Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) на підставі ордеру на житлове приміщення № 103, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Кіровограда 27.01.1986 року є основним квартиронаймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому на даний час зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] , з яким у неї (позивача) немає жодних цивільно правових відносин та зобов`язань. Також позивач зазначила, що із-за небажання відповідача добровільно виписатися з житлового приміщення, а також враховуючи відсутність будь-якої домовленості та враховуючи те, що за вказаних обставин порушуються її (позивача) права, оскільки вона не бажає нести витрати за відсутню особу, крім того, реєстрація відповідача за вказаною адресою, впливає на оформлення нею (позивачем) субсидії на житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене вище, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Учасники справи повідомлені судом про судове засідання, при цьому позивач [PERSON] надала до суду заяву, зареєстровану в суді за вх. № 20142 від 18 серпня 2021 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будь-яких заяв, клопотань, відзив на позов, - не подавав. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 103, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Кіровограда 27 січня 1986 року, на підставі рішення виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 15 січня 1986 року № 19 [PERSON] дозволено зайняти квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» міської ради міста Кропивницького від 09 квітня 2021 року № 397, виданій [PERSON] про те, що вона з 12.03.1986 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї останньої належать: онуки [PERSON] , 2002 року народження, [PERSON] , 2006 року народження та [PERSON] , 1978 року народження. Згідно з інформацією Відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради (довідка № 007184/1) від 26 квітня 2021 року, наданої на запит Ленінського районного суду м. Кіровограда в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 13.02.2004 року по теперішній час зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, основним квартиронаймачем якої є [PERSON] підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 14.04.2021 року, складеним сусідами позивача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , які проживають в квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, як підтвердили, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з серпня 2014 року, ніякої участі в утриманні та поліпшення житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому, за вказаною адресою немає. Конституція України\~встановила основні засади права власності.\~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору.До членів\~сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство.Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК України визначено, що наймач вправі\~в установленому\~порядку за\~письмовою згодою\~всіх членів\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вселити в\~займане ним\~жиле приміщення\~свою дружину,\~дітей,\~батьків,\~а також\~інших осіб.\~На вселення\~до батьків\~їх неповнолітніх\~дітей зазначеної\~згоди не\~потрібно.Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2,\~ст.\~71\~ЖК України при\~тимчасовій відсутності\~наймача або\~членів його\~сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу,\~ст. 47 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , не проживає в зазначеній квартирі з серпня 2014 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеною квартирою, або ж намагався вселитися в квартиру, або ж відсутній за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved