Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 травня 2008 року між нею ([PERSON]В.) та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя у них не склалося, у зв'язку з чим вони припинили спільне проживання, а рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2017 року, шлюб між ними - розірвано. У свою чергу відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та не бере участь у додаткових витратах. Тому, на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]В.) звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON], 08 вересня 2008 року народився син - [PERSON], що стверджується копією Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №114306 виданого виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області 25 вересня 2008 року (а.с.5). 14 вересня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Мукачівським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення, яким вирішено : «Шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.05.2008 року, виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 09 - розірвати. Після розірвання шлюбу залишити позивачу [PERSON] прізвище [PERSON]. Малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити на вихованні в матері [PERSON]» (а.с.4). Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. -2- Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно і до досягнення нею повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для їй життя та виховання. Тому, обов'язок відповідача [PERSON] як батька, утримувати та надавати сину матеріальну допомогу. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved