Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про зобов'язання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011р. в обґрунтування якого вказав, що він перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» з 03.12.2008р. по 14.02.2014р., що підтверджується копією трудової книжки. За час роботи на підприємстві йому своєчасно не сплатили щорічну відпустку. 12.01.2011р. ним була подана заява про надання щорічної відпустки і вона була йому надана тривалістю 33 дня, з них 20 днів у січні 2011р. та 13 днів у лютому 2011р. Так як заява була подана 12.01.2011р., то і сплата за відпусту повинна була бути проведена в цей день - 12.01.2011р. Але, всупереч вимогам закону, сплату за відпустку він отримав з останнім розрахунком. Затримка сплати за відпустку склала з 12.01.2011р. по 25.03.2011р., тобто 73 дня або 2 календарних місяці. Вважає, що він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. Ця компенсація йому не нараховувалася, що підтверджується копіями табуляграм. У зв'язку з цим просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011р. Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та пояснив суду, що до теперішнього часу підприємство з ним не провело розрахунок. Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що вони провели повний розрахунок з відповідачем та йому нічого не винні. Доказом є ті обставини, що визнані обома сторонами та встановлені рішенням суду, який набрав законної сили. Рішенням суду встановлено, що проведений повний розрахунок: першу частину позивач отримав 01.03.2011р., другу частину розрахункових сум - 25.03.2011р., це остаточний розрахунок при звільненні. Крім того, вважає, що позивачем порушений 3-х місячний строк звернення до суду, а тому позивачу необхідно відмовити у повному обсязі. У розрахункові суми не входила спірна компенсація та позивач на неї не має право. На підставі попереднього позову та довідок підприємства, з позивачем проведено повний розрахунок 25.03.2011р. Виключено, що підприємство ввело його в оману. Ця компенсація у зв'язку з інфляцією не потрібна була нараховуватися, оскільки позивачу частинами було виплачені, зокрема й відпускні. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 03.12.2008р. по 14.02.2011р. на різних посадах та був звільнений на підставі ст.36 п.1 КЗпП України за угодою сторін (а.с.4). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 14.06.2011р., яке набрало законної сили 21.09.2011р., встановлено, що при звільненні позивача 14.02.2011р. з ВП «Шахта «Центральна», відповідач у повному обсязі виплатив заборгованість із заробітної плати позивачу 25.03.2011р. (а.с.5-8). Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затв. наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. № 5, до складу фонду додаткової заробітної плати входять суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Як вбачається з рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14.06.2011р., заборгованість по заробітній платі виплачена у повному обсязі відповідачем позивачу 25.03.2011р. Оскільки, заборгованості по заробітній платі, зокрема й по сумам компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, перед позивачем немає, і ця обставина не підлягає доказування відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, то суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за чергову відпустку у січні-лютому 2011р., задоволенню не підлягають. Крім цього, представником відповідача заявлено, що позивачем порушений 3-х місячний строк звернення до суду. Суд зауважує, що оскільки позивачем обраний спосіб захисту свого права як зобов'язання нарахування та виплати заробітної плати, а не її стягнення, то суд вважає, що на дані правовідносини не розповсюджується ч.2 ст.233 КЗпП України і позивачем пропущений 3-х місячний строк звернення до суду для вирішення трудового спору, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. На підставі ст.115 КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затв. постановою КМУ від 21.02.2001р. № 159, Інструкції зі статистики заробітної плати, затв. наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. № 5,

Outcome: dismissed