Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 29 грудня 2019 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво Святошинського району Київської області, актовий запис №551 від 29 грудня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Сімейне життя з [PERSON] не склалося через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини, різне ставлення кожного з них до сімейних цінностей. Тому з січня 2020 року фактично припинили шлюбні відносини та сторони разом не проживають і не ведуть спільного господарства. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду клопотання в якому просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з`явився до зали судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення на сайті Веселинівського районного суду. Причини неявки суду не відомі. У зв`язку з неявкою сторін, у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво Святошинського району Київської області, складено відповідний актовий запис №551 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у них дітей немає. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з вимог цієї статті та з врахуванням того, що позивач не просила в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь сплачений нею судовий збір, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 908 гривень судового збору.

Outcome: approved