Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також її колишній співмешканець [PERSON] , який протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає, участі в утриманні господарства, в якому він зареєстрований не приймає. Позивач посилається на те, що вона, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись та розпоряджатись своїм майном, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, він був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321ЦК\~України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9060131 та №9060910 від 06.09.2013 року (а.с. 10, 13), копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013 (а.с.8-9) та копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.09.2013 р. (а.с.11-12). У вказаному\~будинку,\~крім позивача\~ [PERSON] ,\~її дітей\~- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований також відповідач [PERSON] , що вбачається з довідки Горішньошеровецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.14). Зважаючи на те, що реєстрація відповідача [PERSON] , який тривалий час не проживає у вказаному будинковолодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю, вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом. Підставою для пред`явлення даного позову, позивач вказує той факт, що відповідач відсутній у місці своєї реєстрації з 2018 року, має інше житло, саме тому він втратив право на користування житловим приміщенням, що належить позивачу, та розташоване по [ADDRESS] . У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт його проживання в житловому будинку позивача та факт його відсутності з поважних причин по місцю реєстрації, суду не надав та з огляду на те, що всі докази, що містяться у справі підтверджують факт вибуття відповідача із зареєстрованого місця проживання, то суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим будинком, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved