Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до[PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з 30.04.2009 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте, на даний час вирішується питання про його розірвання. В період шлюбу на спільні кошти сторонами було придбано майно, щодо розподілу якого вони не дійшли згоди, а саме: квартира [ADDRESS] та два автомобілі. Оскільки в добровільному порядку дане питання вирішити неможливо, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частку спільно придбаного вище вказаного майна. Ухвалою судді від 15.03.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. Станом на 26.05.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.04.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області, про що був складений актовий запис № 149. Під час спільного проживання, за спільні кошти сторонами було придбане майно, щодо розподілу якого спільної мови сторони не дійшли. Відповідно до Договору-доручення від 08.07.2016 № 92-В/84/2016, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Житлоінвестбуд №1», позивач прийняла участь у пайовому будівництві житлового будинку [ADDRESS] , а саме квартири [NUMBER] , в результаті чого зареєструвала право власності на нею, що підтверджується Довідкою про виконання учасником пайового будівництва зобов?язань по оплаті ціни на квартиру №224/04 від 19.04.2018; Актом прийому-передачі від 19.04.2018; Витягом з переліку учасників пайового будівництва №223/04 від 19.04.2018; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; Технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . Автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , придбаний сторонами 05.09.2020 та зареєстрований на відповідача [PERSON] , що підтверджується Інформацією, наданою Територіальним сервісним центром МВС №172. За вказаною інформацією за [PERSON] також, 03.08.2018 був зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN GOLF, д.н.з. [NUMBER] , проте він проданий 11.12.2020. Вказане майно сторонами було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання. На даний час сторони однією сім?єю не проживають, оскільки шлюб фактично розпався, при цьому, в Уманському міськрайонному суді вирішується питання про розірвання шлюбу. В добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільно нажитого майна вирішити неможливо. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 60, 61 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи з положень статей 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України передбачене право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 цієї статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Частинами 4 і 5 статті визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; і таке присудження грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду суму, яка могла б бути присуджена другому з подружжя за його частку в майні, яке присуджується другому з подружжя, тому суд не має законних підстав для стягнення з однієї зі сторін на користь іншої сторони такої грошової компенсації. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. ч.3 ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60,61,63,65,69,70,71 СК України,

Outcome: approved