Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 16 березня 2020 року, в подальшому, 30 липня 2020 року через канцелярію суду подала уточнену позовну заяву із збільшенням позовних вимог, в якій просила суд: позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 186 403 грн. 05 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , офіційно зареєстрованому 01 березня 2014 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з ускладненням шлюбно-сімейних стосунків між подружжям, з вересня 2017 року вони мешкають окремо, син залишився проживати з нею. З того часу [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню, утриманню сина, участі в його розвитку. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття, та на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення сином трирічного віку. Аліменти на утримання дитини та на її утримання відповідач не сплачує, у зв`язку з чим станом на 21 липня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 42 283 грн. 98 коп. [PERSON] взагалі не проявляє жодного інтересу до дитини, не цікавиться, яким чином вона самостійно утримує сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі. Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного самоусунення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, у зв`язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітнього сина [PERSON] , вона просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім того, одночасно позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача пені по виплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 186 403 грн. 05 коп., розрахованої з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц. За результатами автоматизованого розподілу 16 березня 2020 року матеріали позову передано в провадження судді [PERSON] . За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №375 від 18 травня 2020 року матеріали позову передано в провадження судді Євтушенку О.І. 18 травня 2020 року. Ухвалою суду від 17 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , закрито підготовче провадження по справі з призначенням до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та представник третьої особи - Іванова О.В. не з`явились, однак, кожна окремо, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, пред`явлені вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку, у тому числі відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву вона не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року зазначено, що «…учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, яка стосується захисту інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неодноразові неявки до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Під час розгляду справи: ухвалою суду від 30 липня 2020 року частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів - з органу опіки та піклування висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.49-50); ухвалою суду від 10 вересня 2020 року задоволено клопотання представника третьої особи про витребування доказів, поновлено процесуальний строк на подання клопотання (а.с.61). Інших заяв, клопотань по справі не надходило. Заходи забезпечення доказів, позову, зупинення / поновлення провадження не застосовувались. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію позивача та представника третьої особи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №88 (а.с.7). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року, яке набрало законної сили 12 листопада 2018 року (справа №214/4562/18), шлюб між сторонами розірвано. Відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (а.с.8). У період перебування сторін в шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 14 лютого 2017 року (а.с.9). Як вказувала позивач, що встановлено рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року, а відтак в силу ст.81 ЦПК України не потребує окремого доказування, після припинення між [PERSON] та [PERSON] шлюбних стосунків - з вересня 2017 року, син залишився проживати з нею за адресою: [ADDRESS] , де й значиться зареєстрованим разом з нею, що слідує з довідок Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 14 травня 2019 року (а.с.11, 12), спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній. Аналогічні обставини також зазначено в акті від 01 березня 2020 року, засвідченому ОСББ «200-річчя Кривому Рогу, 34» (а.с.14), відповідно до якого починаючи з вересня 2017 року мешканці будинку [ADDRESS] , де мешкає [PERSON] з сином, батька дитини жодного разу не бачили, дитину він не навідував. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, яке набрало законної сили 17 серпня 2018 року (справа №214/7050/17), за позовом [PERSON] присуджено стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття; присуджено стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Як слідує з довідки-розрахунку №20134 від 21 липня 2020 року, складеної державним виконавцем Криворізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Озімок Т.А. (а.с.42), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина за період з 01 грудня 2017 року (дати присудження) до 21 липня 2020 року становить 42 283 грн. 98 коп. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року (справа №177/1542/19), яка набрала законної сили 27 грудня 2019 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП - за фактом несплати аліментів, із накладенням стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт (а.с.65). Згідно з відповіддю Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2020 року №177/1542/19/8418/2020 (а.с.64), 28 грудня 2019 року постанову суду у відношенні [PERSON] направлено на примусове виконання. Станом на 17 вересня 2020 року відомості про відбуття ним адміністративного стягнення до суду не надходили. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останніх років, починаючи з вересня 2017 року, [PERSON] самостійно займається вихованням сина [PERSON] , його матеріальним забезпеченням. Відповідач жодної участі у вихованні сина не приймає, не навідує його, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, жодного разу не сплативши аліменти, присуджені судовим рішенням, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітнього сина, фактично умисне самоусунунення від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з висновку Виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 15 жовтня 2020 року №10/39-4190 (а.с.82-83), [PERSON] є батьком двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Останнє місце реєстрації проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.183-1 КУпАП постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області із накладенням адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, яке ним не відбуте. Із [PERSON] неодноразово проводилась профілактично-виховна робота стосовно належності виконання батьківських обов`язків, однак наразі останній уникає особистого спілкування з суб`єктами соціальної роботи. Службою у справах дітей неодноразово порушувалось питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків, проте встановити його місце перебування не надалось можливим. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON] , не прийнятті участі в його вихованні, матеріальному забезпеченні, ухиленні від сплати аліментів, безвідповідальному ставленні до виконання таких обов`язків загалом. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою, а в сукупності із встановленими обставинами - безпосереднім свідченнями самоусунення від виконання батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дитини. Провівши ретельний аналіз життя [PERSON] , у тому числі відсутність офіційного місця роботи, зареєстрованого місця проживання, його ставлення до дитини, відсутність тенденції до виправлення не дивлячись на проведення з ним органом опіки та піклування профілактичних бесід, тому суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречним і достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів. Відтак позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України його право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав з переосмисленням ставлення до дитини. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, при її вирішенні суд виходить з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України. Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, яке набрало законної сили 17 серпня 2018 року (справа №214/7050/17), за позовом [PERSON] присуджено стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Наразі виконавчий лист №214/7050/17 від 20 вересня 2018 року, виданий судом на виконання заочного рішення, перебуває на примусовому виконанні в Криворізькому РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначаються виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Як слідує з довідки-розрахунку №20134 від 21 липня 2020 року, складеної державним виконавцем Криворізького РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Озімок Т.А. (а.с.42), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина за період з 01 грудня 2017 року (дати присудження) до 21 липня 2020 року становить 42 283 грн. 98 коп. Жодного разу аліменти боржник не сплатив. Оцінивши встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача - платника аліментів, якій своєчасно аліменти не сплачував, поважних причин неможливості сплати аліментів не навів, будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , а тому повинен нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань шляхом сплати пені за прострочення сплати аліментів. Згідно з ч.1 ст.196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спору з урахуванням змін, внесених Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості. Положеннями ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, якими згідно ст. 4 ЦК України можуть бути закони та підзаконні нормативні акти. У ст.196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12 вересня 2018 року у справі №759/9457/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №359/9950/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №372/264/15-ц. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1%. Тобто, заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При визначенні розміру пені позивач здійснила розрахунок пені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а кількість днів прострочення обчислила виходячи з наступного місяця, після того, в якому аліменти не сплачувались або сплачені не в повному обсязі, обмеживши період для розрахунку з грудня 2017 року по липень 2020 року. Таким чином, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів в межах заявленого позивачем періоду з 01 січня 2018 року по 30 липня 2020 року включно складає 186 403 грн. 05 коп., виходячи з наступного розрахунку: -грудень 2017 року - 1131,68 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 942 (кількість днів прострочення з 01.01.2018 року по 30.07.2020 року) = 10 660,43 грн. -січень 2018 року - 1092,33 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 911 (кількість днів прострочення з 01.02.2018 року по 30.07.2020 року) = 9951,13 грн. -лютий 2018 року - 1092,33 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 883 (кількість днів прострочення з 01.03.2018 року по 30.07.2020 року) = 9645,27 грн. -березень 2018 року - 1092,33 грн. (нараховані аліменти) * 1% * 852 (кількість днів прострочення з 01.04.2018 року по 30.07.2020 року) = 9306,65 грн. -квітень 2018 року - 1160,01 грн. (нараховані аліменти) *1% * 822 (кількість днів прострочення 01.05.2018 року по 30.07.2020 року) = 9535,28 грн. -травень 2018 року - 1160,01 грн. (нараховані аліменти) *1% * 791 (кількість днів прострочення 01.06.2018 року по 30.07.2020 року) = 9175,68 грн. -червень 2018 року - 1160,01 грн. (нараховані аліменти) *1% * 761 (кількість днів прострочення 01.07.2018 року по 30.07.2020 року) = 8827,68 грн. -липень 2018 року - 1160,01 грн. (нараховані аліменти) *1% * 730 (кількість днів прострочення 01.08.2018 року по 30.07.2020 року) = 8468,07 грн. -серпень 2018 року - 1160,01 грн. (нараховані аліменти) *1% * 699 (кількість днів прострочення 01.09.2018 року по 30.07.2020 року) = 8108,47 грн. -вересень 2018 року - 1200,26 грн. (нараховані аліменти) *1% * 669 (кількість днів прострочення 01.10.2018 року по 30.07.2020 року) = 8029,74 грн. -жовтень 2018 року - 1200,26 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 638 (кількість днів прострочення 01.11.2018 року по 30.07.2020 року) = 7657,66 грн. -листопад 2018 року - 1200,26 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 608 (кількість днів прострочення 01.12.2018 року по 30.07.2020 року) = 7297,58 грн. -грудень 2018 року - 1200,26 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 577 (кількість днів прострочення 01.01.2019 року по 30.07.2020 року) = 6925,50 грн. -січень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 546 (кількість днів прострочення 01.02.2019 року по 30.07.2020 року) = 7558,82 грн. -лютий 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 518 (кількість днів прострочення 01.03.2019 року по 30.07.2020 року) = 7171,19 грн. -березень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 487 (кількість днів прострочення 01.04.2019 року по 30.07.2020 року) = 6742,03 грн. -квітень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 457 (кількість днів прострочення 01.05.2019 року по 30.07.2020 року) = 6326,71 грн. -травень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 426 (кількість днів прострочення 01.06.2019 року по 30.07.2020 року) = 5897,54 грн. -червень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 396 (кількість днів прострочення 01.07.2019 року по 30.07.2020 року) = 5482,22 грн. -липень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 365 (кількість днів прострочення 01.08.2019 року по 30.07.2020 року) = 5053,06 грн. -серпень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 334 (кількість днів прострочення 01.09.2019 року по 30.07.2020 року) = 4623,90 грн. -вересень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 304 (кількість днів прострочення 01.10.2019 року по 30.07.2020 року) = 4208,58 грн. -жовтень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 273 (кількість днів прострочення 01.11.2019 року по 30.07.2020 року) = 3779,41 грн. -листопад 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 243 (кількість днів прострочення 01.12.2019 року по 30.07.2020 року) = 3364,09 грн. -грудень 2019 року - 1384,40 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 212 (кількість днів прострочення 01.01.2020 року по 30.07.2020 року) = 2934,93 грн. -січень 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 181 (кількість днів прострочення 01.02.2020 року по 30.07.2020 року) = 2756,74 грн. -лютий 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 152 (кількість днів прострочення 01.03.2020 року по 30.07.2020 року) = 2315,05 грн. -березень 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 121 (кількість днів прострочення 01.04.2020 року по 30.07.2020 року) = 1842,90 грн. -квітень 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 91 (кількість днів прострочення 01.05.2020 року по 30.07.2020 року) = 1370,75 грн. -травень 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 60 (кількість днів прострочення 01.06.2020 року по 30.07.2020 року ) = 913,34 грн. -червень 2020 року - 1523,06 грн. (недоплачені аліменти) * 1% * 30 (кількість днів прострочення 01.07.2020 року по 30.07.2020 року ) = 456,92 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується з ним, оскільки він відповідає проведеному судом розрахунку та виконаний із застосуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, у тому числі з урахуванням того, що жодних проплат по аліментам відповідач не здійснював. Оскільки позивач не заперечує проти визначеного державним виконавцем розміру заборгованості по аліментам, доказів, які б визначали доцільність перевірки правильності розрахунку аліментних платежів, здійснених державним виконавцем, за кожним окремим місяцем, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено, тому суд вважає заявлений розмір заборгованості вірним та обґрунтованим. Таким чином, загальний розмір розрахованої позивачем пені в межах заявленого періоду з 01 січня 2018 року по 30 липня 2020 року є вірним та становить 186 403 грн. 05 коп., в той час як розмір заборгованості по аліментам в межах цього ж періоду складає 42 283 грн. 98 коп. Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» ч.1 ст.196 СК викладено у новій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості». Таким чином, законодавець, обмеживши розмір пені 100% від суми заборгованості фактично визнав, що попереднє правове регулювання, яке допускало непропорційне і нічим не обмежене перевищення суми неустойки (пені) відносно суми заборгованості зі сплати аліментів, не відповідало критерію «якості закону», допускало свавільне втручання у цивільні права особи, що є неприпустимим в розрізі практики Європейського суду з прав людини, і тому було змінене законодавцем. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Оскільки в даному випадку розрахований позивачем розмір пені як майнової відповідальності боржника за невиконання обов`язку сплатити аліменти очевидно є непропорційним, оскільки понад ніж в 4 рази перевищує суму самого несплаченого зобов`язання, тому суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства та вирішуючи спір в межах заявлених вимог, приходить до висновку про можливість стягнення пені в розмірі 100% заборгованості, що становить 42 283 грн. 98 коп. На переконання суду, стягнення пені в такому розмірі відповідатиме вимогам ч.1 ст.196 СК України та принципам розумності, пропорційності і справедливості. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору пред`явлення вимоги про стягнення пені за сплати аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, за пред`явлення вимоги про позбавлення батьківських прав позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.1), який з огляду на ухвалення рішення на користь позивача підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: approved