Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] грошові кошти , мотивуючи свої вимоги тим, що 18.11.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого вона надала відповідачу 30000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. Кошти відповідач зобов`язався повернути до 10.02.2014 року. Однак, відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов`язання не виконав та кошти не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач [PERSON] має заборгованість з урахуванням 3% річних від суми боргу - 809739,80 грн. В рамках розгляду даної справи 22 вересня 2016 р. Дніпровським районним судом м.Києва було ухвалене заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги були задоволені . Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 6 лютого 2018 р. заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 вересня 2016 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було скасоване та справу було призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволені позову в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, наполягаючи на тому, що у відповідача існують боргові зобов`язання перед позивачем по справі та в підтвердження своєї позиції надав до суду ооригінал боргової розписки. Відповідач та його представник в ході судового розгляду заперечували щодо задоволення позову, огрунтовуючи свою позиції тим, що відповідач [PERSON] не має перед позивачем будь - яких боргових зобов`язань та розписку від 18.11.2013 р. на ім`я [PERSON] не писав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.11.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу 30000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою. Кошти відповідач зобов`язувався повернути до 10.02.2014 року. Відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов`язання не виконав та кошти не повернув. У зв`язку з зазначеними порушеннями відповідач [PERSON] має заборгованість - 30000 доларів США, що станом на 18.05.2016 року по курсу НБУ становить 758202,78 грн. та 3% річних від суми боргу в сумі 51537,02 грн. В підтвердження своєї позиції відповідач та його представник заявляли в ході судового розгляду клопотання про призначення в рамках даної справи судово - почеркознавчої експертизи. Клопотання відповідача та його представника судом були задоволені та в рамках розгляду даної справи були призначені судово - почеркознавчі експертизи, але ухвали суду про призначення експертизи виконані не були та повернуті до суду без виконання в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не здійснив оплату за проведення експертизи, чим ухилився від проведення експертизи, у відповідності до вимог ст. 109 ЦПК України. Будь - яких інших доказів в спростування позовних вимог позивача відповідач [PERSON] чи його представник до суду не надали. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту отримання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, позичальник зобов`язаний сплатити неустойку. Суд приходить до висновку про існування між позивачем і відповідачем договірних зобов`язань щодо надання останньому позики в загальному розмірі 30000 доларів США., що підтверджується написаною власноруч розпискою відповідача, яку суд приймає за договір позики, оскільки в ній сторонами визначені всі суттєві умови договору даного виду. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачем не було повернуто борг у сумі 758202,78 грн. Загальна сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми боргу становить 809739,80 грн. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях . Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судового збору вирішується судом у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, що є підставою для їх задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved