Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, зазначаючи, що в 2001 році вона придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], але не мала змоги оформити відносини з продавцем в нотаріальному порядку. З дня покупки та по сьогоднішній день вона тривалий час, тобто більше 10 років, добросовісно відкрито і безперервно володіє спірною квартирою. Просила визнати за нею право власності на зазначену квартиру. У судове засідання позивач, відповідач та представник третьої особи не зявилися, про місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, згідно листів, які є в матеріалах справи прохають розглянути справу у їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач та представник третьої особи проти задоволення позову не заперечують. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та його сину [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.02.1995 року виданим згідно розпорядження № 0352, зареєстроване в реєстрі № 21659 книга 130 та технічним паспортом на квартиру. Факт родинних відносин як батька та сина [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00016171987 від 05.01.2016 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження НІ-ЯР № 277546 та свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 066181. 20.10.2000 року помер [PERSON], брат відповідача, в наслідок перелому кісток черепа, що було вчинено [PERSON] в наслідок чого він був засуджений та відбув умовне покарання. Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК PCP 1963 року, не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 368910. Позивач [PERSON] в 2001 році придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], але не мала змоги оформити відносини з продавцем в нотаріальному порядку. 29.01.2014 року помер батько відповідачки [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 549361. Після смерті [PERSON] залишились діти - [PERSON] та [PERSON], яка на той час була неповнолітньою. Діти проживали з колишньою дружиною [PERSON] [PERSON], яка і була представником малолітньої та діяла в інтересах дітей. Позивачем було передано завдаток [PERSON] та [PERSON] у розмірі 400 доларів США в рівних частинах, що було оформлено розписками у присутності свідків. Позивачеві були передані комплект ключів та правовстановлюючі документи на квартиру. З 2001 року по 2013 рік позивач зі своєю родиною проживали у даній квартирі без реєстрації, що підтверджується актом про проживання від 11 квітня 2016 року, виданого ТОВ «Стелла». За цей час позивач в належному стані підтримувала житлове приміщення, сплачувала комунальні послуги, зробила ремонт, замінила вікна, встановила лічильники, що підтверджується відповідними квитанціями та договорами. 25.02.2002 року, позивач була запрошена [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], де на імя [PERSON] та С.А. було куплено в рівних частинах будинок, який знаходиться в смт. Карнаухівка по вул. Стаханівській, 36. Грошові кошти у розмірі 300 доларів США на придбання житлового будинку були надані позивачем особисто. На неодноразові прохання позивача зібрати необхідні документи для оформлення на її імя квартири [PERSON] наполягала, що не має часу отримати рішення виконкому про виділення частки з спільної сумісної власності квартири для продажу. За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] відсутні. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) , зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Частиною 1 ст. 344 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного Кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди враховують, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Позивач добросовісно володіє квартирою № 21, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Ніжинська, 16, з 2001 року, тобто більше 10 років. Позивач не приховував факту володіння квартирою, користувалася нею відкрито. Ніхто не заявляв прав на дану квартиру, не намагався забрати її у позивача. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved