Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу 19.03.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її, [PERSON], користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття сина, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.02.2002 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. 06.03.2005 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.01.2015 року шлюб подружжя [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу змінено прізвище позивача на дошлюбне [PERSON]. 19.03.2015 року між нею, [PERSON], «Одержувачем», та [PERSON], «Платником», було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини. Згідно п.1 договору [PERSON] та [PERSON] встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], по досягненню ним повноліття. Відповідно до п.3 договору «аліменти сплачуються Платником щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 800,00 грн.» Вважає, що з моменту укладання договору істотно змінилися обставини,якими вони з відповідачем керувались при визначенні щомісячного розміру аліментів.На момент укладання договору (19.03.2015 року) аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 800,00 грн. відповідали інтересам їхнього сина і були значно більшим мінімального розміру, передбаченого законодавством /ст.182 ч.2 СК України/, а саме «30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». З липня 2017 року набрали чинності зміни до законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, внесені зміни до ч.2 ст.182 СК України, а саме «розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». За період дії договору з 19.03.2015 року по теперішній час погіршився стан гривні, з посиленням інфляційних процесів знизився її курс. При укладанні договору в 2015 році вона, як пересічний громадянин, не мала можливості передбачити такі зміни в економіці, які негативно вплинули на розмір аліментів, які сплачує платник за договором. Вважає, що з моменту укладання договору істотно змінилися обставини, якими вони керувались при визначенні щомісячного розміру аліментів. Якби вона могла передбачити таку зміну обставин, вона б взагалі не укладала з відповідачем зазначеного договору. Вважає, що, укладений між нею та [PERSON] договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу 19.03.2015 року, на теперішній час порушує права неповнолітнього сина, т.я. розмір зазначених в договорі аліментів менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України. Виходячи з цих підстав,вона вирішила запропонувати відповідачеві розірвати договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини в нотаріальному порядку, бо не бачила сенсу у зміні договору, оскільки сторони не можуть передбачити надалі зміну рівня інфляції та прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і зростання в зв'язку з цим мінімального розміру аліментів, не кажучи проте, що законом передбачений розмір аліментів на одну дитину у вигляді 1/4 частини від щомісячного доходу відповідача. Вона запропонувала відповідачу вирішити питання про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, укладеного між [PERSON] [PERSON] та [PERSON], який посвідчений [PERSON] О.М.,приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу 19.03.2015 року, шляхом спільного їхнього звернення до нотаріуса з заявою про розірвання договору, направивши «Укрпошта Експрес» 05.01.2017 року [PERSON] письмові пропозиції з цього приводу. 31.01.2018 року «Укрпоштою» їй було повернено поштовий конверт з пропозицією до [PERSON] про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини в зв'язку з відмовою [PERSON] в отриманні його. Таким чином, вона позбавлена можливості вирішити питання про розірвання договору шляхом досудового врегулювання спору з відповідачем, що не залишає їй іншої можливості, крім звернення з дійсним позовом до суду. Відповідач надає синові матеріальну допомогу, розмір якої є менше мінімального розміру аліментів, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю.(а.с.35). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22 травня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.02.2002 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.(а.с.9) Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.(а.с.11) Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 005061, виданого 16.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.(а.с.10) Син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом про проживання. (а.с.15) 19.03.2015 року між [PERSON] «Одержувачем», та [PERSON], «Платником», було укладено договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчений 19.03.2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.1 договору [PERSON] та [PERSON] встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], по досягненню ним повноліття. Відповідно до п.3 договору «аліменти сплачуються Платником щомісяця у виді твердої грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін встановлений у розмірі 800,00 грн.» (а.с.16) Згідно ст.189 4.1 СК України - батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до ст. 651 ч.1,2 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Ст. 652 ч.1 ЦК України - у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання . Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно до п.14 Договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Між сторонами не досягнута згода щодо добровільного припинення дії спірного договору. В зв'язку з тим, що з моменту укладення договору істотно змінилися обставини, якими сторони керувались при визначенні щомісячного розміру аліментів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги [PERSON] стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд виходив за наступного. За ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобовязання щодо утримання. Відомостей про те, чи є у відповідача на утриманні інші діти, непрацездатні особи, про наявність інших обставин, що можуть вплинути на розмір аліментів, суду не надано. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст. 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачкою, враховуючи вік дитини, спільний обовязок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 13 лютого 2018 року дня звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів до досягнення дитиною 18 років. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved