Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом ,в якому просить постановити рішення про надання дозволу для виїзду з нею неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], за кордон у Російську Федерацію м.Москва з 01.03.2018 року по 30.06.2018 року, що є підставою Дніпровському РВ у м.Кам'янське ГУ Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області видати проїзний документ на ім'я неповнолітнього [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.09.2007 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON]. 01.08.2017 року їх шлюб було розірвано. Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з лютого 2016 року. Син проживає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її постійному утриманні. Вона не зверталась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, так як [PERSON] надавав періодично в незначних розмірах матеріальну допомогу синові до теперішнього часу. У січні такої допомоги не було. Відповідач не цікавиться здоров'ям сина, самоусунувся від його лікування, не приймає участі у вихованні неповнолітньої дитини. Їх неповнолітній син [PERSON] з народження знаходиться під наглядом невропатолога, а з трирічного віку страждає на неврологічне захворювання Синдром псевдо - Леннокса фармакорезистентна течія (тобто медикаментозно не можливо загасити приступи), моторна алалія, порушення формування скелету обличчя. Його захворювання пов'язано з ураженням ЦНС, затримкою моторного та мовного розвитку, з 2014 року у дитини виникають атонічні приступи, йому призначена проти судомна терапія. В січні 2018 року нею отримано консультативний висновок ДБЗОЗ «Науково-практичний центр спеціалізованої медичної допомоги дітям ім.Войно-Ясенецького» Департаменту охорони здоров'я м. Москви РФ, про те що дитині показана планова госпіталізація в центрі для вирішення питання про можливість застосування гормональної терапії. Згідно довідки від 10.01.2018 року Державного бюджетного закладу охорони здоров'я м. Москви «Науково-практичний центр спеціалізованої медичної допомоги дітям ім.Войно-Ясенецького» адміністрація ДБЗОЗ «НПЦ спец.мед.допомоги дітям ДМЗ» інформує , що можуть прийняти пацієнта [PERSON], [INFO], на госпіталізацію у відділення психоневрології на платній основі. На протязі всього часу захворювання син лікується та знаходиться під наглядом лікарів зазначеного вище лікувального закладу. Для виїзду сина для лікування за межі України відповідач до цього часу надавав у встановленому законом порядку дозвіл, але на теперішній час відповідач, не надаючи ніяких пояснень, відмовився надати нотаріально посвідчений дозвіл на вивіз дитини за кордон для лікування. Це свідчить про неможливість врегулювати дійсний спір в досудовому порядку. Тому вона вимушена, захистити інтереси хворого неповнолітнього сина шляхом звернення з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав.(а.с.24). Третя особа - Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх предстаника (а.с.25). Третя особа - Дніпровський РВ у Кам'янському ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили, не надали клопотання про розгялд справи за відсутністю їх представника. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 06.03.2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 756. (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, видане 26 березня 2010 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. (а.с.10). Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с.11). Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї № 1/1908 від 18.01.2018 року син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. (а.с.12). Неповнолітній син [PERSON], [INFO], з народження знаходиться під наглядом невропатолога, а з трирічного віку страждає на неврологічне захворювання Синдром псевдо - Леннокса фармакорезистентна течія (тобто медикаментозно не можливо загасити приступи), моторна алалія, порушення формування скелету обличчя. Його захворювання пов'язано з ураженням ЦНС, затримкою моторного та мовного розвитку, з 2014 року у дитини виникають атонічні приступи, йому призначена проти судомна терапія, що підтверджується довідкою Сімейно-медичної клініки «Дитинство Плюс» м. Москви РФ від 23.10.2017 року. (а.с.13). Згідно довідки від 10.01.2018 року Державного бюджетного закладу охорони здоров'я м. Москви «Науково-практичний центр спеціалізованої медичної допомоги дітям ім.Войно-Ясенецького» адміністрація ДБЗОЗ «НПЦ спец.мед.допомоги дітям ДМЗ» інформує , що можуть прийняти пацієнта [PERSON], [INFO], на госпіталізацію у відділення психоневрології на платній основі. (а.с.15). Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року. Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону Україні «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державною кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюються тише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягай 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягай 16-річного віху, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримані та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Із змісту наведених норм права не вбачається, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягли а 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України. З огляду на викладене, в рішенні суду у разі тимчасового виїзду за кордон дитини не має обов'язково міститися зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, оскільки таких вимог норми діючого законодавства не містять. В ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зазначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, яких на сьогоднішній день не існує. Таким чином, надаючи право на вивезення неповнолітньої дитини за кордон на підставі рішення суду, суд не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином суд приходить до висновку, що у позивача є обґрунтовані підстави для отримання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою лікування, виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON]. [INFO], відповідає його інтересам, а тому заявлені вимоги обґрунтовані. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved