Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 1999 року, в якому у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, зазначила, що з січня місяця 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків, в зв'язку з частими поїздками відповідача до м. Києва в пошуках заробітку. В травні місяці 2015 року відповідач повідомив, що має намір створити сім'ю з іншою жінкою. Спільні інтереси у подружжя відсутні, кожен живе своїм життям, хоча продовжують проживати в одному помешканні стосунки не підтримують, спільних інтересів не мають, взаєморозуміння досягти не можуть. Шлюб набрав формальних рис. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, в зв»язку з чим просила суд шлюб між сторонами розірвати. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, при цьому зазначила, що позов підтримує, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання судової повістки. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого повторно 16 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 18 лютого 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 07. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові «[PERSON]» та дружині «[PERSON]». Також судом встановлено, що сторони не змогли дійти згоди щодо спільного проживання, їх шлюб набрав формальних рис - з січня місяця 2015 року сторони не підтримують подружніх стосунків, спільні інтереси у подружжя відсутні, кожен живе своїм життям, хоча продовжують проживати в одному помешканні стосунки не підтримують, спільних інтересів не мають, взаєморозуміння досягти не можуть. Наміру зберегти шлюб позивач не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved