Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05.10.2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14.09.2016 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача. Відповідач покинув родину, участі у вихованні та матеріальному забезпечені дітей не приймає. Син [PERSON] хворіє на хронічне захворювання, перебуває на диспансерному клінічному обліку, йому необхідно проходити курс лікування кожні півроку, що потребує постійних витрат. За час, що позивач проживає сама, на лікування сина вона витратила 9580 грн. Відповідач участі у додаткових витратах, повязаних з лікуванням сина не приймає. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, повязані з її лікуванням в розмірі 9580 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05.10.2002 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 17. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖС № 172553, виданим 10.08.2016 року Великобілозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії I-ЖС № 069103, виданого 04 березня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Великобілозерського районного управління юстиції Запорізької області, батьком [PERSON] значиться відповідач [PERSON] (а.с.6) Згідно рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 14.09.2016 року, яке міститься в матеріалах цивільної справи, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно (а.с.14-15). Відповідно до довідки Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 575 від 28.03.2017 року, позивач [PERSON] проживає в [INFO] разом з сином [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO] (а.с.7). Положеннями ч. 1 ст. 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, оскільки аліменти стягуються з метою забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини. Проте, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються ще і додаткові витрати. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вищезазначеною статтею Сімейного Кодексу України, при цьому визначення обставин, що можуть бути визнанні істотними в кожному конкретному випадку, закон відносить до компетенції суду та на його розсуд. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку, при цьому наявність особливих обставин підлягає доведенню позивачем в судовому засіданні. Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного хворого, виданої 16.09.2016 року Медичним центром ТОВ «ВІЗУС», [PERSON], 15.02.2003 року, встановлено діагноз: змішаний астигматизм лівого ока. Амбліопія слабого ступеня лівого ока. Порушення бінокулярного зору (а.с.8-9). Таким чином, суд вважає хворобу неповнолітнього [PERSON], [INFO], особливою обставиною, яка потребую додаткових витрат на дитину. За змістом ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правовою нормою ч. 1 ст. 60 ЦПК України, встановлено правило за яким кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до товарного чеку від 16.09.2016 року, позивачем було сплачено готівковими коштами ФОП [PERSON] вартість лінз в розмірі 1942 грн. 75 коп. (а.с.48-49). Як випливає із змісту квитанції № 0.0.732030728.1, позивач 22.03.2017 року внесла передплату за лінзу ФОП [PERSON] в сумі 1000 грн. Дана обставина підтверджується, як зазначеною квитанцією, так і товарним чеком від 31.05.2017 року (а.с.54-55). Фіскальними чеками та нефіскальними чеками від 16.09.2016 року та 19.12.2016 року підтверджуються витрати позивача, які повязані із лікування сина в сумі 220 грн. та в сумі 1475 грн., які були сплачені ТОВ «ВІЗУС» Клініка сучасної офтальмології (а.с.50-53). Також, підтверджуючи витрати, які повязані із лікуванням хвороби дитини, позивач посилалася на перелік медичних послуг від 16.09.2016 року на суму 5840 грн. (а.с.12), які були надані клінікою сучасної офтальмології «ВІЗУС». Проте, суд критично відноситься до зазначеного доказу та не вважає його в розумінні положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України таким, що підтверджує витрати позивача повязані з лікуванням дитини, оскільки даний документ містить лише інформацію щодо видів медичного лікування, їх кількість та вартість. На думку суду вказаний документ носить характер лише рахунку за медичні послуги. Інформацію про фактичну сплату позивачем клініці сучасної офтальмології «ВІЗУС» суми медичних послуг в розмірі 5840 грн. вказаний перелік не містить, з цього приводу належних доказів позивачем не надано. Тому суд вважає, що позивачем не доведено витрати на лікування дитини в розмірі 5840 грн. Пленум Верховного Суду України в п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактичні зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, судом встановлено, що фактичні додаткові витрати позивача на дитину, які підтверджені належними доказами складають 4637 грн. 75 коп. (1942 грн. 75 коп. + 1000 грн. + 220 грн. + 1475 грн.). Частина 1 статті 141 СК України закріплює правову норму, згідно якої мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За правилами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із аналізу вказаних норм закону, необхідно дійти до висновку, що батьки дитини мають в рівній мірі обовязок щодо утримання дитини, піклування про її здоровя, в тому числі щодо участі у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами, зокрема з її хворобою. За змістом ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, саме суд вирішує в якій мірі кожен із батьків зобовязаний приймати участь у додаткових витратах на дитину, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.182 СК України. У випадках, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. В судовому засіданні відповідач, окрім надання довідок про отриману заробітну плату в період часу з листопада 2016 року по квітень 2017 року та сплату аліментів в цей же період, більше не навів суду обґрунтованих обставин та не надав жодного доказу з приводу неможливості забезпечити оплату додаткових витрат. Вказані вище довідки свідчать про те, що у відповідача відсутня заборгованість щодо сплати аліментів на утримання дітей. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає що сторони повинні брати участь у додаткових витратах на дитину, повязаних з її хворобою рівною мірою. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що неповнолітній [PERSON], [INFO], дійсно хворіє, що є особливою обставиною, яка потребую додаткових витрат на дитину, витрати позивача у звязку з хворобою дитини, які підтверджені належним чином складають 4637 грн. 75 коп., а також враховуючи, що батьки дитини мають рівні обовязки щодо її утримання, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути половину додаткових витрат позивача, які були нею понесені у звязку з хворобою дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в сумі 9580 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 2318 грн. 88 коп. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають частковому задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 154 грн. 92 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial