Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], однією сім'єю з [PERSON] з 1997 року по день відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на земельну ділянку [NUMBER], площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Білолуцькою селищною радою 20.02.2003. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла [PERSON] Позивач проживала однією сім'єю, вела спільне господарство, була пов'язана спільним побутом з померлою [PERSON] близько 12 років з 1997 року до [INFO]. Померла була позивачу кумою, усі роки тяжко хворіла, а вона її доглядала. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки [NUMBER], площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги не має. 04 липня 2017 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON], однак отримала відмову. Предстаник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Позивач до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 9 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також визначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин зі спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 29.07.2008 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області (а.с. 7). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки [NUMBER], площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Білолуцькою селищною радою 20.02.2003 (а.с. 8). Відповідно до довідки №992 від 14.07.2017, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], з 23.05.2005 (а.с. 11). Згідно довідки №992 від 14.07.2017, виданої виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] на момент смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] Новопсковського району Луганської області. Знята з реєстраційного обліку у зв'язку зі смертю. На момент смерті разом з нею проживали та вели спільне господарство співмешканці [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Як вбачається з домової книги позивач [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 21.11.1977 (а.с. 12-16). Допитані у судовомі засіданні у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] проживала 8 років разом з [PERSON] з 2000 року по 2008 рік, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство. 21.06.2017 позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON], поерлої [INFO]. Згідно постанови приватного нотаріуса Новопсковського районного нотаріального округу Чернявської І.В.про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 липня 2017 року (а.с. 10), позивачу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, що залишилася після [PERSON], яка померла [INFO] на підставі того, що нею не надані документі, які би підтверджували проживання однією сім'єю з померлою [PERSON] Таким чином, встановлення для позивача факту проживання однією сім'єю з [PERSON] має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено та доведено, що [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], проживали однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 2000 року по 2008 рік, даний факт підтвердився у судовому засіданні довідкою сільської ради, домовою книгою, показами свідків, факт проживання однією сім'єю має для заявниці юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому вимога [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю підлягає частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що померлій [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка [NUMBER], площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Білолуцькою селищною радою 20.02.2003. Позивач [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] З матералів спадкової справи №124/2017, заведеної 21.06.2017 вбачається, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача про визнаня за нею права власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на земельну ділянку [NUMBER], площею 3,9500 га, що розташована на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області,такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: partial