Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого вказала, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. 04 травня 2011 року шлюб між ними було розірвано рішенням Кремінського районного суду. На даний час дитина проживає разом з нею за адресою: вул. Автопаркова, буд. 10, м. Кремінна, Луганська область. Протягом декількох років після розлучення вона неодноразово здійснювалися спроби вивезти доньку за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів, має заборгованість по аліментам та в 2014 році ухвалою Кремінського районного суду його було обмежено в праві виїзду за межі України. Такі систематичні дії відповідача по затримці надання дозволу в оформленні документів для виїзду за кордом доньки призводять до ускладнення процедури оформлення документів на виїзд неповнолітньої особи; переносу запланованих поїздок за межі України; затримки у придбанні білетів; додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затратах. Така позиція батька шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Наразі, з метою відпочинку, оздоровлення та всебічного духовного, морального та географічного розвитку дитини вона має намір з 01 червня 2018 року по 30 серпня 2018 року виїздити разом з донькою до Російської Федерації, місто Москва. З огляду на вказане позивач просить дозволити їй без згоди [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до Російської Федерації, місто Москва. Також надати дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення доньки за межі України до Російської Федерації, без згоди батька до досягнення нею шістнадцятирічного віку. Позивач та її представник в судове засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі з постановленням заочного рішення. 16 травня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області під час підготовчого провадження вказала, що надання вказаного дозволу позитивно вплине на розвиток та здоровя дитини, мати дійсно піклується про неповнолітню доньку, має на меті найбільш повно реалізувати її можливості щодо освіти, лікування та розширення кругозору дитини. В подальшому надала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 04 травня 2011 року, справа № 2-291/2011 р.; мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9-12). З характеристики житлово-побутових умов від 07 грудня 2017 року та довідки від 19 березня 2018 року № 744, вбачається, що за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Автопаркова, 10 разом з позивачем [PERSON] мешкає неповнолітня [PERSON] (а.с. 13,14). Відповідно до ухвали Кремінського районного суду Луганської області від 04 листопада 2014 року, [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України у звязку з заборгованістю по аліментах, яка станом на 21 березня 2018 року складає 19425 грн. (а.с. 15,16). Довідкою та характеристикою підтверджується участь матері [PERSON] у навчанні та вихованні дитини, натомість батько [PERSON] участі у вихованні та навчанні дитини не приймає (а.с. 17,18). Статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Зі змісту ч.ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законом України «Про охорону дитинства», а саме ст. 11 ч. 3, презюмується, що батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України №789 ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до п.2 ч.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» №3857-XІІ від 21 січня 1994 року зі змінами, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України» передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З вищевикладеного суд вбачає, що [PERSON] хоче та може забезпечити оздоровлення, відпочинок та розширення світогляду дитини через виїзд за кордон до Російської Федерації, місто Москва. На даний час вона одноосібно займається вихованням та навчанням дитини, сама несе всі витрати, повязані з цим. Натомість відповідач перешкоджає материнським прагнення [PERSON] на повноцінне забезпечення дитині всіх гармонійних умов та не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. Таким чином, позов про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягає задоволенню та [PERSON], [INFO], уродженці [INFO], необхідно надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], за межі України до Російської Федерації, місто Москва, на один рік, період з 1 червня 2018 року до 01 червня 2019 року без згоди батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері та дозвіл на оформлення відповідних документів та проїзного документу для виїзду за межі України. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про надання такого дозволу до досягнення дитиною 16-ти річного віку позов не підлягає задоволенню з огляду на наведені приписи Сімейного Кодексу України та неможливості суду вирішувати спірні правовідносини наперед. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 154, 155 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції про права дитини, п.2 ч.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного контролю громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного контролю громадянами України»,

Outcome: partial