Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтувала тим, що є власником квартири 1/2 частини домоволодіння № 13, по вул.. Спокійній, в м. Кривому Розі на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2007, посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] Фактично домоволодіння поділено на дві окремі квартири з самостійними відокремленими помешканнями. В домоволодінні зареєстрована донька позивача [PERSON] Відповідач з 22.02.2016 забрала свої речі та пішла з дому. З того часу і по сьогоднішній день відповідач не мешкає у вищевказаній частині домоволодінні, її речі відсутні, фактичне місце мешкання не відоме. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідача та якими вона не користується і не сплачує. Відповідач є зареєстрованою в цьому домоволодінні, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого законного права, як власника квартири, на вільне користування, володіння та розпорядження. До судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та прийняттям рішення на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про виклик. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Про причину неявки суд не повідомила. Представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідача за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог з таких підстав. Позивач по справі є власником 1/2 частини домоволодіння № 13 по вул. Спокійній в м. Кривому Розі на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2007 посвідченого Приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON], що підтверджується відповідним витягом з реєстру (а.с. 6). Згідно довідки № 77 від 06.08.2016 виданої Головою вуличного комітету № 19 у вказаному домоволодінні зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с. 7). Однак, на сьогоднішній день відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, її речей в домоволодінні немає. Факт не проживання відповідача у спірному домоволодінні підтверджується довідкою № 60 від 25.04.2017, виданою головою вуличного комітету № 19, засвідченого печаткою, відповідно до якого відповідач [PERSON] з 22.02.2016 в домоволодінні не мешкає (а.с. 35). Відповідач [PERSON] є колишнім членом сім'ї позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул.. Спокійна, буд. 13, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, дійсно зареєстрована, але фактично не проживає з 22.02.2016 по теперішній час, її особисті речі в домоволодінні відсутні, що підтверджується довідкою виданою головою вуличного комітету № 19 від 25.04.2017 (а.с.35). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а її реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: вул. Спокійна, буд. № 13 в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Згідно викладеного, ст. ст. 319 ЦК України та

Outcome: approved