Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4\~000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання за минулий час, а саме за лютий 2019 року у розмірі 2000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за минулий час, а саме за лютий 2019 року у розмірі 4000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилися дитина - [PERSON] , [INFO] . Однак шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка не має можливості повністю забезпечити потреби дитини, оскільки не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому доходу не має. Дитина від народження має захворювання, що зумовлює постійні витрати на її лікування, а також позивачка несе значні витрати на харчування та інші необхідні для дитини речі. Середній розмір витрати позивачки на дитину складає 8500,00 грн. на місяць. Крім того, оскільки позивачка здійснює догляд за дитиною, яка не досягла трирічного віку, також має право на утримання від чоловіка. Відповідач працює та має високий дохід, володіє нерухомим майном, має задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні не має. Позивачка вживала заходів щодо отримання аліментів від відповідача, зокрема 01.03.2019 року направила лист з проханням сплати аліментів, який відповідачем був проігнорований, тому вважає, що має право на отримання аліментів від відповідача за минулий час, а саме за лютий 2019 року. 01.07.2019 року позивачкою подано до суду клопотання, у якому вона просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 13037,00 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти розміру аліментів, який визначила позивач та вказав, що працює, отримує заробітну плату, регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, купує необхідні речі та харчування. Погодився сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн. на утримання дитини та у розмірі 1000,00 грн. на утримання дружини. Зазначив, що отримує доходи в розмірі 4500,00 грн. до 5500,00 грн. та інколи має додаткові доходи. Представник відповідача у судовому засіданні 11.07.2019 року заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що відповідач має мінімальну заробітну плату, тому може сплачувати аліменти лише в розмірі 50% прожиткового мінімуму. Крім того, заперечувала щодо розміру витрат на правову допомогу, вказала, що розмір є завищеним, не вдповідає нормам діючого законодавства. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] (а.с. 17). Згідно матеріалів справи, зокрема, довідки від 15.02.2018 року, яка видана Приватним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 15» Житомирської міської ради, [PERSON] проживає у складі сім`ї: чоловік: [PERSON] , 1988 р.н., син [PERSON] , [INFO] (а.с. 19) Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 8755, дитина [PERSON] , [INFO] , має неврологічне захворювання. (а.с. 23) Статтею 27\~Конвенції\~про\~права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР\~№\~789\~ХІІ\~від\~27.02.91\~року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України\~«Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1626 грн., з 1 липня 1699 грн., з 1 грудня 1779 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України частка заробітку (доходу) матері,\~батька,\~яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184\~ СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Встановлено, що згідно довідки ТОВ «ЕК Титан» від 13.05.2019 року, відповідач працює на вказаному підприємстві на посаді машиніста автовишки та автогідропідіймача. Заробітна плата за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, за мінусом утриманого податку, становить 18694,55 грн. (а.с. 76) Як зазначено в ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Врахувавши викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем можливості відповідача сплачувати аліменти у заявлено у позові розмірі. Беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я дитини, обов`язок батьків в рівній міри приймати участь в утриманні дитини, з урахуванням позиції відповідача щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позов у частині вимог про стягнення аліментів на утримання дитини частково та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Крім того,\~оскільки [PERSON] \~перебуває у\~відпустці по\~догляду за\~дитиною до\~досягнення трирічного\~віку,\~неповнолітній син\~проживає разом\~з позивачем,\~суд вважає\~за можливе\~стягнути з\~відповідача аліменти\~на її\~утримання,\~разом з\~тим,\~оскільки доказів\~про те,\~що відповідач\~у змозі\~сплачувати аліменти\~на утримання\~дружини у\~розмірі 2000,00\~грн.\~щомісячно не\~надано, з урахуванням розміру заробітної плати відповідача та його позиції щодо розміру аліментів, суд вважає за можливе стягувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Посилання представника відповідача на ту обставину, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач власноручно написав заява про можливість сплати ним аліментів в розмірі 2000,00 грн. на дитину та 1000,00 грн. на дружину, вказану заяву не відкликав, в судовому засіданні за його участі зазначив, що періодично має додаткові доходи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, суд зазначає, що відповідно до \~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, з урахуванням положень\~статті 191 СК України, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні відповідними доказами про звернення стягувача до платника аліментів. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження звернення до відповідача стосовно сплати аліментів за лютий 2019 року. Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що нею було направлено на адресу відповідача цінний лист з вимогою про сплату аліментів за лютий 2019 року, оскільки копію вказаного листа не було долучено до матеріалів справи, крім того поштове відправлення було направлено лише 01.03.2019 року, отже вимоги про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 2\~ст. 60 ЦПК України\~представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність.\~\~\~\~ Згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Визначені\~ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката .Частиною 2\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Встановлено, що 13.02.2019 року між фахівцем у галузі права [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 1302/19-2. Частинами 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що\~\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно додатку № 1 до договору № 1302/19-2, визначено, що клієнт сплачує суму за надання правової допомоги на підставі розрахунку витрат на правову допомогу, що оформлюється по результатам надання правової допомоги, згідно якого вартість витрат на надання правової допомоги становить 13037,00 грн. На підставі вищенаведеного, враховуючи заперечення сторони відповідача щодо розміру судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4000,00 грн. В задоволенні решти вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу суд відмовляє, оскільки позивачем та його представником суду не надано доказів про те, що всі перелічені у розрахунку витрати на надання правової допомоги та роботи було виконано, зокрема щодо складання та подання зави щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків. Крім того, у розрахунок витрат на надання правової допомоги включено вартість послуги з представництва інтересів клієнта у судовому засідання 13.05.2019 року тривалістю 2,5 години та 01.07.2019 року тривалістю 2 години, хоча фактична тривалість судових засідань становила 27 хвилин та 6 хвилин відповідно, визначення розміру плати за складання позовної заяви є завищеним з урахуванням досвіду та часу який необхідно було витратити правнику для складання такої заяви. Також, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial