Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення пені від суми несплачених аліментів, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30.09.2019року; від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , котрі на даний час є неповнолітніми та проживають із позивачем. На виконанні в Яворівському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на їх утримання; однак з вересня 2018 року відповідач не сплачує кошти, що призвело до накопичення заборгованості станом на 20 березня 2020 року в сумі 31376,50 гривень; вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача, а тому має право на стягнення з нього пені у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що передбачено законодавством; таким чином [PERSON] просить у судовому порядку стягнути із відповідача [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку в сумі 82521,51грн. У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у зверненні до суду, наполягала на задоволенні позову; додатково пояснила, що відповідач є матеріально забезпечений, заборгованість виникла з його вини, а тому наявні обставини для стягнення з нього неустойки за несплату аліментів. Відповідач на виклик в суд не з`явився, хоча повідомлялися у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності у заочному провадженні, проти чого не заперечила позивач. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області 30 вересня 2019 року; від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] , на утримання котрих із відповідача присуджено стягувати аліменти у твердій грошові сумі в розмірі по 700 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 24.01.2017року і до їх повноліття згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20.02.2017р. Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах Яворівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 27.03.2020р., заборгованість по аліментах за період з вересня 2018 року по березень 2020 року включно становить\~31376,5грн. Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно\~дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; частина 1\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~регламентує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена\~ст. 196 Сімейного кодексу України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Такий правовий висновок вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), а саме передбачена\~статтею 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей та знав про свій обов`язок їх сплати, однак не повідомив\~про причини,\~які б\~йому перешкоджали\~своєчасно сплачувати\~аліменти, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин відповідач не надав, тому суд погоджується з доводами позивача, які знайшли своє підтвердження в сукупності зібраних доказів у матеріалах справи та погоджується з наданим позивачем розрахунком. За таких\~обставин,\~враховуючи вищезазначені\~положення матеріального\~права,\~а також\~наявність істотних\~умов,\~які полягають\~у тривалій\~несплаті аліментів\~відповідачем, і\~відповідно ним\~не спростовано\~вини у\~виникненні заборгованості\~зі сплати\~аліментів позивачу\~за вказаний\~період,\~суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими, такими, що ґрунтуються на положеннях законодавчих норм, а тому приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908грн.

Outcome: approved