Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.08.2006 року. В квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, [PERSON] Відповідач в квартирі не проживає з січня 2018 року, особистих речей в квартирі не має, участі в утриманні квартири не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю квартирою. На даний час відповідач переїхав на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору дарування квартири від 28 серпня 2006 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності прізвище позивача змінено з Кочергіної на Гладкову згідно актового запису №271 від 07.10.2006 року, та з [PERSON] на [PERSON] згідно актового запису №249 від 28.12.2012 року (а.с.8). В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 12 березня 2019 року (а.с.21). 15 лютого 2019 року головою правління ОСББ «Прогрес 2016» [PERSON] в присутності мешканців будинку [ADDRESS] - [PERSON] (кв.№22), [PERSON] (кв.№24) та [PERSON] (кв.№52) складено акт про те, що [PERSON], [INFO], не проживає в [ADDRESS] з січня 2018 року (а.с.13). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], відповідач, хоча і зареєстрований у квартирі, однак не проживає в ній з січня 2018 року. Факт реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved