Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином. Ухвалою суду від 6 жовтня 2014 року, за клопотанням представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката [PERSON], до участі у даній справі було залучено як співвідповідача приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО». Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що 26 грудня 2013 року вироком Демидівського районного суду Рівненської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. [PERSON] визнано винним в тому, що він 18 жовтня 2012 року приблизно о 19 годині, керуючи автомобілем марки «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], та рухаючись по автодорозі Луцьк-Радомишель-Демидівка-Дубно в напрямку м. Луцьк, на 30 км+150 м зазначеної дороги між с. Хрінники та с. Набережне Демидівського району Рівненської області, виявивши пішоходів, які рухалися по правій стороні проїзної частини в попутному напрямку і створювали перешкоду для руху, неправильно оцінив дорожню обстановку та заздалегідь не переконавшись в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для виконання маневру об'їзду відстані, а також в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу водію зустрічного напрямку та з метою здійснення об'їзду перешкоди виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час в зустрічному напрямку рухався мопед марки «VIPER» з увімкненим світлом фар, під керуванням [PERSON], внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Позивач [PERSON] тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні - з 18 жовтня по 25 жовтня 2012 року в Демидівській центральній районній лікарні; з 25 жовтня по 1 листопада 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні, з 1 листопада по 13 листопада 2012 року у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні; з 13 листопада по 12 грудня 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 13 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року в центрі лікування опіків та пластичної хірургії Рівненської обласної клінічної лікарні; з 11 січня по 8 лютого 2013 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні. Нею було витрачено на лікування 30809,65 гривень. Внаслідок отриманих травм та за результатами лікування та медичного обстеження їй 8 лютого 2013 року встановлена перша група інвалідності. Крім того, 2 лютого 2013 року нею було пройдено планове обстеження у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні та за його результатами їй рекомендовано оперативне втручання в плановому порядку - пластика дефекту черепа, орієнтована вартість операції становитиме 20000 гривень. На цей час вона проходить курс лікування в стоматологічній клініці м. Луцьк та потребує подальшого лікування. Разом з тим, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено її мопед марки «VIPER», який не підлягає ремонту. Вартість мопеда становить 8000 гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано душевних страждань, вона зазнала фізичного болю та в результаті отриманих тілесних ушкоджень їй встановлено першу групу інвалідності. Розмір моральної шкоди оцінює у 100000 гривень. Оскільки шкоди їй було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, вважає, що матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована їй [PERSON], з вини якого завдана така шкода, а також солідарно з власником транспортного засобу [PERSON] В позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь 30809,65 гривень витрат на лікування, 8000 гривень в рахунок відшкодування вартості пошкодженого мопеда марки «VIPER» та 100000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що з часу звернення позивача [PERSON] до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди відповідачем [PERSON] було відшкодовано їй 65000 гривень моральної шкоди, а тому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] 30809,65 гривень витрат на лікування, 8000 гривень в рахунок відшкодування вартості пошкодженого мопеда марки «VIPER» та 35000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] бажає, щоб шкоду було їй відшкодовано в солідарному порядку відповідачем [PERSON], оскільки саме з його вини їй було заподіяно шкоди, а також [PERSON], як власником транспортного засобу. Вимог про відшкодування шкоди приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» позивач [PERSON] заявляти не бажає, оскільки вважає, що шкода має відшкодовуватися відповідачами [PERSON] та [PERSON] Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнав частково, погоджується відшкодувати позивачеві моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, в іншій частині позовні вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що власник транспортного засобу, яким він керував та допустив зіткнення, застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що майнову шкоду (витрати на лікування та вартість пошкодженого мопеда) повинне відшкодувати співвідповідач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», в межах встановленого ліміту відповідальності страхової компанії. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що під час дорожньо-транспортної пригоди його автомобілем керував [PERSON] Він на місці дорожньо-транспортної пригоди, в момент її скоєння, не був. З [PERSON] у трудових відносинах не перебуває. Крім того, ним, як власником автомобіля, було застраховано свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що шкода позивачеві повинна бути відшкодована співвідповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО». Він та [PERSON] у встановлені строки повідомили страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, подавши письмові заяви-повідомлення. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення шкоди з відповідача [PERSON] не визнав, вважаючи їх безпідставними. При цьому посилається на те, що [PERSON] є лише власником автомобіля за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода. [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з [PERSON] [PERSON], як власник транспортного засобу, застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому вважає, що підстав для стягнення шкоди з [PERSON] немає. Позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення шкоди з [PERSON] визнав частково, визнав позовні вимоги в частині відшкодування 5000 гривень моральної шкоди, в решті позовні вимоги позивача не визнає, посилаючись на те, що витрати на лікування, вартість пошкодженого мопеда позивача та моральна шкода повинні бути відшкодовані приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО». Представник співвідповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути без його участі. Згідно письмових заперечень проти позову співвідповідач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» вказує про те, що позовні вимоги позивача [PERSON] не визнає, оскільки позивач [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» з заявою про отримання страхового відшкодування, у встановлені строки, не зверталася, а тому приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» не має підстав для виплати страхового відшкодування. Крім того, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» відшкодовує завдану шкоду лише в межах встановлених лімітів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, показання свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно вироку Демидівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року (а.с. 7, 8) [PERSON] визнаний винним у тому, що 18 жовтня 2012 року приблизно о 19 годині, він, керуючи автомобілем марки «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], та рухаючись по автодорозі Луцьк-Радомишель-Демидівка-Дубно в напрямку м. Луцьк, на 30 км+150 м зазначеної дороги між с. Хрінники та с. Набережне Демидівського району Рівненської області, виявивши пішоходів, які рухалися по правій стороні проїзної частини в попутному напрямку і створювали перешкоду для руху, неправильно оцінив дорожню обстановку та заздалегідь не переконавшись в тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для виконання маневру об'їзду відстані, а також в тому, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу водію зустрічного напрямку та з метою здійснення об'їзду перешкоди виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час в зустрічному напрямку рухався мопед марки «VIPER» з увімкненим світлом фар, під керуванням [PERSON], внаслідок чого допустив зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 26 грудня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні встановлено, що в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, в зв'язку з чим перебувала на лікуванні з 18 жовтня по 25 жовтня 2012 року в Демидівській центральній районній лікарні; з 25 жовтня по 1 листопада 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 1 листопада по 13 листопада 2012 року у відділенні нейрохірургії Рівненської центральної міської лікарні; з 13 листопада по 12 грудня 2012 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні; з 13 грудня 2012 року по 10 січня 2013 року в центрі лікування опіків та пластичної хірургії Рівненської обласної клінічної лікарні; з 11 січня по 8 лютого 2013 року в ортопедо-травматологічному відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні (а.с. 9-16). Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії РВН № 0219244 (а.с. 17) [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності, [PERSON] визнана непрацездатною на період лікування. В судовому засіданні встановлено, що витрати позивача [PERSON] на лікування становили 30809,65 гривень та є документально підтвердженими (а.с. 20-40). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П. 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. В силу вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АА/7115867 від 18 листопада 2011 року [PERSON] застраховано в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» цивільну правову відповідальність, забезпечений транспортний засіб «NISSAN ALMERA» реєстраційний номер [NUMBER]. Ліміт відповідальності страховика: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю - 100000 гривень; за шкоду заподіяну майну - 50000 гривень, франшиза - 0 гривень. В судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що знайомий з відповідачами [PERSON] та [PERSON] Оскільки сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля, власником якого є [PERSON], наступного дня він возив своїм автомобілем [PERSON] та [PERSON] у страхову компанію. В офісі страхової компанії [PERSON] та [PERSON] написали заяви про те, що сталася дорожньо-транспортна пригода. Він був присутнім, коли [PERSON] та [PERSON] писали такі заяви. Крім того, [PERSON] та [PERSON] були надані працівникам страхової компанії копії їх посвідчень водія та інші документи. Сумнівів у достовірності показань свідка [PERSON] не встановлено, даних про його заінтересованість в результатах розгляду справи немає. Показання свідка [PERSON] підтверджені в судовому засіданні поясненнями відповідачів [PERSON] та [PERSON] Під час розгляду справи співвідповідачем приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» не спростовано посилань відповідача [PERSON] про те, що схема дорожньо-транспортної пригоди, яка знаходиться в матеріалах страхової справи, була ним виконана особисто та особисто надана «Страховій компанії «ВУСО» під час написання заяви-повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. За таких обставин, судом встановлено, що [PERSON], як водій забезпеченого транспортного засобу, здійснив письмове повідомлення приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду. Таке письмове повідомлення було надано, у встановлені строки, приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» і власником забезпеченого транспортного засобу [PERSON] Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. Страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 51000 гривень на одного потерпілого. За таких обставин, 5 відсотків ліміту відповідальності страховика становить 2550 гривень. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем [PERSON] були понесені витрати на лікування в розмірі 30809,65 гривень та понесення таких витрат перебуває у причинному зв'язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено мопед [PERSON] та такий мопед не підлягає відновлювальному ремонту. На придбання мопеда позивачем [PERSON] були понесені витрати в розмірі 8000 гривень. Судом встановлено, що через отримані тілесні ушкодження позивач [PERSON] зазнала фізичного болю та душевних страждань через погіршення стану здоров'я; був порушений її звичний ритм життя, чим було їй заподіяно моральної шкоди, а тому позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є обгрунтованими. За час розгляду справи судом відповідач [PERSON] відшкодував позивачеві [PERSON] моральну шкоду в розмірі 65000 гривень. З урахуванням вимог ст. 1195 ЦК України, положень ст.ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при вирішенні спору в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з того, що у відповідача [PERSON] виник обов'язок відшкодувати шкоду позивачеві [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність була застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», шкода повинна відшкодовуватися страховою компанією в частині понесених витрат на лікування 30809,65 гривень, вартості пошкодженого мопеда 8000 гривень та 2550,00 гривень моральної шкоди (5 відсотків ліміту), а невідшкодована частина моральної шкоди 32450 гривень (35000 невідшкодованої моральної шкоди - 2550 (5 відсотків ліміту) = 32450) відповідачем [PERSON] Оскільки [PERSON] не перебував у трудових відносинах з [PERSON], який на відповідній правовій основі керував транспортним засобом); [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки, заподіяв шкоди позивачеві [PERSON], то підстав для солідарного стягнення шкоди з відповідачів [PERSON] та [PERSON] немає. Крім того, відсутні правові підстави для стягнення шкоди з відповідача [PERSON] Вказане підтверджується роз'ясненням, що міститься в пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року. За таких обставин, позовні вимоги позивача [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів шкоди та стягнення шкоди з відповідача [PERSON], не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 10, ст. 33 ЦПК України, судом було залучено до участі у справі співвідповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», однак позивач та представник позивача вимог про відшкодування приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» шкоди не заявляли. Судом встановлено, що шкода, завдана позивачеві [PERSON] в частині понесених витрат на лікування 30809,65 гривень, вартості пошкодженого мопеда 8000 гривень та 2550,00 гривень моральної шкоди (5 відсотків ліміту) повинна бути відшкодована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО», однак вимог про стягнення такої шкоди з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» позивачем та представником позивача заявлено не було, а тому в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають до задоволення. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 32450 гривень, оскільки встановлено, що позивачу завдано моральних страждань у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що відбулася 18 жовтня 2012 року та з урахуванням меж визначених, щодо відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода у вказаному розмірі. В решті позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1193-1195 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: partial