Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], в якій зазначає, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2002 року. Від даного шлюбу у них народилося дві доньки : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між ними погіршилося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідач, який проживає окремо, не забезпечує сім'ю матеріально, не провідує дітей, на телефонні дзвінки не відповідає. Всі спроби на налогодження стосунків ігнорує. З огляду на вказане, позивачка просить розірвати шлюб, прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб, на примирення не згідна. Відповідач [PERSON] позов визнав, просить розірвати шлюб, так як наміру проживати з позивачем однією сім'єю не має, на примирення не згідний. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 27 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управлінння юстиції у Тернопільській області, вбачається, що 31 серпня 2002 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01.11.2004 року Жеребківською сільською радою Підволочиського району, та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02 серпня 2011 року Жеребківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні, більш того на протязі останніх років вони проживають окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved