Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач мешкає окремо та в добровільному порядку не виділяє належних коштів на утримання дитини, працює офіційно в місті [PERSON] зварювальником та отримує дохід в розмірі 25\~000,00 грн., інших дітей не має, тому задля нормального харчування дитини, забезпечення її одягом, ліками, розвитку здібностей, просить суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 6000,00 гривень з усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 005803, сторони є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 6 копія свідоцтва про народження, а.с. 5, 7,8 - копії свідоцтв про одруження, розірвання шлюбу, про шлюб). Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Положення статті 181 Сімейного кодексу України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, батьки зобов'язані забезпечити такий рівень життя своїх дітей, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей на рівні, що визначений законодавством. Згідно статі 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно з положеннями ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи в сукупності надані сторонами письмові докази відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України суд вважає, що позивачем не доведено як факту отримання доходу відповідачем в зазначеному в позові розміру, так і необхідності стягненні суми в заявленому до стягнення розмірі. Тому аналізуючи зібрані по справі докази, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи вік та потреби дитини, те, що відповідач є працездатною особою, інших аліментних зобовязань не має, суд приходить до висновку про обовязок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак з врахуванням вищезазначеного вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на утримання сина до його повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 09 серпня 2017 року. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial