Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. 14 вересня 1972 року її мати померла. 03 лютого 1976 року її батько [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] /Макаровою/ [PERSON]. З цього часу вони разом мешкали в смт Бородіно, по вулиці Садова, 75 Тарутинського району Одеської області. 09 березня 2001 року помер її батько [PERSON] 18 жовтня 2015 року померла його дружина, тобто її мачуха [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку площею 13,74 га, розташовану на території Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту серії І-ОД № 016680. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало її мачусі [PERSON], померлої 18.10.2015 року, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене, позивач просить в судовому порядку встановити факт її проживання з [PERSON], померлою 18 жовтня 2015 року однією сімєю на протязі 39 років та визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не зявилася, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі в судове засідання не зявилися. На адресу суду від них надійшли заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без їх участі, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України. В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права, тому необхідно керуватися нормами ЦК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Так, статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, з матеріалів справи вбачається, що батько позивача [PERSON] (а.с. 23, 25) відповідно) та [PERSON] /Макарова/ [PERSON] 03 лютого 1976 року зареєстрували шлюб (а.с. 22 відповідно). З цього часу, вони як одна сімя мешкали в смт Бородіно, по вулиці Садова, 75 Тарутинського району Одеської області, вели спільне господарство, побут, що підтверджується довідками Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с. 17, 18 відповідно). Даний факт також підтверджується письмовими показами свідків мешканців смт Бородіно Тарутинського району Одеської області [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивач з 1976 року прожила разом зі своєю мачухою [PERSON] до наступу її смерті, тобто до 18 жовтня 2015 року (а.с. 19, 20). 09 березня 2001 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.26). Встановлення даного факту для позивача має юридичне значення, оскільки надасть їй можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Таким чином, на підставі вищевказаних письмових доказів, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON], померлою 18 жовтня 2015 року однією сімєю на протязі 39 років, а тому вважає встановленим факт проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Крім того, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану на території Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту. Так, 28 березня 2002 року [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД № 016680, виданий на підставі рішення 20 сесії ХХІІІ скликання Бородінської селищної Ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області від 10 жовтня 2001 року № 20, площею 13,74 га, розташованої на території Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 11 (а.с. 13 відповідно). 18 жовтня 2015 року померла мачуха позивача [PERSON] (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 13,74 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бородінської селищної ради Тарутинського району Одеської області, яка належала померлій на підставі Державного акту серії І-ОД № 016680. При зверненні до державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало [PERSON], померлої 18.10.2015 року, позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, що й стало підставою для позивача із зверненням до суду з даним позовом (а.с. 14). Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої 18.10.2015 року та відноситься до четвертої черги спадкоємців на підставі ст. 1264 ЦК України. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Положеннями ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а спадкування за законом є однією з підстав набуття права власності. На підставі ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, суд доходить до висновку, що право позивача на отримання в спадщину за законом спадкового майна підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно - земельну ділянку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved