Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Новоободівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 25.11.2013 року № 6 «Про надання дозволу на розширення житлової площі» їй було надано дозвіл на розширення житлової площі шляхом надання кімнати [ADDRESS]. Проте в даній кімнаті [ADDRESS] був та залишається зареєстрований відповідач [PERSON], який жодного разу там не ночував та не проживав, а тому він вважається таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, визначені ст.71 Житлового кодексу України. Добровільно відповідач з вищевказаного будинку не бажає виписуватися (зніматися з реєстрації місця проживання) в порушення ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», чим порушує її права. Просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловою кімнатою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася просила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити (а.с.58). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином судовими повістками, надісланими за місцем його реєстрації (а.с.57,63). Причини неявки суд не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надано. Враховуючи неявку у судове засідання відповідача по справі, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. У своїй заяві повідомив про те, що [PERSON] лише зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 29.04.2010 року, але з кінця 2010 року не проживав там на не проживає (а.с.55). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ст. ст. 185,187,189 ЦПК України. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 25.11.2013 року № 6 «Про надання дозволу на розширення житлової площі» позивачу було надано дозвіл на розширення житлової площі шляхом надання кімнати [ADDRESS] (а.с.8 ). Відповідно до довідки виданої виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 09.11.2016 року № 2194 на адвокатський запит від 03.11.2016 року № 73 [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] від 29.04.2010 року, але не проживав та не проживає по даний час, про що свідчить запис погосподарської книги № 14. (а.с.7). Згідно рішення 2 сесії 4 скликання від 01.10.2002 року та акту приймання-передачі відомчого житлового фонду ВАТ «Ободівській цукровий завод» передав у комунальну власність належний йому гуртожиток за адресою [ADDRESS]. Кімнати в гуртожитку, були передані мешканцям, які проживали на той час в гуртожитку. Згідно рішення виконавчого комітету Новоободівської сільської ради «Про надання дозволу на розширення житлової площі» від 25.11.2013 року № 6 кімната [ADDRESS] надало дозвіл [PERSON] на розширення житлової площі, шляхом надання їй кімнати [ADDRESS] (а.с. 8). Вищевказані факти засвідчили жителі села Нова Ободівка, сусіди позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також засвідчили що кімната яку надали [PERSON] на розширення житлової площі знаходилась дуже в аварійному стані. Там була пожежа. Обгоріли стіни, електричний провід, обгоріло вікно, двері, а також підлога. Своїми зусиллями [PERSON] зробила ремонт за свій рахунок. Встановила євро вікно, поміняла повністю електричний кабель, утеплила підлогу і постелила лінолеум, стіни всі переробила. А так як стеля також погоріла, то на стелю купили і кинули нову вагонку. А також чоловіка, як [PERSON] навіть не знають і по сусідству ніколи не проживав (а.с.9). Таким чином, відповідач за вказаною вище адресою не проживає та не проживав, однак з реєстраційного обліку не знявся. Відповідно повідомлення завідувача сектору з питань державної реєстрації Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області від 02.12.2016 року №01-10/72, відомості стосовно нерухомого майна розташованого за адресою: [ADDRESS], міститься у Реєстрі права власності на нерухоме майно. Власником вказаного об'єкта нерухомого майна є Територіальна громада села Нова Ободівка в особі Новоободівської сільської ради (а.с.43). Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі зазначеного, можна зробити висновок, що реєстрація особи за місцем проживання надає особі можливість користування житлом. Враховуючи, що законодавством України не передбачено порядку втрати права користування житлом особою, яка не є членом сім'ї власника та у такої особи відсутній договір найму житла, суд відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦК України застосовує до спірних правовідносин закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогію закону), а саме положення, які містяться в ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно до п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Таким чином, оскільки відповідач добровільно не змінив реєстрацію місця проживання, договір найму житла відсутній, відповідач не являється членом сім'ї позивача, не проживає в будинку більше шести років, то ним порушено право власності (розпорядження власністю на свій розсуд) позивача і його право щодо вимоги захисту порушеного права є законним і підлягає захисту. У зв'язку з цим перешкоди, які створені цією реєстрацією, мають бути усунуті шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.01.2017 року відстрочено сплату судового збору позивачу [PERSON] у цивільній справі за її позовом до [PERSON], третя особа Новоободівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців на строк до 31 січня 2017 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 07.02.2017 року на адресу суду представник позивача адвокат Дудін Л.В. подав клопотання про відстрочення сплати судового збору та стягнення його за судовим рішенням по даній справі з відповідача, оскільки позивач [PERSON] має тяжку хворобу та постійно лікується на що витрачає всі свої кошти. Суд вважає, що наведені представником позивача у клопотанні доводи є обґрунтованими, оскільки підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, подане клопотання підлягає до задоволення, шляхом відстрочення сплати судового збору. Відповідно до ч.2 п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551, 20 грн. На підставі ст. ст. 10, 60, 158, 212, 213, 215, 224 ЦПК України,

Outcome: approved