] в суді про те, що в квартирі №42 з нею проживає син з дружиною, не можуть бути підставою для задоволення заявлених нею вимог. Вирішуючи питання про залишення у власності відповідача автомобілю «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], суд виходить з того, що цей автомобіль перебуває у його постійному користуванні. Автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER], виділяється у власність позивачки, що відповідає раніше досягнутих домовленістей між подружжям. Зважаючи на вказаний судом порядок розділу майна подружжя, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визначення порядку користування квартирами задоволенню не підлягають. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка оцінила спільне майно подружжя слідуючим чином: квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську в 280 000.00 грн., квартиру [ADDRESS] в 320 000.00 грн.; автомобіль «Оpel Vectra», державний номерний знак [NUMBER], - в 40 000.00 грн.; автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER], - в 160 000,00 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти вказаної позивачкою вартості спірного вищезазначеного майна, погодився з нею, будь-якого клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення вартості спірного майна на час розгляду справи ніхто із сторін в судовому засіданні не заявив, тому відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, у даному випадку щодо вартості спірного майна, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Тому суд вважає за необхідне в якості відшкодування грошової компенсації перевищення вартості майна, яке залишилося у власності [PERSON], стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію у загальному розмірі 160 000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені нею витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 3 219,00 грн. Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з відповідача понесених нею витрат на правову допомогу з боку її представника [PERSON] у розмірі 5000,00 грн., оскільки нею не надано доказів того, за яку саме правову допомогу сплачена нею ця сума, в якому обсязі при цьому виконувалися ці послуги представником. На підставі викладеного,

Outcome: partial