Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] підприємства «Кременчук-Житлосервіс», згідно якого прохала суд визнати розірваною трудову угоду №13 від 02 березня 2009 року, укладену між нею та відповідачем, з 01.11.2010 року. На обґрунтування своїх вимог вказала, що 02.березня 2009 року між нею та [PERSON] підприємством «Кременчук-Житлосервіс» була укладена угода № 13 згідно якої замовник доручив, а вона прийняла на себе зобовязання виконувати роботи щодо включення та виключення підкачки в будинках строком до розірвання. За виконану роботу відповідач повинен був сплачувати їх заробітну плату в сумі 600 грн. З 02.03.2009 року по 31.10.2010 року вона працювала на даному підприємстві та отримувала заробітну плату. З 01.11.2010 року трудові правовідносини між ними припинені, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України в м. Кременчуці, де зазначено що у 2010 році вона отримала 6000 грн. тобто заробітну плату за 10 місяців. В подальшому відповідач перестав забезпечувати її роботою та виплачувати заробітну плату, тож фактично з 01.11.2010 року трудовий договір між ними припинено. Однак у звязку з тим, що в пенсійних органах вона рахується як працююча робітником у ПП «Кременчук - Житлосервіс», їй виплачується пенсія в меншому розмірі, що порушує її права. В судове засідання позивач та її представник - [PERSON] не зявилися, направили до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, вказавши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оголошення в газеті «Високий замок» (випуск від 19-21.02.2016 року № 21), про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позовної заяви та будь-яких клопотань суду не надав. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] підприємством «Кременчук-Житлосервіс» 02 березня 2009 року було укладено трудову угоду №13, відповідно до якої відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобовязання з включення та виключення підкачки в будинках строком до розірвання з оплатою за виконану роботу у розмірі 600 грн. з урахуванням податків та внесків. Відповідно до\~ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 ч.1 ст. 23 КЗпП України передбачено, що безстроковим є трудовий договір що укладається на невизначений строк. Згідно ч.1ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу з поважних, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Судом встановлено, що позивач та відповідач виконували умови вказаного трудового договору з 02.03.2009 року по 01.11.2010 року, що підтверджується наданими Пенсійним фондом України в м. Кременчуці Полтавської області індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] де сума заробітку для нарахування пенсії за 11 місяців 2010 року становить 6000 грн., страхувальник ПП «Кременчук-Житлосервіс». В подальшому позивач припинила виконувати зобовязання з включення та виключення підкачки в будинках, а відповідач припинив оплату за передбачену угодою роботу, однак документально розірвання вказаної угоди не зафіксували. Відповідач, який знаходився в м. Кременчуці, згідно витягу з ЄДРЮОФОП зареєстрований в [INFO], однак за вказаною адресою фактично не знаходиться. Статтею 24-1 КЗпП України в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Відповідно до роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України від 30.06.2005 року за №. 06-К 29121/14 та від 09.11.2004 року за № 06-2/233 зняття з реєстрації трудового договору в державній службі зайнятості здійснюється виключно відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики 08.06.2001 за №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за №554/5745 і тільки в присутності двох сторін , які уклали між собою даний договір. За відсутності однієї зі сторін трудових відносин, зняття з реєстрації трудового договору, можливе лише за умови, якщо до центру зайнятості буде подано рішення суду, яке набрало законної сили, щодо припинення дії такого договору або визнання його таким, що втратив силу. Судом встановлено, що трудові відносини між сторонами фактично були припинені з 01.11.2010 року. Натомість через те, що фактичне місце знаходження відповідача позивачу не відомо, вона не могла розірвати трудовий договір у передбаченому порядку та зняти його з реєстрації в центрі зайнятості. Таким чином, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку, у звязку з чим позовні вимоги про визнання трудового договору розірваним підлягають задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved