Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що за усною згодою з [PERSON] з червня 2008 року, нею за власні кошти здійснювалось будівництво господарським способом житлової добудови до житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, після закінчення будівництва, на протязі 2008 - 2051 років позивачем було проведено ряд оздоблювальних робіт, придбано вобхідні матеріали, проведено інженерно - технічні комунікації, виконано слюсарні та інші будівельні роботи, що підтверджується розписками про передачу грошових коштів в оплату виконаних робіт, квитанціями та товарними чеками. 05 травня 2015 року [PERSON] надала позивачу нотаріально посвідчену згоду проведення будівельних робіт на території земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності. В даній заяві відповідач зазначила, що вона має право власності на ізольоване житлове приміщення загальною площею 342,45 га. за [PERSON] і гарантує відсутність будь-яких претензій та вимог з приводу даної будівлі /квартири № 2/ до останньої. В червні 2015 року позивач звернулась до Відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Житомирської районної державної адміністрації в Житомирській області по питанню виготовлення будівельного паспорту на реконструкцію: житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON] будівництво окремої квартири /№ 2/ на своє ім'я, про те 22 червня 2015 року вона отримала відмову у наданні можливості виготовлення будівельного паспорту на збудований нею житловий будинок, оскільки власницею земельної ділянки є [PERSON] згідно державного акту ¬на земельну ділянку серії [NUMBER], що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила, визнати за нею право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи квартири №2 за адресою: [ADDRESS] Житомирського району, Житомирської області, загальною площею 342,45 кв.м., загальною вартістю 1868320 гривень, в тому числі, фундаменти - 147467 гривень, стіни - 239313 гривень, перегородки - 131631 гривень, перекриття - 146 875 гривень, підлога - 114 915 гривень, дах та покрівля - 628744 гривень, вікна - 239057 гривень, двері - 22562 гривень, електрозабезпечення - 48567 гривень, сходи - 19886 гривень, водопостачання - 7648 гривень, каналізація 53060 гривень, газопостачання - 15058 гривень, опалення - 53 537 гривень. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, обставини зазначені в позові визнали. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, при вирішення справи покладається на розсуд суду. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права власності. Судом встановлено, що 13 червня 2008 року [PERSON] прийняла у власність (купила) житловий будинок та земельну ділянку, площею 2500 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7, 9 зворот). [PERSON] надала згоду на користування [PERSON], земельною ділянкою, загальною площею 0,2500 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], Житомирського району Житомирської області та дозволила здійснювати будівництво 2-ох поверхового ізольованого жилого будинку загальною площею 342,45 кв.м. (квартира 2) з окремим входом з використанням її земельної ділянки безстроково (а.с.5 зворот). Відповідно ж до ст.105 ЦК громадянин, який збудував або будує жилий будинок без установленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від останнього, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи його частиною, оскільки таке будівництво вважається самовільним. Відповідно до положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 19 вересня 1975 р. № 9 «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України», вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав та обов'язків власника ні в осіб, котрі їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Таким чином, спірний об'єкт нерухомого майна (господарська будівля) є самовільно спорудженою, не прийнятою в експлуатацію в установленому законом порядку, тому на неї не може виникати ні право власності ні право спадкування. Згідно ч.1 ст.361 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.37 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У відповідності зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Outcome: approved