Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: позбавити відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та призначити її, [PERSON] опікуном дітей, а також стягувати з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що її син [PERSON] , [INFO] знаходився в цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей в свідоцтвах про народження зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Вказала, що вони проживали разом з нею в квартирі [ADDRESS] . За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.04.2016 року її син [PERSON] засуджений до позбавлення волі на строк 2 роки 6 міс. (з 14.02.2018 р. по 14.0.08.2020р.) та перебуває у Первомайській виправній колонії №117. Мати дітей [PERSON] покинула дітей в жовтні 2018 року та стала проживати з іншим чоловіком. Вказала, що зв`язку з нею немає. Наголосила на тому, що діти проживають разом з нею, що підтверджується повідомленням з поліції. Вказала, що вона піклується про онуків, купує їм необхідні речі, займається їх вихованням, слідкує за здоров`ям. Також зазначила, що відсутність документів, які підтверджують, що вона бабуся дітей, не дає їй можливості захищати їх інтереси, як дітей, які залишились без батьківського піклування. Мати дітьми не цікавиться, з ними не спілкується, їх вихованням та утриманням не займається. Зазначила, що її онуки [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР як діти, що опинились в складних життєвих обставинах і потребують встановленню над ними опіки. З цих підстав, з метою захисту інтересів дітей, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі, який просить задовольнити, а також у разі неявки відповідача у судове засідання, просить винести по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради також у судове засідання не з`явилась, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, разом з висновком опіки та піклування служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав і висновком служби у справах дітей про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини. При винесені рішення по справі покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2349, а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно Київським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №236 (а.с. 9-10). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00022980878 (а.с. 11-12) в графі відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , вказано - [PERSON] , які внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України №00022979800 (а.с. 13-14) в графі відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , вказано - [PERSON] , які внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до довідки №10/12/1-1431, виданої ДУ «Первомайська виправна колонія №117» встановлено, що [PERSON] , [INFO] відбуває покарання у ДУ «Первомайська виправна колонія №117» з 12.03.2018 року за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.04.2016 року за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 2 р.6 міс. Позбавлення волі. Початок строку 14.02.2018 року, кінець строку 14.08.2020 року (а.с.17). Відповідач [PERSON] , вихованням та утриманням своїх дітей не займається, та з жовтня 2018 року з дітьми не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про дітей. Піклується про дітей, займається їх вихованням, здоров`ям, створивши необхідні умови для проживання та розвитку дітей їх бабуся [PERSON] . Відповідно до довідки №2425/119-61/2019 від 28.03.2019 року встановлено, що працівниками Київського ВП ГУ НП в Харківській області було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON] , [INFO] разом з онуками, малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Згідно довідки №03-22/730-19 від 04.06.2019 року Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР зазначено, що [PERSON] взята на облік потенційних кандидатів в опікуни /піклувальники від 04.06.2019 року за №8, відомості внесені до Єдиної інформаційно- аналітичної системи «Діти». Як убачається з висновку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 13.08.2019 року №532 з метою захисту прав та інтересів дітей за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] . Також, відповідно до висновку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР від 09.08.2019 року №03-22/1050/19 про доцільність встановлення опіки та відповідність його інтересам дитини, представник органу опіки та піклування, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] , вважає за доцільне встановити опіку над малолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та призначити [PERSON] їх опікуном (а.с.36-39). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно її дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, протипоказань функцій опікуна у [PERSON] не виявлено та призначення позивача опікуном над її малолітніми онуками буде відповідати інтересам дітей. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 2 ст. 166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ч. 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved