Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що вона з 01 вересня 1990 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають двох повнолітніх дітей. Під час шлюбу подружжям придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок №13 по вулиці Центральній в селі Дубовець Житомирського району, Житомирської області та квартиру №2, що розташована в будинку №48а по вулиці Московській в м.Житомирі, які оформлені на імя відповідача і є спільним сумісним майном подружжя. Позивач просить визнати нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя та визнати право власності на 1/2 ідеальну частку у спільному майні (без реального поділу). Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не зявився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст. 60, 61, 70 Сімейного кодексу України, що діяв на момент придбання майна, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 1990 року (а.с.6). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 листопада 2007 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №2, що розташована в будинку №48а по вулиці Московській в м.Житомирі (а.с.24-25). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86583366 від 07 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку №13 по вулиці Центральній в селі Дубовець Житомирського району, Житомирської області на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2004 року (а.с.9-12). Сторонами не вказано про наявність іншого майна подружжя, окрім заявленого до поділу. Главою 29 ЦК України (ст.ст. 386-394) регулюється захист права власності. Відповідно до ст.60 СК України, майно, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч.3 ст.378 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином в судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок №13 по вулиці Центральній в селі Дубовець Житомирського району, Житомирської області та квартира №2, що розташована в будинку №48а по вулиці Московській в м.Житомирі, є спільним сумісним майном подружжя, оскільки було придбано на час перебування у зареєстрованому шлюб. Виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право на 1/2 ід.частку за кожною із сторін на житловий будинок №13 по вулиці Центральній в селі Дубовець Житомирського району, Житомирської області та квартиру №2, що розташована в будинку №48а по вулиці Московській в м.Житомирі. Згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved