Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] внаслідок відсутності без поважних причин за місцем реєстрації понад строки, встановлені законодавством. Позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS] належить їй, [PERSON], на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 травня 2018 року. 3 01 вересня 2005 року в Будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], її колишня невістка - дружина сина [PERSON]. Після розірвання шлюбу вона фактично вибула з місця проживання за адресою [ADDRESS] і з того часу в будинку не проживає. Речей її в будинку немає, кореспонденції не отримує, життям сина [PERSON], 2007 року народження не цікавиться. Її місцеперебування невідоме. Знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] вона не бажала, просто забрала речі і вибула в невідомому напрямку. Хоча відповідачка у будинку й не проживає, змушена оплачувати комунальні послуги та плату за обслуговування з розрахунку на усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Участі в оплаті цих платежів відповідачка ніколи не приймала, я сплачувала їх самостійно. Попередні роки 2015, 2016, 2017 позивач отримувала субсидії на оплату житлово- комунальних послуг. В даний час не може отримати субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, так як Акти, складені працівниками Державного комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 3» про відсутність [PERSON] за місцем реєстрації враховуватися не будуть. Відсутність [PERSON] за місцем проживання без поважних причин понад строки, встановлені законодавством, підтверджується Актом, складеним працівниками ДКП «Житлово-експлуатаційна контора № 3» від 15 листопада 2018 року. Позивач вважає, що [PERSON] право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] втратила, так як вибула на інше місце проживання та не проживає в квартирі понад терміни, встановлені законодавством. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечила проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позвача, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу, [PERSON], на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 травня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори (в.о. завідувача Бориславської державної нотаріальної контри) Кушніром О.І., реєстр № 54, спадкова справа № 167/1999, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 травня 2018 року № 122603982, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1543850946103, номер запису про право власності 25972391, свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 травня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори (в.о. завідувача Бориславської державної нотаріальної контри) Кушніром О.І., реєстр № 1-55, спадкова справа № 12/2018, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 122604168 від 03 травня 2018 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1543850946103, номер запису про право власності 25972412. 3 01 вересня 2005 року в даному будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], колишня невістка позивача - дружина сина [PERSON], шлюб з якою розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 серпня 2013 року. Після розірвання шлюбу вона фактично вибула з місця проживання за адресою [ADDRESS] і з того часу в будинку не проживає. Речей її в будинку немає, кореспонденції не отримує. Її місцеперебування невідоме. Знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] не бажає, просто забрала речі і вибула в невідомому напрямку. Відповідно до акту обстеження будинку за адресою [ADDRESS], від 15 листопада 2018 року, №126 складеним комісією ДКП «ЖЕК №3», стверджується факт, що відповідач [PERSON], 1973 року народження не проживає в даному будинку з 2013 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації, а також відсутність особистих речей відповідача за місцем реєстрації, також підтверджується показами у судовому засіданні свідка [PERSON] Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved