Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених з відповідача на її ім`я на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області та стягувати щомісячно з відповідача на її ім`я на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за виконавчим листом виданим на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500 грн. щомісячно починаючи з 04.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття. В зв`язку з підвищенням цін на продукти харчування, одяг, ліки, засоби гігієни та комунальні послуги, через постійну затримку сплати аліментів відповідачем, зазначений розмір аліментів не відповідає потребам сина, який крім іншого навчається на ІІ курсі педагогічного факультету (відділення) Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» за державним замовленням, стипендії не отримує, термін його навчання з 01.09.2019 по 30.06.2013 року, з 01.09.2019 по 30.10.2020 року проживав в гуртожитку, за проживання в якому сплатив 4680 грн. Син проживає з позивачем та щодня їздить з м.Жмеринки в м.Вінницю на навчання, тому потребує матеріальної допомоги, однак влаштуватися на роботу немає можливості, оскільки є неповнолітнім та навчається на денному відділенні. Крім того син займається боротьбою, у зв`язку з чим потребує коштів на зайняття спортом, спортивні змагання та придбання форми та аксесуарів. Позивач часто хворіє та має захворювання щитовидної залози та хребта, лікування яких потребують значних коштів. Відповідач має у власності будинок по [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 21099, працює таксистом. Він є працездатним, а тому зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина, з яким спільно не проживає, відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав дітей. Інших утриманців у відповідача немає, аліментів нікому не сплачує та має добрий стан здоров`я. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1500 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача адвокат Боднар Н.Б. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву в якій заперечила з приводу заявлених позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач не надала доказів на підтвердження заявлених вимог та зазначила, що у відповідача відсутнє постійне місце роботи, заперечила також проти стягнення суми юридичних послуг. Будь-яких заяв та клопотань про проведення розгляду справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи суду не надала. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке. Встановлено, що сторони являться батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7), який проживає з позивачем (а.с.8). За рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15.08.2018 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500 грн. щомісячно починаючи з 04.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14-16). За довідкою Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 28.12.2020 року становить 3300 грн.(а.с.9). Син [PERSON] навчається на ІІ курсі педагогічного факультету (відділення) Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» за державним замовленням, стипендії не отримує, термін його навчання з 01.09.2019 по 30.06.2023 року (а.с.10). з 01.09.2019 по 30.10.2020 року він проживав в гуртожитку, за проживання в якому було сплачено 4680 грн.(а.с.11). Щоденно [PERSON] сплачує кошти за проїзд на навчання в м.Вінниця та назад в м.Жмеринка (а.с.18), займається спортом (а.с.19-21), понесені витрати на придбання спортивної форми, аксесуарів, інвентаря (а.с.17). Позивач [PERSON] має захворювання щитовидної залози (а.с.12) та хребта (а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, потреби якої змінились, крім того погіршився стан здоров`я позивача, з якою проживає син, а тому вона просить змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 1500 грн. щомісячно до повноліття дитини щомісячно на 1/4 частину доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини з метою забезпечення кращого матеріального забезпечення дитини. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, стягнення аліментів здійснюється у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка визначається судом. При цьому підстави стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) визначається з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.183 СК України. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років:- становить з 1 січня 2021 року - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 гривень; на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).Отже зміна способу стягнення аліментів можлива у разі, якщо стягувач аліментів, який отримував аліменти у твердій грошовій сумі звернувся до суду із позовом про зміну способу їх стягнення у частці від доходу позивача. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою ст.182 СК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст.ст.76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей, а тому має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу дитині, що є його обов`язком у відповідності до положень чинного сімейного законодавства України. Посилання представника відповідача адвоката Боднар Н.Б., що у відповідача відсутнє постійне місце роботи, ніяким чином не впливає на обов`язок відповідача забезпечувати гармонійний розвиток дитини. Позивач має хоробливий стан здоров`я. Щодо можливості позивача забезпечувати дитину на рівні з відповідачем, то при цьому слід врахувати її щоденну турботу про дитину. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, викладені вище обставини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі 1/4 частки доходу відповідача, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили, враховуючи вимоги ст.ст.181, 182, 192 СК України та виходячи з обставин справи. Відповідачем не доведено, що такий визначений судом розмір аліментів є несправедливим чи не відповідає вимогам закону. При визначенні розміру аліментів, суд діє виключно в найкращих інтересах дитини неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави та витрати за надання профейсної правничої допомоги (а.с.22-24) на користь позивача згідно вимог ст.137 ЦПК України, розмір яких є огрунтованим і доведеним позивачем та не спростований відповідачем.

Outcome: approved