Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог зазначила, що квартиру [ADDRESS] у м. Харкові було надано адміністрацією дослідного господарства «Українка» в 1976 році її матері [PERSON] для проживання сімї в кількості з трьох осіб. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, проте за місцем реєстрації не проживає з 2006 року, його особистих речей в квартирі не має, його місцезнаходження на теперішній час невідоме. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Крім того, позивач вважає, що у відповідності до правових положень Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» в неї є право приватизувати квартиру, однак реалізації цього права перешкоджає втрата останньою ордеру про надання відповідної жилої площі. У звязку з цим позивач просить суд визнати за собою право власності на квартиру № 38, що знаходиться по вул. Ювілейна, буд. 8 у м. Харкові в порядку приватизації державного житлового фонду. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Немишлянському районі м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомив. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської радидо суду не зявилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, надали суду заперечення на позовну заяву, в яких просили суд відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Як вбачається з виписки з протоколу спільного засідання адміністрації Дослідного господарства «Українка» Інститут тваринництва від 13.02.1976 № 63 двокімнатну квартиру [ADDRESS] було надано [PERSON] для проживання сімї в кількості з трьох осіб, а саме: 1. [PERSON] основа. 2. [PERSON] донька, [INFO]. 3. [PERSON] донька [INFO]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Кулиничівською сільською радою Харківського району Харківської області [PERSON] та [PERSON] 29.01.1982 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 10. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище Федорук. В травні 1984 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 08.06.1984 № 42. В 1985 у [PERSON] народився син [PERSON]. У звязку з чимГрудіна [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживали разом в спірній квартирі. В 2013 році [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.03.2013 серія І-ВЛ № 390008. Однак, її син, [PERSON], не приймаючи жодної ані матеріальної, ані фізичної участі в утриманні квартири, проживав в ній до 2006 року. В 2006 році його було притягнуто до кримінальної відповідальності й з того часу по 2013 рік він знаходився в місцях позбавлення волі. Після свого звільнення [PERSON] не виявив ніякої зацікавленості у проживанні в [INFO] та не зявлявся у вищевказаній квартирі з 2006 року по теперішній час включно. Крім того,його речі у квартирі [ADDRESS] у м. Харкові не знаходяться. До того ж, як стверджує позивач вона не чинила відповідачу перешкод у користування вищевказаною квартирою, однак, з 2006 року він ні разу не зявився у цьому житлі та не виявляв бажання проживати в ньому. Наразі позивачу місце знаходження [PERSON] не відомо. [PERSON] жодного разу комунальні послуги по квартирі не сплачував, квартирою не цікавився, станом на 2013 рік втратив будь-який звязок з квартирою. Згідно зістаттею 310 Цивільного кодексу Українифізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Крім того, статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» встановлено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. До того ж, відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціальногообслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного кодексу. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на діючий в Україні принцип вільного вибору місця проживання на її території, відсутність [PERSON] в його зареєстрованому місці проживання, а саме: в квартирі [ADDRESS], вже понад 11 років, свідчить про те, що він добровільно обрав для себе інше місце проживання, при цьому, відмовившись від проживання в [INFO]. Так, згідно з частиною 3 статті 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений чи обмежений у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Водночас, згідно зі статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вимоги ст. 72 ЖК України особа може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Як розяснено у п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідач [PERSON] не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням чи поважних причин відсутності у ньому понад встановлені житловим законодавством строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Крім того, у відповідності до правових положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у позивача [PERSON] є право приватизувати квартиру [ADDRESS] . Так, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що приватизація здійснюється, зокрема шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Як вбачається з Технічного паспорту на квартиру № 38 в житловому будинку № 8 від 19.09.2017 № б\\н, вищевказана квартира є квартирою посімейного заселення та розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 25,0 кв.м., у тому числі 1-кімнатна квартира 13,3 кв.м., 2-а кімнатна 11,7 кв.м., кухні площею 5,4 кв.м., вбиральні (сполученої) площею 3,2 кв.м., коридору площею 9,0 кв.м., загальна площа квартири 42,6 кв.м. З чого вбачається, що розрахунок санітарної норми, встановлений щодо безоплатної передачі квартири у власність в даному випадку є дотриманим. Пунктом 13 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, встановлено, що приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації). Крім того, пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, встановлено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Квартира [ADDRESS] на момент видачі ордеру про надання жилої площі [PERSON] перебувала в господарському віданні Дослідного господарства Українка Інститут тваринництва. Проте, 18.06.2012 було здійснено державну реєстрацію припинення Дослідного господарство «Українка» Інститут тваринництва УААН (номер запису 14711170003025780), що підтверджується інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Крім того, згідно з постановою Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» від 6 вересня 2012 року № 5215-VI 2602,49 га території Кулиничівської селищної ради, в тому числі й смт Кулиничі, увійшли в межі міста Харкова.[ Позивач неодноразово зверталася до Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради щодо можливості приватизації квартири без надання копії ордеру про надання жилої площі. Однак, її повідомили, що наразі в Департаменті економіки та комунального майна Харківської міської ради відсутні необхідні відомості щодо квартири [ADDRESS], зокрема Дослідним господарством «Українка» Інститут тваринництва УААН не було передано ордеру про надання жилої площі сімї [PERSON], що унеможливлює її приватизацію. Так, пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСРР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Крім того, згідно з пунктом 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСРР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Як вбачається з системного аналізу вищевказаних правових положень, законодавством України не покладено на позивача жодних обовязків, повязаних зі зберіганням ордеру про надання жилої площі. Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено вичерпний перелік обєктів, що не підлягають приватизації, а саме: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. З огляду на те, що квартира [ADDRESS] не відноситься до вищевказаного переліку, в позивача є право приватизувати квартиру в незалежності від наявності ордеру про надання жилої площі. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання за [PERSON] право власності на квартиру № 38, що знаходиться по вул. Ювілейна, буд. 8 у м. Харкові в порядку приватизації державного житлового фонду. Приймаючи до уваги вищевикладене, на підставі ст. 29, 310 Цивільного кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житлового кодексу України, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільного вибір місця проживання», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.п. 13, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, п.п. 69, 72 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved