Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Вінницької міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Третя вінницька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просила визначити додатковий строк для подачі нею до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті її рідного дядька [PERSON], терміном в два місяці після вступу рішення в законну сили; судові витрати просила залишити за нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що про смерть [INFO] свого рідного дядька (рідного брата її матері) [PERSON] вона дізналася із запізненням, оскільки її мати [PERSON] померла ще [INFO], внаслідок чого були втрачені родинні зв'язки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2018 року було витребувано від Третьої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2018 року було залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотань представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] - адвоката [PERSON] про витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції копії актового запису про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (бабою та дідом позивача) та копії актового запису про народження [PERSON] (матері позивача), про визнання явки позивача у судове засідання обов'язковою, про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у службовому відрядженні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] письмового відзиву на позов не подав, у судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Третьої вінницької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, при вирішенні спору поклалися на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому поясненні по суті позовних вимог, поданому адвокатом [PERSON] 27.03.2018 року, яке міститься у матеріалах справи (а.с. 67-69). При цьому, відповідно до п.3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє. [PERSON] та його представник [PERSON] були належним чином повідомлені про судове засідання, що підтверджується розпискою (а.с. 40), [PERSON] з'явився у судове засідання, а тому відсутні законні підстави для відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою адвоката [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 309/2017, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON], про що 22.03.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було зроблено відповідний актовий запис № 846, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22.03.2017 року (а.с.8). Позивач [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] (Свідоцтво про смерть [NUMBER] від 17.09.2013 року, а.с.6), що підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER] від 12.02.1991 року (а.с.10), та племінницею спадкодавця [PERSON]. Як вбачається з повторного Свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 28.09.1967 року народження, її батьком записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Зі Свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] від 23.12.1961 року вбачається, що його батьком записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Що стосується можливості зазначення відомостей про батька [PERSON] - [PERSON] на підставі ст. 55 КпШтС, як було зазначено представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] - адвокатом [PERSON] (за вказівкою матері), то суд звертає увагу на наступне. Дійсно, згідно ч. 2 ст. 55 КпШтС при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Однак, Кодекс про шлюб та сім'ю України був затверджений Законом УРСР від 20 червня 1969 року та набрав чинності 1 січня 1970 року. [PERSON] народилася [INFO], її повторне Свідоцтво про народження [NUMBER] було видано 28.09.1967 року, тобто до прийняття та набрання чинності КпШтС. Отже, на момент народження та видачі свідоцтва про народження [PERSON] діяв Кодекс Законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (1926 року), згідно ст. 2 якого передбачалося, що при реєстрації в органах запису актів цивільного стану народження дитини від матері, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Чинним на той час законодавством не передбачалося внесення до актового запису та свідоцтва про народження відомостей про батька дитини за вказівкою матері. Лише ч. 3 ст. 17 Закону СРСР від 27.06.1968 року «Про затвердження основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім'ю», який був введений в дію з 1 жовтня 1968 року, вже передбачалося, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо відсутня спільна заява батьків та рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини у книзі запису народжень здійснюється за прізвищем матері; ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Крім того, вказаним Законом було передбачено, що за заявою матері дитини, яка народилася до введення в дію Основ, його опікуна (піклувальника), а також самої дитини після досягнення нею повноліття до книги записів про народження та до свідоцтва про народження дитини вноситься запис про батька дитини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 17 Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім'ю. Отже, до 1 жовтня 1968 року до актових записів та свідоцтв про народження відомості про батька за вказівкою матері дитини не вносилися, у відповідній графі актового запису та свідоцтва про народження ставився «прочерк». Таким чином, оскільки [PERSON] народилася [INFO], а її повторне Свідоцтво про народження [NUMBER] було видано 28.09.1967 року та містить відомості про [PERSON] як батька дитини, а не «прочерк» у відповідній графі, то будь-які законні підстави стверджувати, що [PERSON] не є батьком [PERSON] відсутні. Згідно змісту ст. 26 СК України рідними вважаються як повнорідні, так і неповнорідні брат і сестра; неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. Єдиноутробні (брат, сестра) мають спільну матір, а єдинокровні (брат, сестра) мають спільного батька, але різних матерів. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є рідними (єдинокровними) братом та сестрою. Як вбачається з повторного Свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20.08.2012 року, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 11). Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України, після смерті [INFO] її матері [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] (відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини). Відповідно до п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду справ про спадкування», належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] а тому місцем відкриття спадщини є м. Вінниця. При цьому, до складу спадщини входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. На даний час рішення суду про встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини відсутнє (заяву [PERSON], за участю заінтересованих осіб - державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], Вінницької міської ради, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини залишено без розгляду ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 01 лютого 2018 року у цивільній справі № 136/1688/17), а тому наразі він не є спадкоємцем, який прийняв спадщину, відповідно до положень ЦК України. Таким чином, належним відповідачем у даній справі є Вінницька міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а не [PERSON], якого судом було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки судове рішення може вплинути на його права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] 07.02.2018 року подала до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.61), однак постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальскої Л.В. від 07.02.2018 року № 264/01-30 їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] у зв'язку із пропуском шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.7). 2 вересня 2017 року [PERSON] подав до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.43). [PERSON], яка також є єдинокровною сестрою [PERSON], 30.01.2018 року подала до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 57). Вказана особа не залучалася до участі у даній справі, оскільки спадщину не прийняла, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не ініціювала. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дійсно, як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2018 року у цивільній справі № 712/656/15-ц, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Однак, за змістом чинних процесуальних норм суди нижчих інстанцій при розгляді справ повинні дотримуватися принципу stare decisis (лат. - стояти на вирішеному) щодо застосування норм права за однакових обставин та не зв'язані ним, якщо у справі, що розглядається, з'являються деякі істотні факти, вплив яких на рішення суду є суттєвим. Таким істотним фактом у даній справі суд вважає те, що позивач [PERSON] є не прямим спадкоємцем [PERSON] другої черги за законом, а лише спадкоємцем за правом представлення своєї матері [PERSON], після смерті якої [INFO] родинний зв'язок було втрачено, внаслідок чого і було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини. У вищевказаних постановах Верховного Суду України та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду обставини справи суттєво відрізняються: у цивільній справі № 712/656/15-ц спадкоємцем є син після смерті батька (перша черга спадкування за законом); у цивільній справі № 6-85цс12 спадкоємцем є син після смерті матері (перша черга спадкування за законом), який не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу; у цивільній справі № 6-1486цс15 йшлося про спадкування за заповітом, однак у подальшому у цивільній справі № 6-496цс17 було зроблено правовий висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У жодній із зазначених справ не мало місця спадкування за правом представлення, яке є особливим інститутом спадкового права (більш того, майже у всіх згаданих справах строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено спадкоємцями за законом першої черги - дітьми спадкодавців). Спадкоємці за правом представлення виступають, ніби представляючи більш близького родича спадкодавця, який на момент відкриття спадщини помер (звідси і назва - «спадкування за правом представлення»). Так, спадкоємець за правом представлення навіть не може бути усунений від спадкування як негідний спадкоємець, якщо прямий спадкоємець за свого життя не був усунений від права на спадкування в установленому законом порядку. З огляду на вказане можна зробити висновок, що і у інших питаннях правовий статус спадкоємця за правом представлення відрізняється від інших спадкоємців як за законом, так і за заповітом. Отже, на переконання суду, пропуск встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини через необізнаність про смерть спадкодавця саме спадкоємцем за правом представлення (до того ж, не першої черги спадкування за законом) є поважною причиною та законною підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк на подання заяви про прийняття спадщини був пропущений [PERSON] з поважних з причин у зв'язку з її необізнаністю щодо смерті спадкодавця (вона є спадкоємцем за законом лише за правом представлення), а тому з метою захисту прав та законних інтересів спадкоємця, суд приходить до висновку про необхідність та можливість задоволення позовних вимог та надання [PERSON] додаткового двохмісячного строку з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON]. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки вона клопотала про це.

Outcome: approved