Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки від суми несплачених аліментів. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 червня 2002 року, відповідач зобовязаний сплачувати їй аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи із 17 червня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення вона отримала виконавчий лист, який предявила до виконання до відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, постійно допускав прострочення платежів. 28 березня 2016 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції [PERSON] винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», та повернула суду виконавчий лист, направивши їй копію постанови. Згідно довідки-розрахунку відділу ДВС Миронівського районного управління юстиції розмір заборгованості відповідача по аліментах станом на 08.03.2016 становить 47184,77 грн. На підставі ч. 1 ст.196 СК України вона має право на отримання від відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За підрахунками позивача, сума неустойки відповідача через заборгованість по аліментам становить 6155, 14 грн. Суму боргу, що склала 47184,77 грн., та суму неустойки, що склала 6155, 14 грн., просила стягнути з відповідача у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала. Надаючи пояснення, послалася на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши позиції сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню без зясування обставин справи Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 26 жовтня 2010 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОК № 089216, виданого 14 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 92. Відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК № 230006, виданого повторно 06 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 50. Згідно виконавчого листа № 2-714, виданого 17.06.2002 на підставі рішення Богуславського районного суду Київської області, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи із 17 червня 2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції відкрите виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного вище судового рішення. 28 березня 2016 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції [PERSON] винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та повернула суду виконавчий лист. Згідно довідки-розрахунку відділу ДВС Миронівського районного управління юстиції від 30.03.2016 № 752/0301-41 розмір заборгованості відповідача по аліментах станом на 08.03.2016 становить 47184,77 грн. Даних про те, що позивачем чи відповідачем оскаржувався розмір заборгованості, зазначений у довідці відділу ДВС Миронівського районного управління юстиції від 30.03.2016 № 752/0301-41, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є спірним. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно розяснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що відповідач є особою непрацездатного віку, має хворобу, яка перешкоджала його обовязку сплачувати за рішенням суду аліменти на утримання дитини. Даних про те, що відповідач оскаржував дії державного виконавця з приводу нарахування розміру аліментів до суду матеріали справи також не містять, а тому суд приходить до висновку про відсутність будь-яких поважних причин невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, а також у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Outcome: approved