Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який під час судового розгляду було уточнено, в якому вона просить визнати за нею право власності на 7/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], посилаючись на те, що після смерті її матері відкрилася спадщина на 7/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Після проведення перерахунку часток співвласників домоволодіння її матір за своє життя не зареєструвала належну їй частку в державних органах реєстрації права власності. За таких обставин вона, будучи єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], не має можливості у позасудовому порядку прийняти спадщину. В означеному будинку позивач мешкає з 2000 року. Інших спадкоємців за законом, заповітом та які б мали право на обов'язкову частку спадщини, немає. У зв'язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у судовому засіданні уточнений позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане вже після смерті [PERSON] і в технічному паспорті вона зазначена як користувач спірним майном, а тому за спадкоємцями після смерті [PERSON] можна визнавати лише право користування на спадкове майно. Третя особа, будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка позивача та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого 09 січня 2008 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.6). З свідоцтва про народження [PERSON], витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.67-70). З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області на запит суду, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.12.2012 року та інформації, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» на запит суду, вбачається, що на день смерті [PERSON] після перерахунку часток згідно з розпорядженням голови Комунарської районної адміністрації №662р від 12.04.2005 року належало 7/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Первинним правовстановлюючим документом є свідоцтво про право спадкування за законом від 18.12.1952 року по реєстру №27258 (а.с.47-53, 8, 65-66). Згідно з відповіддю Шостої державної нотаріальної контори на запит суду, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.60). З довідки голови квартального комітету та письмових пояснень третьої особи по справі, яка є співвласником спірного домоволодіння, вбачається, що [PERSON] мешкала разом із матір'ю [PERSON] та вела з нею спільне господарство з 2000 року по день смерті останньої. Після смерті [PERSON] позивач продовжує мешкати у будинку, доглядає за ним, робить поточні ремонтні роботи, несе витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку та прилеглої земельної ділянки у цілому (а.с.10, 55). На підставі ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ст.1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Згідно зі ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить 7/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON], адже інші особи у належний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулися. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати право власності за [PERSON] на 7/25 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] її матері - [PERSON] Заперечення представника відповідача щодо позову суд вважає безпідставними. Так, [PERSON] набула право власності на спірне майно за свідоцтвом про право спадкування за законом від 18.12.1952 року по реєстру №27258. Перерахування у подальшому часток у праві спільній власності не може свідчити про втрату відповідного правового титулу на нерухоме майно. Тому вирішення питання про перехід спадкових прав лише щодо користування спадковим майном порушить право власності заінтересованих осіб. Окрім цього, представник відповідача не надала суду доказів скасування розпорядження голови Комунарської районної адміністрації №662р від 12.04.2005 року або визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2012 року. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У позовній заяві та під час розгляду справи позивач та її представник не просили суд стягувати з відповідача сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved