Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції, Кредитної спілки «Актив», [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. В позові зазначено, що 3 листопада 2014 року державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Рижков А.І. за місцем тимчасового проживання [PERSON] в [ADDRESS], склав акт опиту та арешту майна при примусовому виконанні виконавчого листа без номера, виданого Михайлівським районним судом 12 березня 2014 року, яким наклав арешт, зокрема, на м'який куток, стіл обідній, табуретки - 2 шт., полку навісну - 2 шт., стіл розділочний, шафу мийку, стіл розділ очний, шафи навісні - 2 шт., шафу навісну кутову, морозильну камеру «Індезід», дві супутникові тарілки, мікрохвильову піч «Вітек». Позивач [PERSON] стверджує, що вказане майно не належить боржнику [PERSON], а належать їй на праві власності, що підтверджується наявними у неї відповідними накладними та гарантійними документами. Державний виконавець при накладенні арешту не впевнився, кому саме належить це майно, у зв?язку з чим, позивач була змушена звернутися до суду із вимогами про визнання права власності та зняття арешту із вказаного майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, додатково пояснила суду, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] є чоловіком її дочки, у зв'язку чим тимчасово проживає за вказаною адресою. При складенні акту опису й арешту майна від 14 квітня 2015 року, вона була відсутня вдома, тому не мала змоги надати державному виконавцеві документи на підтвердження її права власності на описане майно. Крім того, їй відомо, що [PERSON] пояснював державному виконавцю, що описане майно йому не належить та ніяких прав на нього не має, але держаний виконавець не прийняв до уваги його пояснення. Представник відповідача відділу ДВС Михайлівського РУЮ Рижков А.І. позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, додатково пояснив, що при складенні ним акту опису і арешту майна боржник [PERSON] дійсно пояснював, що описане майно йому не належить, а належить власниці будинку - матері його дружини [PERSON] Проте він не зважав на пояснення боржника, оскільки останній тривалий час ухилявся від виконання рішення суду. Стосовно наданих позивачкою документів на підтвердження її права власності на майно, представник відповідача пояснив, що не вважає вказані документи належними, він сумнівається в їхній справжності, тому просив суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмові заперечення та додатково пояснила, що являється стягувачем по виконавчому провадженню, а боржник - [PERSON] тривалий час не виконує рішення суду щодо стягнення з нього суми боргу на її користь. Їй відомо, що [PERSON] дійсно проживає в будинку матері своєї дружини [PERSON], але вона вважає, що надані позивачкою документи не відповідають вимогам закону, тому не можуть братися до увагу судом в якості належних доказів. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснив, що дійсно за рішенням суду він має сплатити [PERSON] суму боргу. Проте на теперішній час він з об'єктивних причин не може цього зробити. Через скрутне матеріальне становище вони з дружиною тимчасово проживають в будинку її матері [PERSON], де займають одну з кімнат. Під час складання державним виконавцем акту опису та арешту, він пояснював, що описане майно йому не належить, а також виклав свої заперечення в акті. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне: Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В ході судового розгляду було встановлено, що згідно акту опису та арешту майна (а.с. 53-54), 14 квітня 2015 року державний виконавець відділу ДВС Михайлівського РУЮ Рижков А.І. при примусовому виконанні виконавчого листа без номера щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 12591 грн. 45 коп., за місцем тимчасового (без реєстрації) проживання [PERSON] в [ADDRESS], провів опис та наклав арешт на наступне майно: 1. Куток кухонний, коричневого кольору, який складається зі столу та табуреток для сидіння; 2. Шафу для кухні, світло-коричневого кольору; 3. Стіл для кухні, світло-коричневого кольору з умивальником; 4. Морозильну камеру «Індезіт», білого кольору; 5. Супутникові тарілки, білого кольору - 2 шт.; 6. Мікрохвильову піч «Вітек», сірого кольору, як таке, що належить боржнику. На 3 аркуші вказаного акту (а.с. 54 ) міститься письмові зауваження [PERSON], а саме: він зазначив, що огляд був проведений за відсутності власниці будинку та майна. Виконавцю було зазначено, що вказане майно йому не належить. Де знаходяться документи власниці на майно він не знає. Описаним майном користуються шість осіб. Між тим, позивач надала суду копію рішення суду від 1 червня 2001 року (а.с. 23), з відміткою про реєстрацію за нею права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Крім того, згідно відмітки у паспорті [PERSON] (а.а.18-19), вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Натомість відповідач [PERSON], який є боржником по виконавчому провадженню, зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с. 36). На підтвердження свого права власності на описане майно позивач [PERSON] надала суду наступні документи: гарантійний документ на морозильник «Індезіт» (а.с. 25), що містить печатку магазину «Комфорт», підписи продавця та покупця та дату покупки - 18 вересня 2010 року; накладну від 6 березня 2009 року (а.с. 26), видану приватним підприємцем [PERSON], з печаткою та підписом продавця, згідно якої [PERSON] придбала: м'який куток, стіл обідній, табуретки - 2 шт., полки підвісні - 2 шт., шафу мийку, стіл розділочний, шафи навісні - 2 шт., шафу навісну кутову, загальною вартістю 3500 грн.; гарантійний талон від 3 жовтня 2006 року (а.с. 27) на мікрохвильову піч «Вітек» модель VT1660, що містить печатку та підпис продавця - ПП [PERSON] (теле-,ауді-,відео,-побутова техніка ринок Анголенко) та прізвище та підпис покупця - [PERSON]; накладну від 23 травня 2007 року (а.с.28), видану приватним підприємцем [PERSON], згідно якої [PERSON] придбала комплект супутникового телебачення на дві тарілки та супутниковий ресивер, загальною вартістю 1350 грн. Всі вказані документи були надані позивачем в судовому засіданні в оригіналах, були оглянуті судом і засвідчені їх копії в матеріалах справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача Рижкова А.І. про те, що з наданих позивачем документів неможливо ідентифікувати майно не можуть бути прийняті судом, оскільки в акті опису та арешту, складеному Рижковим А.І. не зазначено жодних ідентифікуючих ознак предметів (серійних номерів, їх моделей, взагалі правильних назв предметів), натомість надані позивачкою документи містять ці данні. Посилання відповідача [PERSON] та представника відповідача Рижкова А.І. на невідповідність наданих позивачем документів вимогам закону та наявність у них сумніві щодо їх справжності, суд вважає необґрунтованими, оскільки: по-перше, накладні та гарантійні документи містять всі необхіднні данні, а саме: найменування товару, дати продажу, найменування продавця та покупця; по-друге, жодних клопотань щодо визначення справжності документів в ході судового розгляду заявлено не було. Отже, суд визнає надані позивачкою документи на підтвердження її права власності належними та допускними доказами по справі. Натомість, належних доводів та доказів щодо того, що вказане описане майно позивачу [PERSON] не належить, та доказів, які б спростовували її твердження, суду не надано. Крім того, як в матеріалах цивільної справи відсутні, та і в ході судового розгляду не було надано жодних доказів, що спірне майно належить боржнику [PERSON] Представник відповідача Рижков А.І. не зміг пояснити, чому він зробив висновок, що описане ним майно належить саме боржнику, оскільки будинок, де проводився опис майна, не належить [PERSON] і він навіть у ньому не зареєстрований. Таким чином, судом встановлено, що описане майно дійсно є власністю позивача [PERSON], а не відповідача [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту з майна, а саме: кутка кухонного, що складається із м'якого кутка, стола обіднього та двох табуреток; шафи кухонної навісної для кухні, світло - коричневого кольору; шафи з мийкою, світло - коричневого кольору; морозильної камери «Індезіт», білого кольору; комплекту супутникового на дві тарілки; мікрохвильової печі «Вітек» сірого кольору, законні, обґрунтовані належними доказами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Водночас, позивачка [PERSON] в позовній заяві просить суд також зняти арешт із наступного майна: полок навісних - 2 шт., столу розділочного, шаф навісних - 2 шт. Проте, суд звертає увагу, що на вказане майно не було описане державним виконавцем, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial