Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просить: розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19 грудня 2013 року , про що видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за № 679; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати понесені позивачем , остання просить покласти на відповідача. Крім того, справу просить розглядати без її участі на підставі наданих документів. Позовні вимоги мотивуючи тим, що від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яки мешкає з позивачем. З кінця 2017 року між ними стали виникати постійні сварки на побутовому ґрунті, а також з питань заробляння та витрачання грошових коштів, в зв'язку з чим вони постійно перебували у знервованому стані. Через постійні сварки спільне мешкання стало неможним. Сімейно - шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, кожен живе своїм життям. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не існує, а тому строку для примирення їм не потрібен. Постійні сварки погано впливають на психічне і фізичне здоров'я дитини, формує у неї викривлене уявлення про стосунки у сім'ї. Після розірвання шлюбу позивач змінювати прізвище не бажає. З огляду на те, що кожен з батьків зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач вважає за доцільне звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини. Відповідач не має офіційного постійного місця роботи, періодично має нерегулярні заробітки, на даний час позивачу не відоме його місце роботи, в зв'язку з чим просить врахувати дану обставину та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2018 року вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення зазначених недоліків. Зазначені в ухвалі недоліки усунуті. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2018 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, цивільну справу призначено до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з'явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином та у встановлений законом строк. Представник позивача - [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей, отриманих судом відповідно до вимог частин шостої статті 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відзив не надав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 19 грудня 2013 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 679, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 19 грудня 2013 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 15, видане виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Харківського району, Харківської області. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, враховуючи, що сім'я існує формально, сімейно - шлюбні відносини припинені , суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] року народження, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Згідно Закону України « Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня 2019 року - 1626 гривень. Отже, враховуючи прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», обов'язок утримувати дитину, який покладено на обох батьків, обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 813 (вісімсот тринадцять) гривень 00 копійок, щомісячно, з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини подана до суду 13 серпня 2018 року. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з чим з [PERSON] за вимогу про розірвання шлюбу на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок, за вимогу про стягнення аліментів на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved