Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 26.10.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів, що, в кінцевому результаті, призвело до припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час і місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена, проте, як вбачається з матеріалів справи, подала до суду заяву від 18.02.2016 року, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 224 ЦПК України, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, вбачається, що Ухвалу про відкриття провадження від 04.12.2015 року відповідач отримав особисто 10.12.2015 року, однак в судове засідання, призначене на 28.12.2015 року не з'явився; повістку про виклик до суду від 19.01.2016 року відповідач отримав особисто 21.01.2016 року, однак в судове засідання, призначене на 26.01.2016 року не з'явився; повістку про виклик до суду від 01.02.2016 року відповідач отримав особисто 04.02.2016 року, однак в судове засідання, призначене на 19.02.2016 року знову не з'явився. Таким чином, судом докладено зусиль щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, але останнім вони залишені без уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 26.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про що складено відповідний актовий запис № 27, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER]. Шлюбні відносини між подружжям припинилися у грудні 2014 року, спільне господарство ними не ведеться, спільний бюджет теж. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим, строк для примирення просила не надавати, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved