Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: м.Кам'янське, вул.Анапська, буд.№ 19, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй, [PERSON], на праві власності одноособово належить будинок, розташований за адресою: м. Камянське, вул. Анапська, 19. Згідно свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], 23.01.2012 року, їй належить 1/2 частка будинку, розташованого за адресою вул. Анапська, буд. 19 в м. Камянське, у праві спільної сумісної власності подружжя ВРП № 675164, реєстр № 171. Зареєстровано право власності в реєстрі про державну реєстрацію прав в ОКП «ДБТІ» 14.02.2012 року за реєстровим № 30102874, в книзі № 108, номер запису 20014. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], 23.01.2012 року, їй належить інша 1/2 частка будинку за адресою: вул. Анапська, буд. 19, після смерті чоловіка [PERSON] Якимовйча, померлого 08.03.2011 року (спадкова справа №06/2011.ВРП 675165, реєстровий № 172). Зареєстровано право власності в реєстрі про державну реєстрацію прав в ОКП «ДБТІ» 14.02.2012 року за реєстровим № 30102874 в книзі № 108, номер запису 20014. Житловий будинок має житлову площу 84,2 кв.м., загальну площу 239,5 кв.м. В належному їй будинку крім неї зареєстровані члени її сімї: син [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON]. Онук [PERSON] - це син її доньки [PERSON] від першого шлюбу. Повторно донька вийшла заміж, коли [PERSON] було пять років і виїхала з сином за місцем проживання чоловіка до [PERSON], її онук є громадянином [PERSON]. В 2006 році онук приїхав до України, поступив на перший курс Дніпродзержинського технічного Університету і був зареєстрований та проживав у її будинку на період навчання. Після закінчення навчання та отримання диплому, онук незначний час ще проживав у неї, одружився 14.09.2012 року на місцевій дівчині та у листопаді 2012 року виїхав з нею на своє постійне місце проживання до м. Сочі, Краснодарського краю, [PERSON], де мешкають його мати та вітчим. Але, з реєстраційного обліку він не знявся, можливо не придавши цьому значення і з моменту виїзду в будинку не проживає, ні постійно, ні тимчасово, не цікавиться будинком як місцем проживання. В теперішній час він не може, і тому вона має лише один шлях вирішення цього питання - це судовий захист своїх інтересів. В теперішній час вона сплачує високі комунальні платежі із своєї невеликої пенсії, за не проживаючого в будинку онука, не може отримати за новими правилами субсидію по оплаті комунальних послуг, бо необхідно надання довідки про доходи членів сімї, яку вона не може надати стосовно доходів відповідача, не може розпорядитись своїм нерухомим майном, тощо. Вважає, що не проживаючи в будинку більше шести років, при відсутності поважних- причин, добровільно, без чинимих перешкод у проживанні, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 21 грудня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є власником будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Анапська, 19. (а.с.9-12) Згідно довідки № 1553 від 17.09.2018 року у будинку також зареєстровані: син - [PERSON] та онук - [PERSON], онук - [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно акту про непроживання № 1552 від 17 вересня 2018 року [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [INFO], приблизно з 2013 року. (а.с.18). Згідно бази даних ІІПС Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON], із заявами та повідомленнями до Дніпровського ВП з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: Дніпропетровська область, м.Камянське, вул.Анапська, 19, не звертався. (а.с.24). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач, як член сім'ї власника житла, не проживає у будинку без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved