Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Укргазбанк», третя особа: ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про виключення 1/2 частини садового будинку з акту опису та арешту майна та зняття арешту з майна, посилаючись на те, що позивач з 24.12.1994 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого ними спільно побудовано будинок, розташований по вул. Садовій, 135, ділянка 5 в м. Києві в с/т «Райдуга», право власності на який в подальшому було зареєстровано за чоловіком. На виконання судового рішення від 01.06.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на земельну ділянку [ADDRESS]. Під час проведення виконавчих дій ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві земельна ділянка була описана, але разом з нею предметом опису та накладення арешту став і спірний будинок, оскільки останній розташований на описаній земельній ділянці. Між тим, за рішенням суду за позивачем визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки останній є спільним сумісним майном подружжя. Позивач вважає, що такими діями порушені її права, як власника 1/2 спірного будинку, оскільки спірний будинок не був предметом іпотеки і за рішенням суду стягнення на нього звернуто не було. Просила суд виключити з акту опису та арешту майна від 03.03.2012 р., складеного ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві належну їй на праві власності 1/2 частину спірного садового будинку та зняти арешт з цієї частини будинку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Представник відповідача - ПАТ «Укргазбанк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент укладення договору іпотеки земельної ділянки спірний будинок був об'єктом незавершеного будівництва, а тому на підставі Закону України «Про іпотеку» автоматично передається в іпотеку разом з земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 30449360. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 24.12.1994 року (а.с.7). Згідно державного акту серія [NUMBER] від 03.08.2000 р. відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка 5, площею 0,0701 га по [ADDRESS] (а.с. 9). 28 лютого 2006 року в забезпечення виконання договору споживчого кредиту, укладеного між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка [NUMBER] площею 0,0701 га на [ADDRESS] (а.с. 19-26). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0701 га на [ADDRESS] (а.с. 16-18). Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення виконавчих дій в межах виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві було описано земельну ділянку, про що 23.03.2012 р. складено акт опису й арешту майна (а.с. 192-193). До вказаного акту опису та арешту майна також було включено спірний садовий будинок, що розташованій на цій земельній ділянці, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] 16 липня 2007 року (а.с. 8). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, залишеному в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31 липня 2014 року в частині вимог про визнання права власності, встановлено, що садовий будинок, розташований в районі Осокорки в [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного будинку (а.с. 67-69). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту договору іпотеки від 28.02.2006 року вбачається, що предметом договору є виключно земельна [ADDRESS] в м. Києві, на яку і було звернуто стягнення рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. Про спірний будинок ні у договорі іпотеки, ні у рішенні суду не зазначено, зокрема, і як про об'єкт незавершеного будівництва. Тобто, посилання на існування на переданій [PERSON] в іпотеку банку земельній ділянці спірного будинку з'явилось лише на стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на земельну ділянку, а саме в акті опису й арешту майна від 23 березня 2012 року, хоча право власності на спірний будинок за [PERSON] оформлено ще 16 липня 2007 року. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як вбачається з матеріалів справи, і встановлено, зокрема, попередніми судовими рішеннями, при укладенні договору іпотеки від 28 лютого 2006 року позивач надала нотаріально засвідчену згоду відповідачу [PERSON] на передачу в іпотеку банку земельної ділянки, але згоди щодо спірного будинку позивач не надавала. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіальногоуправління юстиції у м. Києві від 04 лютого 2016 року відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на садовий будинок за [PERSON] у зв'язку з наявністю зареєстрованих обтяжень щодо цього майна (а.с. 65). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Захист права власності осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, у разі накладення арешту на майно для подальшого звернення стягнення на нього визначено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до положень вказаної норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Посилання на те, що частина майна, що вказане в Акті опису та арешту майна, а саме 1/2 частина спірного будинку належить позивачу на праві власності, підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р., що набрало законної сили. Таким чином, арешт на 1/2 частину спірного будинку, накладеного, як на майно відповідача [PERSON], порушує право власності позивача, як співвласника, оскільки в подальшому може призвести до реалізації спірного будинку з метою погашення боргу відповідача. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право зняття арешту з майна за рішенням суду. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] про виключення 1/2 частини спірного будинку з акту опису та зняття з неї арешту відповідають ст. 16 ЦК України, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved