Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля»), про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого вказала, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працюючи з 2003 року машиністом компресорних установок відокремленого підрозділу (далі за текстом ВП) «Шахта «Димитрова». 25.02.2015 року за наказом № 31 від 25.02.2015 року її звільнили з роботи у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним, оскільки на її утриманні знаходяться двоє дітей, вона є єдиною годувальницею в сім'ї, іншого доходу не має, у зв'язку з чим має переважне право залишення на роботі. Але відповідач іншу роботу на підприємстві їй не запропонував. Крім того, первинна профспілкова організація, членом якої вона є, не дала згоду на її звільнення, про що свідчить витяг з протоколу зсідання профкому від 20.02.2015 року. 25.02.2015 року її не повідомили про звільнення, у день звільнення їй не видали трудову книжку, не виплатили заборгованість по заробітній платі та допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Тому позивач просить суд поновити її на роботі на раніше займаній посаді у ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.02.2015 року до дня поновлення на роботі. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, звернувшись до суду з додатковою вимогою про скасування наказу № 31 від 25.02.2015 року ВП «Шахта «Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» щодо її звільнення, залишивши решту позовних вимог без змін, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача, ДП «Красноармійськвугілля», Лакіза Н.М. у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, пояснивши суду, що порядок вивільнення позивача проведений у відповідності до трудового законодавства та галузевої угоди. Так, 21.11.2014 року згідно за п.11.2 галузевої угоди ВП «Шахта «Димитрова» повідомила профспілкові організації про можливе звільнення 26.02.2015 року 30 працівників шахти у зв'язку з впорядкуванням чисельності штату за п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом від 25.11.2014 року встановлено скорочення 30 одиниць, з них, зокрема, 4-х машиністів компресорних установок. В обґрунтування проведення впорядкування чисельності робітників шахта вказала на зниження видобутку вугілля за 10 місяців 2014 року на 3,2 тис.т у зрівнянні з відповідним періодом 2013 року. Співвідношення працівників шахтної поверхні до загальної чисельності робочих за добичею склало 39,1%. План продуктивності праці робітника з видобутку за 10 місяців 2014 року виконано на 69,7%. Одним із заходів щодо зниження витратної частини, є впорядкування чисельності працівників, яке дозволить знизити витратну частину на 135,2 тис.грн. на місяць. Згідно за ст.492 КЗпП України кожен працівник, який підлягає звільненню, не був попереджений за два місяці про майбутнє вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності за наказом від 25.12.2014 року № 255. З наказом всі ознайомлені під розпис. Всім працівникам вручили письмові попередження. За наказом від 25.02.2015 року № 31 у зв'язку з впорядкуванням чисельності працівників ВП «Шахта Димитрова» та відсутністю вакансій звільнені з 25.02.2015 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку працівники, в тому числі й позивач. Шахтою направлялися листи від 22.12.2014 року на адресу ДП «Красноармійськвугілля», ВП «Шахта «Стаханова», ВП «Шахта «Центральна», ВП «Шахта «Родинська» з проханням повідомити про наявність вакансій, на що були отримані відповіді про їх відсутність. Відповіді з ДП не отрималі, до інших підрозділів підприємства, які входять до складу відповідача, шахта не зверталася. Дільниця, де працювала позивач, на даний час продовжує функціонувати, але штат дільниці зменшений. Відповідачем не перевірялося переважне право залишення на роботі перед іншими працівниками по всьому ДП «Красноармійськвугілля». Незгода профспілкової організації щодо звільнення позивача не була взята до уваги через її необґрунтованість. Представник третьої особи, первинної профспілкової організації профспілки працівників вугільної промисловості України ВП «Шахта Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля», Абраменко Л.В. позов [PERSON] підтримала, пояснивши суду, що підприємством було грубо порушено порядок вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності, оскільки відповідачем не була проведена перевірка щодо переважного право позивача перед іншими працівниками на залишення на роботі, не було з'ясувано у повному обсязі і не запропонувано позивачу інших вакансій, не було врахувано ненадання профспілкою згоди на скорочення позивача, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України є підставою для поновлення звільненого за таких обставин працівника. Заслухавши сторін, третю особу, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.12.2003 року по 25.02.2015 року безперервно працювала у відокремленому підрозділі відповідача - «Шахта «Димитрова» машиністом компресорних установок, що підтверджується наказами про прийняття № 162к від 12.12.2003 року, про звільнення № 31 від 25.02.2015 року позивача. ДП «Красноармійськвугілля» згідно за п.3.1 Статуту є юридичною особою. Відповідно до п.3.2 Положення «Шахта «Димитров» є відокремленим підрозділом ДП «Красноармійськвугілля», не являється юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і задачі в межах положення і статуту ДП «Красноармійськвугілля». Згідно за п.5.4 Положення керівником підрозділу призначаються на посаду та звільняються з посади всі працівники, окрім головного інженера, заступника директора, головного механіка та головного бухгалтера. Позивач є матір'ю двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Син [PERSON] одночасно є студентом Красноармійського професійного ліцею денної форми навчання на неповному державному утриманні та інституту філології та соціальних комунікацій Бердянського державного педагогічного університету заочної форми навчання. Донька [PERSON] є ученицею 4 класу Лисівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Красноармійської районної ради Донецької області, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, довідками Лисівської сільської ради від 20.03.2015 року, Лисівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Красноармійської районної ради Донецької області від 02.03.2015 року, Красноармійського професійного ліцею від 09.03.2015 року. За наказом ВП «Шахта «Димитрова» від 25.11.2014 року № 202 з метою впорядкування чисельності штату працівників ВП, обумовленого зменшенням об'ємів виробництва, прийнято рішення провести з 25.12.2014 року скорочення чисельності штату працівників ВП, у тому числі чотирьох одиниць машиністів компресорних установок. За наказом ВП «Шахта «Димитрова» від 25.12.2014 року № 255 [PERSON] попереджена про звільнення у зв'язку із скороченням з 25.02.2015 року робочої одиниці машиніста компресорного обладнання. Даний факт позивач не заперечувала. Згідно протоколу засідання профкому профспілки працівників вугільної промисловості ВП «Шахта «Димитрова» № 2 від 20.02.2015 року у наданні згоди на звільнення позивача за скороченням чисельності трудящих за п.1 ст.40 КЗпП України з 25.02.2015 року за поданням адміністрації шахти відмовлено, з наступних підстав: адміністрація шахти не надала економічне обґрунтування скорочення саме вказаних працівників шахти, немає юридичного обґрунтування скорочення працівників; адміністрацією шахти порушена ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишитися на роботі більш кваліфікованим працівникам, працівникам, у яких на утриманні 2 та більше утриманців, особам, у сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівників з довготривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві; адміністрацією шахти жодному з працівників, які підпадають під скорочення, не запропонована інша вакансія на відокремлених підрозділах, які входять до складу ДП «Красноармійськвугілля», адміністрація не надала на засідання профкому відмови від запропонованих вакансій; адміністрація шахти не надала відомостей про повне закриття дільниць АПК, РГШО, ППтК, ЕВУ та інших, ці дільниці продовжують роботу, відповідно роботу осіб, які попали до списку на скорочення, повинні виконувати або ставити в обов'язки іншим працівникам шахти або набирати нових. Відповідно до наказу директора ВП «Шахта «Димитрова» від 25.02.2015 року № 31 у зв'язку з впорядкуванням чисельності робітників шахти і відсутністю вакансій [PERSON], машиніст компресорних установок дільниці РЕО, звільнена з підприємства 25.02.2015 року за ст.40 ч.1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України. Згідно протоколу засідання комісії з впорядкування чисельності ВП «Шахта Димитрова» від 26.02.2015р., вирішено підготувати наказ по ВП «Шахта Димитрова» про звільнення працівників, які підлягають вивільненню у зв'язку зі скороченням з 25.02.2015р. згідно ст.40 п.1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України. Відповідно до плану дільниці по ремонту енергообладнання на лютий 2015 року штатна кількість машиністів компресорних установок зазначена у кількості 3 (трьох). Відповідно до плану дільниці по ремонту енергообладнання на березень 2015 року штатна кількість машиністів компресорних установок зазначена у кількості 0 (нуль). У судовому засіданні сторони пояснили, що позивачу інша робота не пропонувалася. Зокрема, представник відповідача пояснила, що інша робота позивачу не пропонувалася через відсутність вакансій за професіями, що скоротилися, на інших підрозділах підприємства, про що свідчать листи керівників відокремлених підрозділів «Шахта «Стаханова» від 24.12.2014 року, «Шахта «Родинська» від 23.12.2014 року та від 06.02.2015 року, «Шахта «Центральна» від 24.12.2014 року та від 17.02.2015 року, отримані на лист-запит ВП «Шахта «Димитров» від 22.12.2014 року. З листа ВП «Шахта «Димитрова» від 22.12.2014 року вбачається, що він також спрямовувався до відділу кадрів ДП «Красноармійськвугілля». Як пояснила у суді представник відповідача, відповідь від ДП шахтою не отримувалася, до інших підрозділів підприємства, які входять до складу відповідача, шахта не зверталася. Відповідно до листа Димитровського міського центру зайнятості від 23.03.2015 року у період грудень 2014 року - лютий 2015 року надавалася інформація про вакансії у ДП «Красноармійськвугілля» по наступним відокремленим підрозділам: - у ВП «Шахта «Стаханова»: 23.12.2014 року - охоронник, 12.01.2015 року - гірник підземний; - у ВП «Шахта «Центральна»: 18.12.2014 року - гірник очисного забою; - у ВП «Шахта «Родинська»: 05.12.2014 року - гірник очисного забою; - у ВП «Автомобіліст»: 09.12.2014 року - оператор комп'ютерного набору, 09.12.2014 року - начальник (керуючий) їдальні, 11.12.2014 року - механік, 19.01.2015 року - тракторист. По іншим відокремленим підрозділам підприємства вакансії не надавались. За інформацією ВП «Автомобіліст» у період з 25.12.2014 року по березень 2015 року до штату підрозділу було прийнято завідуючу їдальні, два тракториста, слюсаря по ремонту автомобілів, директора , головного економіста. Згідно списку працівників, прийнятих за трудовою угодою до ВП «Автомобіліст» за період з 25.12.2014 року по березень 2015 року, були прийняті наступні працівники: 01.02.2015 року - заст.директора, головний економіст, штукатур, інженер з О та НТ, начальник АРМ, приймальник вантажу та багажу, слюсар з ремонту автомобілів - 8 чол., водій - 31 чол., машиніст бульдозеру - 3 чол., машиніст екскаватору - 3 чол., тракторист - 4 чол., медсестра - 3 чол., прибиральник виробничих приміщень - 3 чол., старший механік - 2 чол., касир столової, повар - 2 чол., комірник складу, робоча бані, старший оператор комп'ютерного набору; 16.03.2015 року - ведучий інженер відділу перевезень. Згідно довідок відповідача середньоденна заробітна плата позивача складає 197 грн. 52 коп., середньомісячний заробіток - 3357 грн. 84 коп.; нарахована у лютому вихідна допомога у розмірі 2765 грн. 22 коп. виплачена позивачу 05.03.2015 року. Згідно з правилами ст.492 КЗпП України про наступне звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. При цьому у випадку змін в організації виробництва і праці враховується переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєчасно попереджена про наступне звільнення, але їй не була запропонована інша робота ані в межах відокремленого підрозділу, ані в межах всього підприємства. Відповідачем навіть не з'ясовувалася наявність вакансій по всьому державному підприємству. Відповідно до ст.62 Господарського кодексу України під підприємством розуміється - самостійний суб,єкт господарювання, що є юридичною особою. Як зазначалося вище, підрозділ є відокремленою одиницею ДП «Красноармійськвугілля», і саме останнє має статусу юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як вбачається з пояснень представника відповідача, останнім не перевірялося переважне право на залишенні на роботі позивача по всьому підприємству, включаючи й інші відокремлені підрозділи. За змістом ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених у тому числі п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. За приписами ч.7 ст.43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). В матеріалах справи є обґрунтована відмова первинної профспілкової організації в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем за п.1 ст.40 КЗпП України, а саме адміністрацією підприємства: не надано економічне обґрунтування скорочення саме вказаних працівників; порушена ст.42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі більш кваліфікованих працівників та інших; жодному з працівників не запропонована інша вакансія на відокремлених підрозділах, не надані відмови від запропонованих вакансій. При цьому суд зауважує, що відповідно до абз.5 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу у згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Також суд звертає увагу на те, що 26.02.2015 року відповідачем розглядалося питання про звільнення працівників у зв'язку зі скороченням їх чисельності, в тому числі й позивача, з врахування позиції профспілки щодо відмови у наданні згоди на звільнення. При розгляді цього питання було вирішено підготувати наказ про звільнення працівників з 25.02.2015 року, тобто заднім числом, що є неприпустимим. Оскільки відповідачем був порушений порядок вивільнення працівників, передбачений ст.ст.43, 492 КЗпП України, суд вважає, що наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на роботі. Разом з тим, суд не вбачає підстав щодо скасування всього наказу відповідача № 31 від 25.02.2015 року, оскільки він стосується не тільки позивача, а й інших осіб і тому цей наказ підлягає скасуванню тільки в частині звільнення позивача. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, а саме: за період з 26.02.2015 року (наступний день після останнього робочого дня 25.02.2015 року, так як день звільнення з роботи збігається з останнім днем роботи) по 21.04.2015 року (день постановлення рішення суду). Відповідно до довідки шахти середньоденний заробіток [PERSON], розрахований за грудень 2014 року та січень 2015 року, складає 197 грн. 52 коп., кількість днів вимушеного прогулу становить 37, таким чином сума заробітку за час вимушеного прогулу становить: 197 грн. 52 коп. х 37 днів = 7308 грн. 24 коп. Даний розрахунок відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, та додатків до листів Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 року № 9884/0/14-13/13 та від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 про розрахунки норми тривалості робочого часу на 2014 рік та на 2015 рік. Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховувається вихідна допомога. З'ясовано, що позивачем отримана вихідна допомога у зв'язку зі звільненням у розмірі 2765 грн. 22 коп. Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу складе 4543 грн. 02 коп. із розрахунку: 7308 грн. 24 коп. - 2765 грн. 22 коп. Саме ця сума підлягає стягненюю з відповідача на користь позивача. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового, а всього 487 грн. 20 коп. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі ст.ст.42 ч.1, 43, 492, 235 ч.2 КЗпП України,

Outcome: partial