Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт належності житлового будинку [PERSON] , факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в с. Діброва Коростенського району Житомирської області по вулиці Центральній, 12 «А» . В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 24 листопада 1980 року померла її баба [PERSON] . Вона належним чином прийняла спадщину за законом відповідно до вимог ст.ст.549 ,529 ЦК Української РСР, фактично вступивши в управління майном. Нотаріус позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, так як відсутні документи підтверджуючі право власності на дане майно у покійного спадкодавця. В судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник Стремигородської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. А тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги , виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною онукою [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження, про одруження та свідоцтвом про народження її батька. 24 листопада 1980 року в селі Діброва Коростенського району Житомирської області у віці 66 років померла [PERSON], про що виконкомом Стремигородської сільської ради Коростенського району Житомирської області зроблено запис за №27 в Книзі реєстрації смертей. Після її смерті вступила в управління спадковим майном позивачка [PERSON], обробляла земельну ділянку, проводила поточні ремонти, сплачувала страхові платежі ,що стверджується довідкою №21 Стремигородської сільської ради. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР 1963 року , який був чинним на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з п.124 також чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45\\5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном серед іншого можуть бути довідка управління будинками, виконавчого комітету місцевої ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний у спадковому будинку в період 6 місяців після дня смерті спадкодавця. 23 травня 2015 року позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок , оскільки у покійного спадкодавця відсутні документи, що підтверджують право власності на вказане майно. На час набуття права власності спадкодавцем на спірний будинок державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про прядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, а підстави набуття права власності на таке майно визначались ст.ст.100,101 ЦК УРСР. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 04.01.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину , мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як розяснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved