Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання сина. Свій позов мотивувала тим, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Син проживаючи разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, навчається у ЗОШ №18 та відвідує додаткові гуртки по заняттям із вивчення іноземної мови, школи логічних задач, спортивного плавання, що потребує додаткових коштів. Відповідач же після розірвання шлюбу мешкає окремо, допомоги в утриманні дитини не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин і звернулася до суду та просить суд вирішити участь відповідача у додаткових витратах в утриманні сина та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. При цьому відмітила, що в грудні 2015 року отримала кошти в розмірі 1000,00 грн., як дохід від коштів, вкладених сторонами в підприємницьку діяльність. Інших коштів не отримує. Разом з тим вказувала, що відповідач знає про її додаткові витрати, повязані із розвитком здібностей дитини, як-то відвідування додаткових занять, але на підтвердження цих обставин та зазначених їх розмірів доказів надати не має можливості, в більшості це оформлено як батьківська спонсорська допомога. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. Зазначив, що по можливості надає матеріальну допомогу на утримання сина, зокрема в кінці грудня 2015 року надав 1000 грн. Додатково пояснив, що має боргові зобовязання з повернення кредиту, хворіє (в кінці року двічі прооперований), що потребує коштів та ускладнює можливість матеріально забезпечувати сина у грошових розмірах про стягнення яких клопоче позивач. При цьому вказував, що йому відомо про відвідування сином додаткових занять. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 29 квітня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 03.11.2015 року, шлюб розірваний. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-АМ № 049214 від 02.10.2006 року. Вищевказаним рішенням суду також було вирішено питання щодо місця проживання дитини за місцем постійного проживання його матері позивача [PERSON] Дитина проживає з матірю, що також підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №6» від 18.11.2015 року №4501 (а.с. 4,8). Позивачу працює, однак їй важко самостійно утримувати дитину. Відповідач не працює, проживає окремо, належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Між сторонами існують правовідносини сторін, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 184, 185, 191 СК України. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум для дітей для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує працездатний вік відповідача, однак невизначеність його доходу, законодавчо встановлені розміри прожиткового мінімуму для дітей, взаємний обовязок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, стан здоровя відповідача на день розгляду справи, а тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісячно. Судом при визначені розміру аліментів враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. При цьому суд критично відноситься до твердження відповідача щодо його зобовязань по кредитному договору, оскільки такі обставини не підтверджені жодними належними доказами. До того ж вказані обставини не звільняють відповідача від обовязку утримувати дитину. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 19.11.2015 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо позовної вимоги про участь батьків у додаткових витратах, то суд враховує, що відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі визначається за рішенням суду, з врахуванням обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, позивачем не надано доказів про такі особливі обставини, які викликають додаткові витрати, доказів про фактичне понесення таких витрат або розміру передбачених витрат. Визнання відповідачем обставин відвідування додаткових занять не є визнанням розміру передбачуваних витрат, при тому, що останній погоджувався лише на сплату аліментів в розмірі 500 грн. Суд також звертає увагу на пояснення позивача, що такі витрати є батьківською добровільною допомогою. Посилання ж на обовязок відповідача нести такі витрати не звільняє позивача від обовязку доказати (ст. 60 ЦПК України) їх необхідний окремий розмір, а також доказати особливі обставини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в ст.185 СК України йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому при вирішенні спору стороною їх необхідно визначати індивідуально у твердій грошовій сумі окремим розміром, зважаючи на їх відносно самостійний характер стягнення. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вказане не позбавляє особу в разі понесення таких витрат або підтвердження передбачуваних витрат, що викликані особливими обставинами, звернутися до відповідача з відповідною вимогою. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави 487,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial