Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 27.06.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Проте, спільне подружнє життя не склалося через сімейні сварки, розбіжності та непорозуміння, які призвели до того, що можливості зберегти сім'ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини не підтримують з 2013 року, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремний бюджет, спору про спільне майно між ними немає, шлюб існує лише формально, спору про розподіл спільного майна немає. Позивачка фактично має нову сім'ю з [PERSON], та [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Батьком сина [PERSON] у свідоцтві про його народження записаний відповідач, але своє батьківство щодо сина [PERSON] не заперечує та вирішується питання про визнання його батьківства в судовому порядку. Діти проживатимуть з матір'ю. Ухвалою суду від 05.03.2019 року відкрито провадження в справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, так як збереження сім'ї неможливе. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував у розірванні шлюбу. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб за актовим записом № 801, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], прізвище подружжя після державної реєстрації шлюбу [PERSON]. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 03.06.2010 року та зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. Причиною розпаду сім'ї сторін стало те, що спільне подружнє життя не склалося через сімейні сварки, розбіжності та непорозуміння, які призвели до того, що можливості зберегти сім'ю немає, почуття поваги, довіри та кохання один до одного втратили, шлюбні відносини не підтримують з 2013 року, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремний бюджет, спору про спільне майно між ними немає, шлюб існує лише формально, спору про розподіл спільного майна немає. Позивачка [PERSON] фактично має нову сім'ю з [PERSON], [INFO] року у них народився син - [PERSON]. Батьком сина [PERSON] у свідоцтві про його народження записаний відповідач, але своє батьківство щодо сина [PERSON] не заперечує та вирішується питання про визнання його батьківства в судовому порядку. Діти проживатимуть з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя на збереження сім'ї неможливе. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved