Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову вказала, що від шлюбу з відповідачем у них є діти - дочка [PERSON], 1995 року народження, ка на даний час досягла повноліття та навчається в Харківському фармацевтичному університеті, та сина [PERSON], 2000 року народження, який на даний час навчається в Роменському коледжі Сумського національного аграрного університету. На утримання дітей позивачу необхідно близько 6000 гривень. Після розірвання шлюбу з відповідачем діти перебувають на її утриманні. Сама позивач не працює, тому перебуває в тяжкому матеріальному становищі. Тому позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, та в розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання їхньої повнолітньої доньки [PERSON] до закінчення нею навчального закладу. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала частково, відмовилась від вимоги стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] до закінчення нею навчання, а просила суд стягнути з відповідача на її користь тільки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500 гривень щомісячно. Поскільки на даний час син проживає з нею, вона несе витрати по його утриманню. Між нею та відповідачем було досягнуто попередньої домовленості про те, що вони по черзі будуть сплачувати за навчання сина та за проживання його в гуртожитку, але сину необхідно ще і купувати і продукти харчування та одяг, на що у неї немає коштів, так як вона на даний час не працює. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов до нього визнав частково, вважає, що пред'явлена сума до стягнення аліментів є завищено, він по можливості фінансово підтримує сина, сплачує за його навчання та проживання в гуртожитку через місяць, купує йому одяг, займався його лікуванням, коли у того був перелом руки. Сам він на даний час не працює, має матір пенсіонерку, тому не має можливості сплачувати кожного місяця ту суму аліментів, що просить позивачка, крім того, вона може ці кошти витрачати на свої потреби, а не на сина. Суд, заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2000 року (а.с. 6). Рішенням Талалаївського районного суду від 07 травня 2014 року, яке набрало чинності 20 травня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 5 - 5 зв.). Згідно довідки № 236 від 09.12.2016 року [PERSON] є студентом 1 курсу Роменського коледжу Сумського національного аграрного університету денної форми навчання з 01.09.2015 року (а.с.24). Згідно довідки Велокобубнівської сільської ради Роменського району № 143 від 10.02.2016 року, [PERSON] не зареєстрований, але постійно проживає в с. Посад Роменського району разом з матір'ю - [PERSON], та знаходиться на її утриманні (а.с.35). Згідно довідки Корінецької сільської ради Талалаївського району № 20 від 04.02.2016 року, [PERSON] на території сільської ради не працює (а.с.31). Згідно копій квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи на аркушах 41-42, [PERSON] оплачував навчання сина та проживання його в гуртожитку, що не заперечувалось і позивачем під час судового розгляду справи. Згідно довідки Красноколядинської сільської ради Талалаївського району № 44 від 12.02.2016 року, [PERSON] проживає без реєстрації в с. Красний Колядин, разом з ним проживає його дружина [PERSON] (а.с.46). Згідно копії трудової книжки запис про працевлаштування відповідача на даний час відсутній (а.с.40). Все наведене свідчить про те, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу утримання дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснення в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з вимог ст.184 СК України, якою передбачено стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Даний вид стягнення застосовується у разі, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу отримує в натурі, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач не надав суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів чи зменшення пред'явленої позивачем до стягнення суми аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме - до стягнення аліментів в сумі 1000 гривень, і вважає, що саме такий розмір аліментів буде необхідний і достатній для утримання дитини, поскільки відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а згідно ч.1 ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року при прийняття рішення судом першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Задовольняючи вимоги частково про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько, зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи його прав. При визначенні розміру аліментів також судом враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище відповідача та позивача. Зокрема, враховуються, що відповідач інших утриманців немає. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він не працює, в зв'язку з чим немає змоги виплачувати аліменти, оскільки він є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, не є інвалідом, пенсіонером, інших утриманців немає, в зв'язку з чим має змогу та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини. На думку суду, з урахуванням всіх істотних обставин справи, віку неповнолітнього, розмір аліментів - 1000 гривень - є необхідним для забезпечення утримання неповнолітнього сина, оскільки рівнозначний обов'язок щодо його утримання ст. 141 СК України покладається як на відповідача, так і на позивача по справі. У відповідності до вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України та підпункту 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial