Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові зазначила, що вона є власником 1/2 частини будинку за адресою вул. Дудки, 2, м. Канів, успадкованої після смерті батька [PERSON], померлого 23.10.2014, решту 1/2 частини будинку успадковував [PERSON]. З 30 серпня 2005 року в даному будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON], з 10 серпня 2011 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка з вересня 2011 року, після одруження вибула, не знявшись з реєстрації, на постійне місце проживання в США, де мешкає по даний час. У звязку з тим, що відповідач у даному будинку тривалий час, не сплачує плату за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком № 2 по вул. Дудки в м. Каневі Черкаської області. Позивач [PERSON]. у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася до суду надійшла в електронному вигляді заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2016 вбачається, що [PERSON] є власником 1/2 частини будинку за адресою: вул. Дудки, 2, м. Канів, Черкаська область, успадкованого після смерті батька [PERSON], який помер 23 жовтня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ІР № 242666 (а.с. 8), решту 1/2 частини будинку успадкував [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ІР №286911 ( а.с. 8) вбачається, що [PERSON] помер 02 лютого 2017 року. Згідно довідки виконавчого комітету Канівської міської ради від 10.05.2017 № 4364 вбачається, що в будинку № 2 по вул. Дудка в м. Каневі зареєстрована відповідач [PERSON] ( а.с. 13). Згідно акту про підтвердження щодо проживання [PERSON] по місцю реєстрації складеного 05.06.2017 ( а.с.21) вбачається, що відповідач [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO] не проживає за даною адресою з вересня 2011 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Таким чином, поскільки відповідач [PERSON] відсутня за місцем реєстрації понад один рік без поважної причини, згідно ст. 405 Цивільного кодексу України, вона втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 2 по вул. Дудки м. Канів, Черкаської області. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved