Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон за відсутності згоди його батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з березня 1999 року вона перебувала у взаємних відносинах, які не були зареєстровані в органах реєстрації актів цивільного стану, з [PERSON]. Під час взаємних відносин між позивачем та відповідачем, у них [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі 13 червня 2012 року, серії [NUMBER]. Фактично стосунки позивачки з відповідачем були припинені у серпні 2010 року, з цього часу сторони проживають окремо, дитина залишилася проживати з позивачкою, відповідач не заперечував проти проживання дитини разом з матір'ю. Відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Позивачка зазначає, що має намір вивозити дитину за кордон з метою її розвитку та покращення здоров'я. Однак, отримати нотаріально завірений дозвіл [PERSON], позивачка можливості не має, оскільки відповідач проживає в іншому місці, на зв'язок вже декілька років не виходить, з дитиною та його матір'ю не спілкується. Враховуючи вищенаведене, посилаючись на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», позивачка просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України у інші держави світу громадянина - неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була сповіщена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених в позові, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] народився [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане повторно 13 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районні Одеського міського управління юстиції, батьками дитини є: батька - [PERSON], мати - [PERSON]. Як зазначає позивачка, стосунки між нею та [PERSON], які не були зареєстровані в органах реєстрації актів цивільного стану, фактично припиненні з серпня 2010 року. З цього часу відповідач проживає окремо, в іншому місті, Неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], залишилася проживати та на даний час проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що відповідач, [PERSON], не спілкується з сином, не цікавиться його життям, станом здоров'я. В позовній заяві позивачка вказує, що з метою покращення здоров'я та розвитку дитини вона має намір виїжджати з сином за межі України та оскільки відповідач мешкає у іншому місті, вона не має можливості отримати нотаріально засвідчену згоду на виїзд для відпочинку та оздоровлення дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України громадян України і в'їзду в громадян України ». У відповідності до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 155 ч. 2 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене та те, що позивачка має намір вивозити дитину за кордон з метою її розвитку та покращення здоров'я, бездіяльність відповідача щодо надання згоди на виїзд його сина за кордон, яка приводить до порушення прав неповнолітньої дитини, гарантованих Конституцією; інтереси неповнолітньої дитини, забезпечення її оздоровлення, гармонічного розвитку, суд вважає, що дозвіл на виїзд за кордон не суперечить діючому законодавству та інтересам дитини, тому його слід надати у судовому порядку. Поїздка за кордон позивачки не порушує прав відповідача, як батька дитини та вчиняється в інтересах дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved