Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилається на те, що з 13.11.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.07.2016 року було розірвано. В даному шлюбі народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Після офіційного розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні дітей, добровільно матеріальну допомогу не надає, не цікавиться їх здоровям, успіхами та уподобаннями. Інших дітей, крім доньки [PERSON] та сина [PERSON], у відповідача не має, утриманців він також не має, стягнення за виконавчими документам відсутні. З цих підстав просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину та на її утримання до досягнення меншою дитиною трьохрічного віку в розмірі 500 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що після реєстрації шлюбу вони жили в мирі і злагоді, проте згодом між ними почалися сварки, відповідач виїхав за кордон. В звязку із вказаними обставинами шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають із нею та знаходяться на її утриманні, відповідач утриманням дітей займається періодично, їх життям та здоровям майже не цікавиться. Зазначила, що діти періодично хворіють, старша донька перебувала на лікуванні в Заставнівській ЦРЛ з отруєнням, син [PERSON] перебував на огляді у невролога з діагнозом наслідки перенесеної гіпоксичноішемічного ураження ЦНС. Додала також, що відповідач [PERSON] має можливість працювати, здоровий за станом здоровя, проживає один, утриманців не має, має можливість і зобовязаний утримувати дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, але в меншому розмірі, чим зазначено в позовній заяві та заперечив проти стягнення аліментів на утримання позивача. Додав, що на даний час за трудовою угодою від 04.05.2017 року працює рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету Заставнівської ЦРЛ на період щорічної відпустки [PERSON] з посадовим окладом 2320 грн. на місяць. В звязку із чим просив стягувати з нього аліменти у частці від доходу. Додав також, що він здоровий за станом здоровя, проживає один, інших стягнень та утриманців немає, стягнення по виконавчих документах не проводяться. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що згідно копій свідоцтв про народження серії І-МИ №178979 від 12.03.2013 року (а.с. 7) та серії І-МИ №222187 від 05.06.2015 року (а.с. 8) відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.04.2017 року, копії витягу з медичної картки стаціонарного хворого №2934, медичної довідки (а.с. 16, 18, 19) малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON], остання перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, сімя проживає в будинку, який придбаний в період шлюбу, підсобного господарства не ведуть, власного транспорту не мають, відповідач вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги не надає. Малолітня [PERSON] хворіє на диспенсію ШКТ, малолітній [PERSON] перебуває під наглядом у невролога з діагнозом наслідки перенесеної гіпоксичноішемічного ураження ЦНС. Судом встановлено, що добровільної угоди про сплату аліментів сторонами не укладено, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по вул. Зеленій, 9-а в м. Заставна Чернівецької області, який є спільною сумісною власністю сторін, згідно трудового договору від 04.05.2017 року він працює рентгенлаборантом рентгенологічного кабінету Заставнівської ЦРЛ на період щорічної відпустки [PERSON] з посадовим окладом 2320 грн. на місяць, проживає один, утриманців немає, здоровий, фінансових, кредитних та боргових зобовязань немає, стягнення по виконавчих документах відсутні. Вказане вбачається з витягу про державну реєстрацію прав №37019142 від 27.12.2012 року (а.с. 17) та трудового договору №6, наданого відповідачем в судовому засіданні. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Стаття 183 ч. 1 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище та стан здоровя дітей, те що відповідач [PERSON] має регулярний щомісячний дохід, є фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти та вважає, що з останнього на користь позивача на утримання малолітніх дітей слід стягувати аліменти в частці від його заробітку (доходу) відповідно до положень ст.183 СК України. За таких обставин, суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України, вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, з нього на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20.04.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач здійснює догляд за малолітнім [PERSON], [INFO] до досягнення ним трьохрічного віку та не має можливості працювати для його матеріального забезпечення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що відповідач [PERSON], крім сплати аліментів на утримання дітей, має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки відповідачем суду не надано доказів його неплатоспроможності, наявності у нього на утриманні непрацездатних осіб, або наявності обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. За таких обставин, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в розмірі 640 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір саме в такому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial