Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи заявлені вимоги тим, що з 19 грудня 2009 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. 20 листопада 2010 року у сторін народилася дитина син [PERSON]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. На даний час позивач та відповідач мешкають окремо один від одного, дитина знаходиться на утриманні позивача, яка на даний час не працює, а відповідач, який є батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, хоча і має таку можливість, оскільки працює. Дитина потребує матеріальної допомоги, тому позивач звернулася до суду і просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх малолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач також звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову в суд. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, відповідно свідоцтва про народження серії І-НО № 371996, виданого виконкомом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області 15 грудня 2010 року, [PERSON] народився 20 листопада 2010 року в місті Донецьк Донецької області України, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 6). Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року, яке 06 листопада 2015 року набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). На даний час дитина мешкає з матірю [PERSON] за адресою: Донецька обл., Артемівський р-н, с. Красне, вул. Зарічна, буд. 10. Відповідач, який є батьком дитини, добровільно допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст. 61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком малолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своєї малолітньої дитини, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч.1 СК України. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також факт визнання позову відповідачем, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня предявлення позову в суд. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved