Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який був уточнений під час судового розгляду. Відповідно до уточненої позовної заяви (том 2 а.с. 48-60) позивач просила суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], який помер 13 квітня 2012 року, визнати недійсною довіреність від 05 березня 2005 року видану від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON], витребувати у [PERSON] на свою користь кв.107 у буд.26 а по вул. Чумаченко у м.Запоріжжжя, скасувати державну реєстрацію на спірну квартиру за [PERSON] та здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за нею. В обґрунтування поданого позову послалася на те, що вона та померлий [PERSON] перебували у родинних відносинах, адже їх діди були рідними братами, а звідси вона та [PERSON] є троюрідними братом та сестрою. З огляду на це вона є спадкоємцем пятої черги після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після його смерті немає. Під час прийняття спадщини вона дізналася про те, що кв.107 у буд.26 а по вул. Чумаченко у м.Запоріжжжя, яка була належна померлому, була відчужена невстановленою особою від імені [PERSON] за підробленим паспортом відповідачу [PERSON] Окрім цього при підготовці документів до відчуження спірної квартири була використана довіреність від 05 березня 2005 року видана від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON], яка посвідчена нотаріусом на підставі тимчасового посвідчення №69/37 від 17.01.2005 року та ідентифікаційного номеру [NUMBER]. Однак за життя [PERSON] не отримував даного тимчасового посвідчення, а використаний ідентифікаційний номер взагалі нікому не видавався. На підставі даної довіреності було отримано дублікат договору купівлі-продажу від 03 квітня 1992 року, який і було надано під час відчуження у подальшому спірної квартири. Отже сам [PERSON] не був присутній ні під час видачі довіреності, ні при підписані договору, а була присутня інша особа, яка надавала підроблені паспорт та тимчасове посвідчення. І дії особи, яка продала спірну квартиру на підставі неправомірно виданої довіреності є такими, що спрямовані на порушення конституційних прав позивача щодо позбавлення його належного нерухомого майна. Тому договір купівлі-продажу від 05 березня 2005 року у відповідності до ст.228 ЦК України є нікчемним, а довіреність від 05 березня 2005 року, з огляду на суперечність вимогам цивільного законодавства, є недійсною. У звязку із тим, що спірна квартира була відчужена поза волею [PERSON], вона має право на її витребування на підставі ст.388 ЦК України. Також враховуючи необхідність реєстрації права на нерухоме майно та вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач просить в резолютивній частині рішення зазначити про скасування державної реєстрації на спірну квартиру за [PERSON] та здійснення державної реєстрації за нею. Позивач, будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Представники позивача у судовому засіданні уточнений позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі. У свої запереченнях представник відповідача вказував на те, що з урахуванням того, що спірна квартира не відчужувалась [PERSON] будь-якій третій особі, а договір купівлі-продажу квартири від 29 червня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], що діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], є єдиним правочином щодо вибуття із власності [PERSON] квартири, правових підстав для застосування позивачкою положень ст. 388 ЦК України не має. В даному випадку, згідно з правовою позицією Верховного суду України, [PERSON] яка вважає себе правонаступником [PERSON] а також особою чиї права порушені, повинна ставити питання про недійсність єдиного договору купівліпродажу із відповідними правовими наслідками (повернення майна в порядку реституції). В той самий час [PERSON] вже предявлявся позов до [PERSON] з вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу від 29.06.2005 р. та визнання за нею права власності на спірну квартиру. Тобто, належні вимоги [PERSON] вже були заявлені, і суди трьох інстанцій дали правову оцінку відповідним вимогам. Тобто, питання про недійсність першого та єдиного правочину, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність спірну квартиру вже було предметом судового розгляду, і відповідно не існує правових підстав для задоволення індикаційного позову [PERSON] до сторони відповідного правочину, з огляду на відсутність факту відчуження квартири третій особі, та відсутності факту недійсності відповідного правочину (договору купівлі - продажу). Відносно визнання недійсною довіреності від 05 березня 2005 року видана від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON] представник відповідача зазначив, що позивач не може бути особою, права якої порушені у звязку із видачею цієї довіреності, і довіреность видавалася на вчинення разових дій, які не стосувалися безпосередньо відчуження квартири. Окрім цього представник відповідача вказав на те, що позивачем не доведено родинні відносини між нею та [PERSON] Щодо вимоги про здійснення судом скасування та реєстрації права власності на спірну квартиру зазначив, що суд не є органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Треті особи, будучи належним чином повідомленими судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка сторін та третьої особи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 жовтня 1981 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], 24 вересня 1985 року його розірвала, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 25.06.2010 року (том 1 а.с.45). 25 жовтня 1985 року позивач уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ІІ- ЖС № 285864. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище «Руденко» (том 1 а.с.67). Отже [PERSON] мала дошлюбне прізвище «Солод». Батьками [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] були [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (том 1 а.с.72). Свідоцтвом про шлюб серія ЯФ № 332295 підтверджується укладення шлюбу між батьками позивача [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (том 1 а.с.74). [PERSON] помер 28 лютого1991 року. [PERSON] померла 27 грудня 2009 року (том 1 а.с.69). Батьком [PERSON], [INFO], був [PERSON], дату народження та дату смерті якого невідомі так як свідоцтво про народження втрачено. Батьками [PERSON], [INFO], були [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (том 1 а.с.73, том 3 а.с.88). [PERSON] помер 02 квітня 2002 року (том 1 а.с.68), його дружина [PERSON] померла 04 листопада 2011 року. Батьками [PERSON] [INFO] були [PERSON] [INFO] та [PERSON], які постійно до часу смерті проживали у США, де й померли та поховані, на підтвердження чого надано фото, на якому зображені [PERSON] на кладовищі біля могили [PERSON], [PERSON] [INFO] та [PERSON] (їх сина) та даними листування (том 3 а.с.128, матеріали цивільної справи №812/9172/12). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її матірю. Померлий [PERSON] приходився її матері троюрідним братом. Від матері їй відомо, що їх дідусі є рідними братами. Зі слів матеріа вона їздила постійно до [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя вул. Сортировочна 22. Інколи [PERSON] приїзджав за місцем мешкання матері село Могиляни Чернігівського району Запорізької області. Приблизно в лютому 2012 року вона підвозила матір до [PERSON] за адресою його мешкання [INFO]. По приїзду вона зайшла до будинку, привіталася із [PERSON], а потім вийшла та чекала матір на вулиці. Потім матір повідомила, що [PERSON] віддав їй певні документи на зберігання. Після перевірки документів та знаходження документів і ключів відносно квартири по вул.Чумаченко у м.Запоріжжя вони з матірю туди їздили, але відчинити двері не змогли. По предявленим судом фотознімкам на а.с.44 цивільної справи №812/9172/12 в чоловікові який стоїть ліворуч свідок впізнала особу [PERSON], на копії паспорту громадянина України [PERSON] серії СА №507727 на вклеєній фотокартці свідок особу [PERSON] не впізнала (том 2 а.с.149), на копії паспорту для виїзду за кордон на вклеєній фотокартці свідок особу [PERSON] впізнала (том 2 а.с.190). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкає у с.Могиляни Чернігівського району Запорізької області по сусідству із [PERSON] Останню та її батьків [PERSON] та [PERSON] знає з дитинства. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] є її троюрідним братом, який мешкав у м.Запоріжжя, вона постійного його відвідували, намагалася забрати до себе, але [PERSON] відмовлявся. Також вона пояснила, що їй відомо про наявність родичів у [PERSON], які мешкають у США, адже вона отримувала звідти листи та посилки. Таким чином, на підставі перелічених письмових доказів, показаннях свідків наданих у судовому засіданні, досліджених матеріалах цивільної справи №812/9172/12, зокрема в частині матеріалів листування та фотознимків, суд, надаючи оцінку досліджених доказам у сукупності, вважає доведеним той факт, що дід померлого [PERSON] - [PERSON] [INFO] і дід [PERSON] - [PERSON] (дата народження та місце народження невідомі) були рідними братами, а [PERSON] з померлим [PERSON] є троюрідними братом та сестрою. 13 квітня 2012 року помер [PERSON] (том 3 а.с.63). [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, на підставі чого було заведено спадкову справу № 75/2012, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] єдина особа, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (том 3 а.с.61-101). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Враховуючи викладене, відсутність складеного [PERSON] заповіту, виходячи із факту родинних відносин між померлим [PERSON]І та [PERSON], остання буде відноситися до пятої черги спадкоємців за законом. Відсутність інших заяв про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи свідчить, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів інвентаризаційної справи на [ADDRESS] а у м.Запоріжжя вбачається, що 03 квітня 1992 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], продала, а [PERSON] придбав зазначену вище квартиру (том 2 а.с.138). У подальшому на підставі Договору купівлі-продажу від 29 червня 2005 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність [ADDRESS] а у м.Запоріжжя (том 2 а.с.170). На теперішній час [ADDRESS] а у м.Запоріжжя зареєстрована за [PERSON], що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також згідно довіреності від 05 березня 2005 року [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бут представником в установах, організаціях та підприємствах з приводу відновлення, підготовки документів, їх реєстрації щодо належної йому квартири [ADDRESS] а у м.Запоріжжя (том 1 а.с.77). На підставі цієї довіреності [PERSON] 12.03.2005 року отримала у Шостій державній нотаріальній конторі дублікат договору купівлі-продажу від 03 квітня 1992 року, укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та [PERSON], що підтверджується реєстром №2-1 для реєстрації нотаріальних дій Шостої Запорізької держнотконтори на 2005 рік (том 4 а.с.44-46). Вказаний дублікат договору купівлі-продажу і був використаний при укладанні договору купівлі-продажу від 29 червня 2005 року, що вказано в самому договорі та підтверджується реєстром №4 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса [PERSON] на 2005 рік (том 4 а.с.5-7). 03.12.2012 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012089990001305 було внесено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. За обставинами справи невідома особа продала [ADDRESS] а у м.Запоріжжя. [PERSON] квартира належала [PERSON] (том 3 а.с.126, 156, 179). Дослідивши спірну довіреність суд встановив, що особу [PERSON], маючого ідентифікаційний номер [NUMBER], було посвідчено на підставі тимчасового посвідчення №68/37 від 17.01.2005 року. Це слідує також із дослідженого у судовому засіданні реєстру 2-27 для реєстрації нотаріальний дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] на 2005 рік (том 4 а.с.2-4). Однак згідно відповіді начальника Комунарського районного відділу управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 12.10.2013 року [PERSON] тимчасового посвідчення №68/37 від 17.01.2005 року не отримував (том 1 а.с.37). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримував довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER] (том 1 а.с.73). Дослідивши спірний договір суд встановив, що при посвідчені договору приватний нотаріус [PERSON] встановила особу [PERSON] на підставі паспорта серії СА 507727, який був виданий 03.07.1997 року, дата народження вказана 22 лютого 1962 року (том 2 а.с.149, том 4 а.с.5-7). Разом з тим згідно відповіді начальника управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 02.04.2015 року паспорт громадянина України серії СА 507727 був виданий 04.07.1997 року на імя [PERSON] (том 4 а.с.30). Також згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] народився 16 січня 1961 року (том 1 а.с.73). Зображення особи на паспорті громадянина України наданого нотаріусу збігається із зображенням особи [PERSON] на формі Ф-1, яка зберігається у міграційній службі та засвідчує особу [PERSON]В (том 4 а.с.31). Згідно відповіді на запит адвоката громадян [PERSON] перебуває на обліках з 1997 року в категорії «Безхатченко» та на даний момент місце його знаходження невідоме (том 1 а.с.39). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона мешкає по сусідству із [PERSON] у квартирі 105 по вул.Чумаченка у м.Запоріжжя. [PERSON] вона знала як особу яка на початку 90-х років придбала квартиру 107 в їхньому ж будинку. [PERSON] в цій квартирі не мешкав, іноді лише ночував. В 2003-2004 році він запропонував їй купити його квартиру, згодом кудись зник, а через півроку у квартирі почав мешкати [PERSON] із сімєю. На наданому для огляду паспорту для виїзду за кордон на імя [PERSON] з впевненістю впізнала останнього, також зазначила, що [PERSON] ніколи бороди або усів не мав. Окрім цього судом була призначена судова почеркознавча експертиза. Відповідно до висновку №171-15 судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №333/436/14-ц від 17.08.2015 року експертом згідно поставлених питань були зроблені такі висновки: 1. Підпис, виконаний від імені [PERSON] та розміщений в графі «ПІДПИСИ: продавець. .. [PERSON]І.» в договорі купівлі-продажу від 29.06.2005 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. 2. Підпис та почерк, виконані від імені [PERSON] та розміщений графі «ПІДПИС» в довіреності, виданий від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON], посвідчену 05 березня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за №1055, виконані не [PERSON], а іншою особою (особами). 3. Підписи, виконані від імені [PERSON] і розміщені в графі «Розписка в одержані нотаріально оформленого документу» напроти графи з рукописним текстом «довіреність 20,0» та напроти графи з рукописним тексом «копія вище прописаної довіреності 5,0» реєстру 2-27 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа [PERSON] на 2005 рік, виконані не [PERSON], а іншою особою (особами). 4. Підпис, виконаний від імені [PERSON] і розміщений в графі «Розписка в одержані нотаріально оформленого документу» напроти графи з рукописним текстом «Фотокопія договору» у записі зареєстрованому в реєстрі №4 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округа [PERSON] на 2005 рік, виконаний не [PERSON], а іншою особою (том 4 а.с.73-89). Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив висновки проведеного ним експертного дослідження. Додатково пояснив суду, що умисної зміни почерку не було, адже в противному випадку він зазначив би про це у висновку. Визначення проведеної експертизи як додаткової на сторінці 5 висновку жодним чином не вплинули на результати проведеного дослідження. Також експерт пояснив відмінності у результатах проведеного ним дослідження із експертним дослідженням проведеним в науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі (висновок №133 проведений в рамках кримінального провадження №12012089990001305) в наданні йому на дослідження більшої кількості зразків підпису [PERSON] З урахуванням цього суд вважає безпідставними заяви представника позивача про необєктивність та неповноту проведеного дослідження експертом [PERSON] Стаття 215 ч. 2, 3 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У відповідності до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин, що порушує публічний порядок, є нікчемним. Як вказують статті 244, 245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятись правочин. Таким чином зазначені вище обставини доводять той факт, що [PERSON] не був присутній при видачі довіреності від 05 травня 2005 року та при укладанні договору купівлі-продажу від 29 червня 2005 року і не підписував зазначені документи. Також ці обставини свідчать про те, що дії осіб, які незаконно розпорядилися квартирою, належною [PERSON], є такими, що спрямовані на порушення конституційних прав позивача щодо позбавлення його належного нерухомого майна. Тому такий правочин, а саме, договір купівлі-продажу від 29 червня 2005 року у відповідності до ст. 228 ЦК України є нікчемним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Враховуючи відсутність [PERSON] при видачі довіреності та його необізнаність про існування такого доручення, суд вбачає за можливе визнати недійсною довіреність від 05 березня 2005 року видану від імені [PERSON] на імя [PERSON], [PERSON], посвідчену 05 березня 2005 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]А, зареєстровану в реєстрі за №1055. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільним кодексом України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст.ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Згідно абз.2 п.26 зазначеної Постанови оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Частина 1 ст.388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вбачається із матеріалів цивільної справи спірна квартира вибула з володіння власника незаконним шляхом, поза його волею. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 388 ЦК України квартира №107 у будинку №26 А по вулиці Чумаченка у місті Запоріжжі підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON], як єдиної спадкоємиці після смерті [PERSON] Викладеним вище спростовується позиція представника відповідача, що аналогічний спір між тим самими учасниками вже був вирішений в рамках цивільної справи № 333/11347/12. Так, згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2013 року по справі № 333/11347/12, позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Запорізька міська рада, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом залишений без задоволення (том 1 а.с.114-118). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2013 року зазначене Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя було залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] без задоволення (том 1 а.с.112-113). Згідно з Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2013 року, [PERSON] було відмовлено у відкритті касаційного провадження (том 1 а.с.110). Однак за цією цивільною справою предметом спору виступало саме визнання договору недійсним та визнання права власності із відповідними наслідками передбаченими ст.216 ЦК України. А за справою, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна, що повністю відповідає розясненням наданим у постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача як обраний спосіб захисту від позову на правову позицію Верховного Суду України викладену у Постанові від 18.09.2013 року по справі №6-95цс13. Так, в постанові йдеться про належний спосіб захисту порушеного права власника майна у разі наявності факту відчуження майна третій особі. Вказується, що норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Однак в даній Постанові жодним чином не заперечується можливість власника витребувати майно з незаконного володіння набувача (ст.ст.387, 388 ЦК України) за наявності обставин встановлених при розгляді даної цивільної справи. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо скасування державної реєстрації на спірну квартиру за [PERSON] та здійснення державної реєстрації за [PERSON] Так, зі змісту ст.ст.3, 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що уповноваженим органом, який здійснює реєстрацію права власності на нерухоме майно є відповідний орган державної реєстрації прав. Ст.15 цього Закону визначений порядок державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація, зокрема, проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Отже суд не вправі скасовувати або здійснювати державну реєстрації прав на нерухоме майно. Окрім цього задоволення вимоги позивача щодо витребування майна є підставою для скасування та реєстрації права на нерухоме майно реєстратором після набрання рішенням законної сили. З урахуванням того, що задоволенні основні вимоги позивача, на підставі ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] повинні бути стягнуті витрати по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 3654 гривні 00 копійок, за вимогу немайнового характеру в розмірі 243 гривні 60 копійок, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 3686 гривень 40 копійок, а разом 7584 гривні 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial