Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що їй на підставі договору дарування з 2015 року належить квартира, яка розташована за адресою: м.Мирноград Донецької області, кв-л 40[ADDRESS]. З 2010 року у спірній квартирі є зареєстрований відповідач, який є її братом та який ніколи в ній не проживав, бо з 2010 року виїхав до Російської Федерації, за її даними на теперішній час проживає у м.Ростов-на Дону. В телефонних розмовах відповідач їй повідомив, що не має наміру повертатися до України, в Російській Федерації він отримав вид на проживання, приїхати до України та знятися з реєстрації не має можливості. З 2010 року відповідач не приймає участі в матеріальній утримці вказаної квартири. Реєстрація відповідача у даній нерухомості позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Ухвалою суду від 06.11.2018 позовна заява залишена без руху для усунення її недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 19.11.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 12.12.2018 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Сторони до судового засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, відповідач у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, надали суду заяви про розглід справи у їх відсутність, в яких також зазначили: позивач, що вона наполягає на позові, а відповідач, що він не заперечує проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Димитров (нині м.Мирноград), кв-л 40[ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 03.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 1889, в якому дарувальником виступає батько позивача [PERSON], який помер 29.07.2017, що підтверджується відповідним договором, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого станом на 25.10.2018, технічним паспортом на квартиру, свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.6, 7, 10, 11-12). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 30.10.2018 у квартирі, розташованій за адресою: Донецька область, м.Мирноград, кв-л 40[ADDRESS], з 13.07.2010 зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], інших зареєстрованих осіб немає (а.с.8). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 30.10.2018, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON], [INFO], з 2010 року по день складання акту за адресою: Донецька область, м.Мирноград, кв-л 40[ADDRESS], не проживає (а.с.9). Відповідач [PERSON] 27.02.2017 отримав вид на житло іноземного громадянина, що встановлено згідно з наданою позивачем копією вказаної виписки виду на житло Російської Федерації (а.с.5). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не є співвласником спірного жилого приміщення, зареєстрований в ньому до набуття позивачем права власності на вказаний обєкт нерухомості. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов'язків до нового власника від попередього власника квартири, у звязку з чим збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved