Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу із [PERSON] у них народилися двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та донька - [PERSON] [INFO] . Посилається на те, що 27 липня 2010 року вони із відповідачем шлюб розірвали. З того часу діти залишилися проживати з нею в м. Старокостянтинів Хмельницької області. Вказує на те, відповідач, як батько дітей [PERSON] та [PERSON] , з липня 2010 року і по теперішній час не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку дітей, не відвідує дітей, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток та загалом не цікавиться ними. Зазначає, що з часу розлучення відповідач не спілкувався з дітьми та не бажає з ними бачитись. На підставі наведеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей, у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків як батько. При цьому, позивачка вказала на те, що її колишній чоловік з 2010 року не приймає участі у вихованні дітей. Не вітає їх з днем народження, змінив номер телефону, вона ж у свою чергу не перешкоджає його спілкуванню з дітьми. У 2015 році батьки відповідача виявили бажання спілкуватися із онуками, купили дітям два планшета і три місяці поспіль переказували по 500,00 грн. Крім того, зазначила, що у 2018 році відповідач телефонував їй близько 22:00 год., з дітьми поспілкуватися не зміг, так як вони вже спали. Вказала на те, що їй не було відомо, що відповідач перебував в зоні АТО. А також зазначила, що діти зареєстровані у соціальних мережах, знайти способи для спілкування із дітьми відповідач мав більше ніж достатньо, проте цього не зробив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вказала на те, що відповідач завжди хотів мати можливість бачитись та спілкуватись із дітьми. В період з 2010 року по 2012 рік він із дітьми підтримував зв`язок, однак пізніше позивачка почала чинити перешкоди у їхньому спілкуванні. Зазначила, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів. Хоче приймати участь у їхньому житті, матеріально допомагати, зазначила що будь-які підстави для позбавлення його батьківських прав - відсутні, а тому просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак, в своїх письмових поясненнях вказав, що з моменту народження дітей, він приймав активну участь у їх вихованні та догляді. Після припинення шлюбних відносин із позивачкою, він переїхав проживати до своїх батьків, залишився без роботи, а тому довелося починати все заново. Із колишньою дружиною дійшли усної згоди, проте що вона не буде звертатися щодо стягнення із нього аліментів на утримання дітей, а він в свою чергу не претендуватиме на житло в якому вони спільно проживали в м. Старокостянтинів Хмельницької області. Кожного разу, коли дружина просила його про матеріальну допомогу, він виходячи із своїх можливостей допомагав дітям, а про те, що в судовому порядку із нього стягнуто аліменти на утримання дітей він нічого не знав. Більше того, він навіть не здогадувався про те, що його позбавлено батьківських прав, рішення не отримував. Про рішення дізнався 17 жовтня 2019 року. Вказав на те, що дружина усіляко перешкоджала його спілкуванню із дітьми, знаходила різного роду причини, чому він не може з ними поспілкуватися телефоном. В травні 2018 року він із товаришем приїхали до школи де навчалися діти, однак з ними він не зустрівся, від класних керівників дізнався, що їм сказали що він загинув, залишив їм подарунки для дітей. З дітьми спілкуватися телефоном він не має можливості, тому ще не має їхніх номерів, у соціальних мережах доступ до сторінок дітей - заблоковано. З того момент, як він перебував у зоні АТО приїздити до дітей в нього взагалі не було можливості, до цього не шукав із дітьми зустрічі, оскільки не знав як себе повести аби їх не травмувати і що дітям відомо про батька він не знає. Зазначає, що позивачка свідомо приховує від дітей інформацію про нього. Проти позбавлення батьківських прав відносно їхніх дітей він категорично заперечує, просить у задоволенні позову відмовити. Представник Старокостянтинівської міської ради в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву в якій просив справу розглядати у відсутності представника міської ради. Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . 27.07.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачка вказувала на те, що відповідач не бере участі в утриманні дітей, не сплачує аліменти на їх утримання, заборгованість зі сплати аліментів складає 53 326,80 грн. Разом з тим, судом встановлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2010 року із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей. Однак, ухвалою цього ж суду від 22 листопада 2016 року вказане рішення було скасовано та 27 грудня 2017 року за заявою позивача, позов про стягнення аліментів залишено без розгляду. Тобто, на час звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка вказала, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, однак, не вказала, що рішення, на підставі якого нараховувалися аліменти судом скасовано. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №213-36/7364 від 25.02.2020 року, у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на користь [PERSON] . Із акту обстеження житлово-побутових умов від 23 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять: [PERSON] , 2003 р.н., [PERSON] , 2007 р.н. Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , 1979 року народження, який був чоловіком позивачки та батьком дітей з сім`єю не проживає, участі у вихованні дітей не приймає, аліментів не сплачує. З моменту розлучення з дружиною та дітьми не спілкується, не зустрічається, його місце знаходження не відомо. Вказаний акт, зокрема, що батько не буре участі у вихованні дітей, суд оцінює критично, оскільки під час розгляду справи судом в становлено, що відповідач спілкувався із дітьми, намагався підтримувати із ними зв`язок. Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] від 09.02.2017 року, проведене начальником служби у справах дітей, позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] , в ході обстеження встановлено, що за даною адресою проживають: [PERSON] , пенсіонер, [PERSON] , пенсіонерка, [PERSON] , працює начальником приймального відділення Старокостянтинівського військового шпиталю (ВЧ А -3267), донька - [PERSON] , [INFO] , учениця 4 класу ЗНЗ № 1, відвідує також додаткові заняття з англійської мови, гурток хореографії та художню школу, син - [PERSON] , [INFO] , учень 8 класу ЗНЗ № 1, відвідує також додаткові заняття з математики, польської та англійської мов, секцію з легкої атлетики при ДЮСШ. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона була вчителькою дітей, їхня мати на протязі навчального року приймала участь у вихованні дітей, цікавилася ними, натомість батька вона бачила, один раз у 2010 році, він на перерві спілкувався з сином і мама дітей цьому не перешкоджала. Свідок [PERSON] вказала, що вона знайома позивачки, відповідача ніколи не бачила, знає що із дітьми він спілкувався ще у 2010 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав на те, що позивач по справі його донька. Вона разом з дітьми проживає у його будинку. [PERSON] будучи батьком неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] з часу розірвання шлюбу по теперішній час не виконує свої батьківські обов`язки. Він не відвідує дітей, не цікавиться і не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у їх вихованні, зовсім не цікавиться їхнім життям, їхніми інтересами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона співмешканка відповідача, знає його з 2016 року та знає про те, що він не бачиться із дітьми хоча дуже цього хоче. Зазначила, що позивачка усіляко перешкоджає йому у спілкуванні із дітьми та не дає йому можливості побачитися із ними. Крім того, вони приїздили за місцем проживання дітей, однак вдома нікого не було, просив неодноразово у позивачки номер телефонів дітей, однак та не хотіла давати під різними приводами. Свідок [PERSON] вказала, що відповідач дуже любить своїх дітей, хвилюється за них та хоче з ними бачитися, однак позивачка перешкоджає цьому. Раніше на протязі двох років дозволяла аби діти приїздили на канікули, потім вже забороняла зустрічатися. Пояснила, що відповідач неодноразово шукав зустрічі із дітьми, приїздив до школи, однак вчителі сказали, що матір забороняє йому бачитися із ними. Приїхавши до доньки на день народження, його не пустили. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так, згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16жовтня 2019 року у цивільній справі № 753/1233/15-ц (провадження №61-12938св19). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Звертаючись з даним позовом до суду позивачка посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Суд вважає, що позивачка належним чином не довела про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а також не встановлено чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Встановлено, що діти після розірвання шлюбу проживають із позивачкою. Разом з тим , що відповідач намагався бачитися та спілкуватися із дітьми, зокрема, дзвонив дітям, приїздив до них в м. Старокостянтинів до школи, до дому, на даний час не є байдужим до своїх дітей і бажає налагодити з ними контакт, який був втрачений. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дітей, намагається відновити спілкування з ними. Також на думку суду те, що відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення суду про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дітей, бажання брати участь у їх житті та вихованні. В силу частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 13 лютого 2017 року, згідно з яким було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Так, у висновку органу опіки та піклування вказано те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, проте не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дітей та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей. Крім того, цей висновок є недостатньо обґрунтованим, здійснений без урахування характеристики батька дитини, його ставлення до виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні просив позбавити батька батьківських прав, вказав що з 2012 року він із батьком не бачився. Зазначив, що матір не забороняла зустрічам із батьком, номер телефону батька у нього є, однак дзвонити йому він не хоче. Разом з тим, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, результатом якого є розрив сімейних відносин між батьком та дітьми, суд вважає, що думка сина [PERSON] наразі не є визначальною у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача. На думку суду відношення дитини до батька мотивовано тимчасовим почуттям образи, але це не означає, що позбавлення батька батьківських прав буде відповідати найвищим інтересам обох дітей. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Враховуючи встановлені обставини про недоведеність навмисного ухиляння [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, його винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, відповідності позбавлення його батьківських прав істинним інтересам дітей, категоричне заперечення відповідачем проти позбавлення батьківських прав, наданий висновок органу опіки та піклування, відсутність підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав при не застосуванні до нього попередньо будь-яких інших заходів впливу, підстав для позбавлення його батьківських прав відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити, при цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed