Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вище вказаним позовом, за яким вказала, що вона та відповідач проживають разом без реєстрації шлюбу з 1999 року і по сьогоднішній час. У березні 2002 року сторони посварились і тому майже рік проживали окремо, в цей період позивач поїхала до своєї бабусі у м. Бєлгород Російської Федерації і не сказала відповідачу, що була вагітна від нього, а 29 червня 2002 року народила дитину [PERSON], дитині позивачка дала своє прізвище, а графа «батько дитини» у свідоцтві про народження залишилась незаповненою. У травні 2003 року сторони помирились і почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, побут, виховувати спільну дитину. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача батьком дитини [PERSON], який народився 29.08.2002 року в м. Бєлгород Російської Федерації, внісши відповідні зміни до актового запису про народження дитини. У судовому засіданні позивач на заявленому позові наполягла за вищевказаними підставами, а відповідач проти позову заперечень не мав. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до чч. 2 та 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач має дитину [PERSON], який народився 29.08.2002 року в м. Бєлгород Російської Федерації, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження названої дитини, виданим 22 жовтня 2002 року Палацом одружень м. Бєлгород, про що того ж дня був складений актовий запис про народження № 1002. Як зазначає позивач суду, вона та відповідач проживають разом без реєстрації шлюбу з 1999 року і по сьогоднішній час. У березні 2002 року сторони посварились і тому майже рік проживали окремо, в цей період позивач поїхала до своєї бабусі у м. Бєлгород Російської Федерації і не сказала відповідачу, що була вагітна від нього, а 29 червня 2002 року народила дитину [PERSON], дитині позивачка дала своє прізвище, а графа «батько дитини» у свідоцтві про народження залишилась незаповненою. У травні 2003 року сторони помирились і почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, побут, виховувати спільну дитину. Дійсно, із свідоцтва про народження [PERSON], виданого 22 жовтня 2002 року Палацом одружень м. Бєлгород, вбачається відсутність запису про батька дитини, а з паспортів сторін слідує, що вони на момент народження [PERSON] ні між собою, ні в іншому шлюбі не перебували. Як передбачає ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Такі положення узгоджуються і вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України, згідно яких обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факт кровного споріднення відповідача та неповнолітнього [PERSON] визнавався сторонами та учасниками судового розгляду не оспорювався. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved