Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В позові посилається на те, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.03.2019 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1015 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини. Вказує, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання доньки, а сума стягуваних аліментів є вкрай недостатньою. Оскільки дитина підросла тому потребує більшого догляду та матеріальних затрат. Також зазначає, що відповідач має достатні прибутки, які отримує займаючись торгівлею на МПК «Калинівський ринок» в продуктовому рядку. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, та стягувати з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.12.2021, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, відкрито провадження у справі за вищезазначеним позовом [PERSON] та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 21.12.2021. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Процесуальні дії у справі спрямовані на забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову не вчинялися. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. В судове засідання позивач не з`явилася, проте скерувала 21.12.2021 до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, скерував 21.12.2021 на адресу суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги визнав. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.03.2019 року, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстровано у [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , місце проживання якої зареєстровано у [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1015,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду, а саме 12.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Крім того, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 жовтня 2012 року (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також слід зазначити, що зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13). Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (частина друга статті 182 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд при розгляді вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, дитина підросла, а отже потребує більших затрат на утримання та виховання, а тому попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. При цьому, обов`язок батьків утримувати дитини є рівним та покладається як на матір дитини, так і на батька дитини. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік та стан здоров`я дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на їх утримання,

Outcome: approved