Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки- [PERSON] . Заповіт спадкодавець не залишив. Спадкодавцю на праві приватної власності належала 1/2 (одна друга) частина земельної ділянки, яку вони спільно придбали під час шлюбу з метою подальшого будівництва. Власником іншої 1/2 (однієї другої) згаданої земельної ділянки є позивач [PERSON] . За прийняттям спадщини позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті чоловіка віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, позивачці не вдалося. Позивач [PERSON] ,\~ про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у\~ судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у судове засідання не з`явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Виноградівської державної нотаріальної контори про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вирішуючи питання про спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства. Відповідно до положень ст. ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частина 2 статті 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] помер чоловік позивачки- [PERSON] . Заповіт спадкодавець не залишив. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Позивач [PERSON] та син спадкодавця-відповідач [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги. Місцем відкриття спадщини є с.Королево Виноградівського району, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Королівської селищної ради від 11.09.2019 року №52. Згідно положень ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавцю на праві приватної власності належала ? (одна друга) частина земельної ділянки, яку вони спільно придбали під час шлюбу з метою подальшого будівництва. Власником іншої ? (однієї другої) згаданої земельної ділянки є позивач [PERSON] . За прийняттям спадщини позивачка звернулася до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що по смерті чоловіка віднайти оригінали документованих матеріалів, які посвідчують належність майнових прав спадкодавцю, позивачці не вдалося. Відповідач у свою чергу заперечує наявність в нього таких документів. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлена можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Саме з вказаних підстав я змушена звернутися до суду з цією позовною заявою. Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». За запитом в архівних матеріалах нотаріуса, який оформляв та засвідчував договір купівлі-продажу, на підставі якого речових прав набув спадкоємець, позивачці [PERSON] вдалося віднайти копію угоди та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказані документи підтверджують належність частини земельної ділянки, яка входять до складу спадщини, спадкодавцю [PERSON] . Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що заявлений позивачем позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved