Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В своїй заяві позивач зазначила,що в 2004 році фактично придбала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому до сьогоднішнього дня проживає. Користувачем (власником) вказаного будинку був [PERSON], який [INFO] року помер. Спадкоємицею його майна стала дружина - [PERSON], в якої вона у 2004 році фактично придбала будинок - сплатила вартість будинку, але договір купівлі-продажу нотаріально не оформила. За час проживання у вказаному будинку вона не зареєстрована, проте у 2009 році їй видано довідку виконкому Пронозівської сільської ради про те, що з 18 березня 2004 року проживає в будинку. З 2004 року вона добросовісно, безперервно та відкрито проживає у вказаному будинку та утримує його: провела газ, виготовила проект газопостачання, що також є підтвердженням правомірного користування майном. Згідно виписок з погосподарських книг єдиним власником домоволодіння по [ADDRESS] Полтавської області був [PERSON]. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 50,2 кв.м; житловою площею 19,8 кв.м; будівлю «Б», що складається із веранди літ. «І» площею 3,8 кв.м, коридору 1 площею 4,5 кв.м, кладочки 2 площею 3,6 кв.м, кімнати житлової 3 площею 15,00 кв.м, кімнати житлової 4 площею 4,8 кв.м, кухні 5 площею 18,5 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] У останнє судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Згідно довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 25.03.2009 року, [PERSON] з 18 березня 2004 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу будинку не оформлений (а.с.6). Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 14 серпня 2017 року №13/02-35, [PERSON] згідно свідчень жителів села Мозоліївка дійсно з березня 2004 року по даний час фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] будинку, що належить гр. [PERSON], нині покійному (а.с. 7). Згідно письмових заяв [PERSON] та [PERSON], жителів с. Мозоліївка, справжність підпису на яких посвідчена секретарем виконкому Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 14 серпня 2017 року, [PERSON] дійсно з березня 2004 року проживає [ADDRESS] в будинку, що належить нині покійному [PERSON]. [PERSON] газифікувала будинок, зробила ремонт, перекрила дах на сараї ( а.с. 8,9). У судовому свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо пояснили суду, що [PERSON] з 2004 року проживає [ADDRESS] який придбала у 2004 році. З цього часу зробила в будинку ремонт, провела газ, перекрила дах на сараї. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області (а.с. 13). Згідно виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 1991-1995 роки, власником житлового будинку по [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO] року, до складу членів сім'ї входила дружина - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2006-2010 роки, власником житлового будинку по [ADDRESS] був [PERSON], головою домогосподарства - [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 10). Згідно виписки з погосподарської книги №13 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2016-2020 роки, власником житлового будинку по [ADDRESS] значиться [PERSON], який помер [INFO] року, список членів сім'ї відсутній (а.с. 12). Як вбачається із повідомлення Глобинської державної нотаріальної контори від 13 листопада 2017 року № 1017/01-16 та Градизької державної нотаріальної контори від 20 лютого 2018 року №203, спадкова справа після померлого [PERSON] не заведена (а.с. 72,92). Згідно довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 31 січня 2018 №65/02-24, [PERSON], дійсно на день смерті - [INFO] року проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] в такому складі сім'ї: дружина - [PERSON], [INFO] ( а.с. 90). Правовідносини по спадкуванню майна після [PERSON] виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, спадкоємцем майна після померлого [INFO] року [PERSON] була його дружина - [PERSON], яка на момент смерті проживала разом із чоловіком, фактично вступила в управління спадковим майном, а отже є такою, що прийняла спадщину. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Пронозівською сільською радою Глобинського району Полтавської області [INFO] року (а.с. 14). Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 31 січня 2018 №65/02-24, [PERSON], дійсно на день смерті - [INFO] року проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] в такому складі сім'ї: самотня (а.с. 89). Згідно копії спадкової справи №143/2009, заведеної в Градизькій державні нотаріальній конторі після померлої [INFO] року [PERSON], заяву про прийняття спадщини подав племінник померлої - [PERSON]. Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] є [PERSON], на ім'я кого видавалося свідоцтво про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні ( а.с. 51-68). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено в ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої водить спірний житловий будинок, отже після подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] став його спадкоємцем. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №39 від 04 грудня 2017 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області ( а.с. 103, 136). Як вбачається із копії спадкової справи №24 за 2018 рік, заведеної в Градизькій державній нотаріальній конторі після померлого [INFO] року [PERSON], заяву про прийняття спадщини після померлого подали [PERSON], [PERSON], які є спадкоємцями майна за заповітом та [PERSON], який є спадкоємцем майна за законом. Дружина померлого - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася. на ім'я [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 128-152). Тому, після смерті [INFO] року [PERSON]відкрилася спадщина до складу якої водить спірний житловий будинок, отже після подання заяв про прийняття спадщини, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали його спадкоємцями. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як зазначено в ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. За ч.4 ст.344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За загальним змістом ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому, добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності наріч виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1ст.344 ЦК України, а саме: наявність законного об'єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Відсутність однієї із них виключає можливість для позитивного вирішення справи. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Про вищевказане вказав Вищий спеціалізований суд України в своїй ухвалі від 12.04.2017 року. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5ЦК). Поряд з цим, відповідно до ч.1ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Судом встановлено та не заперечується позивачем, що житловий будинок по [ADDRESS] Полтавської області є спадковим майном, яке у встановленому законом порядку прийняли спадкоємці, подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При цьому, не має правового значення для вирішення спірних правовідносин та обставина, що вищевказані спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок, оскільки не отримання такого свідоцтва само по собі не тягне за собою втрату права на спадкування відповідного майна, оскільки спадщина належить спадкоємцям з моменту її відкриття, а саме з моменту смерті спадкодавця. Виходячи з викладеного, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання позову суперечать вимогам закону та порушує права та законні інтереси інших осіб - спадкоємців після померлого [PERSON], оскільки від прийняття спадщини вони не відмовилися у встановлені законом строки. Приймаючи до уваги викладене, суд вбачає підстави для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed