Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного орендного племінного підприємства «Еліта» (далі ПОПП»Еліта») про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 52084 гривень та моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, заподіяної внаслідок неправомірних дій відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником земельної ділянки (паю) розміром 2,7649 га відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 24 квітня 2012 року, за життя якої, а саме 01 квітня 2009 року із відповідачем був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки № 33 строком на 5 років, строк дії якого закінчився 01 квітня 2014 року. Враховуючи сімейні обставини, позивач прийняла рішення про припинення договору після закінчення строку, на який його було укладено, з метою обробляти землю самостійно та відповідно до п.9 Договору 22 серпня 2013 року попередила відповідача про намір розірвати договір і необхідність повернути їй земельну ділянку після збору урожаю 2013 року, на що отримала відповідь, що договір діє до 30 грудня 2015 року. Вважаючи дії керівника відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду із позовом про припинення договору оренди вищевказаної земельної ділянки (паю) з 02 квітня 2014 року, проте рішенням Тетіївського районного суду від 13 травня 2014 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач його оскаржила до апеляційного суду Київської області, який 23 липня 2014 року ухвалив нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року залишено без змін. Вважає, що внаслідок незаконних дій керівництва ПОПП «Еліта», що виразилися в самовільному використанні належної їй земельної ділянки, відповідач позбавив її можливості в 2014 році обробляти землю з метою отримання прибутку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просили її задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнали, посилаючись на обгрунтування, викладені у письмовому запереченні на позов.(а.с.-29-31). Вважають, що позивачем не доведено, у визначеному законом порядку, розмір заподіяної матеріальної та моральної шкоди відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року як і фактів придбання насіння сої, техніки та робочої сили для обробітку землі, а тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так в суді встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки (паю) розміром 2,7649 га відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 24 квітня 2012 року, за життя якої, а саме 01 квітня 2009 року із відповідачем був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки № 33 строком на 5 років, строк дії якого закінчився 01 квітня 2014 року.( а.с.-6-8,12-13) Враховуючи сімейні обставини, позивач прийняла рішення про припинення договору після закінчення строку, на який його було укладено, з метою обробляти землю самостійно та відповідно до п.9 Договору 22 серпня 2013 року попередила відповідача про намір розірвати договір і необхідність повернути їй земельну ділянку після збору урожаю 2013 року, на що отримала відповідь, що договір діє до 30 грудня 2015 року.(а.с.-9-10) Вважаючи дії керівника відповідача неправомірними, позивач звернулася до суду із позовом про припинення договору оренди вищевказаної земельної ділянки (паю) з 02 квітня 2014 року, проте рішенням Тетіївського районного суду від 13 травня 2014 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивач його оскаржила до апеляційного суду Київської області, який 23 липня 2014 року ухвалив нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.-12-13) Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року залишено без змін. (а.с.-14) На обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди в сумі 52084 гривень позивач посилається на довідку видану відділом статистики у Тетіївському районі № 39-67/11 від 02 лютого 2015 року про те, що урожайність сої у вазі після доробки по Тетіївському районі станом на 01 грудня 2014 року згідно державного статистичного спостереження за ф.29 сг (річна) »Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» становила 23,5 ц., розмір земельної ділянки та ціну на сою та робить власний розрахунок завданої матеріальної шкоди. (а.с.-15,16-18) [PERSON], відповідно до п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі-Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» № 284 від 19 квітня 1993 року передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, що створили ці комісії. Позивачем такого акту на обґрунтування розміру збитків, суду не надано, як і не доведено факту придбання насіння сої, наявності техніки для її обробітку. Вирішуючи питання заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суд вважає, що в задоволенні цих вимог позивачеві також слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 ( з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. [PERSON] того, п.9 вищевказаної постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON], позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження заподіяної їй моральної шкоди. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на те, що внаслідок неправомірних дій ПОПП «Еліта» їй завдано матеріальної та моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в суді. На думку суду, позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України не довела суду що саме з вини відповідача їй завдано шкоди, не довела розміру матеріального збитку у визначеному законом порядку та заподіяння моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог не доведені, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому, а тому в їх задоволенні позивачу слід відмовити.

Outcome: dismissed