Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], 06 версня [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з грудня 2008 року по жовтень 2016 року перебувала у не зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], 06 версня [INFO], які проживають разом з матірю та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, а заробітної плати позивача не вистачає для утримання неповнолітньої дитини, через що позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини (а.с. 2-3). Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, з позовними вимогам згоден. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 417625, виданого 03.10.2011 року виконкомом Успенівської сільської ради Марїнського району Донецької області, вбачається, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-НО № 290180, виданого 12.08.2009 року виконкомом Успенівської сільської ради Марїнського району Донецької області, вбачається, що сторони мають спільну дитину, доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). З довідки, виданої Успенівською сільською радою 25.05.2017 року за № 465/02-26, вбачається, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON]Я, [INFO] проживають разом із позивачем (а.с. 11). При вирішенні спору, суд враховує норму ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття.\~ Частинами 1-3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України (з змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 17.05.2017 р. N 2037-VIII) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає порядок сплати та розмір аліментів під час дії нових норм, з урахуванням норм ст. 5 ЦК України, відтак положення щодо стягнення аліментів в розмірі не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку визначено законом, а саме ч. 2 ст. 182 СК України, положення якого є обовязковими для застосування судом у спорах про вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто судом в межах предмету доказування застосовуються норми СК України, які діють на момент ухвалення судового рішення, з урахуванням норм Закону № 2037-VІІІ від 08.06.2017 року. З огляду на наведене вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини узгоджуються з положеннями ст. 16 ЦК України, та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, який відповідає змісту встановлених судом правовідносин. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є ґрунтовними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки визначення аліментів заявлених позивачем в позові в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто з 19.04.2017 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved