Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що нею, разом з відповідачем [PERSON], спільними зусиллями та за спільні сімейні кошти у шлюбі було придбано рухоме і нерухоме майно: 1) легковий автомобіль, моделі «Citroen Berlingo», вартістю 75000 грн.; 2) шафа-купе, придбана 30.10.2009 р., вартістю 3950 грн.; 3) диван, придбаний 07.11.2009 р., вартістю 3450 грн.; 4) крісло «Орієнт», придбане 07.11.2009 р, вартістю 1080 грн.; 5) комп'ютер (монітор), придбаний 30.12.2010 р., вартістю 1049 грн.; 6) плита газова «Ariston», придбана 22.08.2009 р., вартістю 1450 грн.; 7) витяжка кухонна, придбана 23.10.2010 р., вартістю 821 грн.; 8) холодильник «Whirlpool WBE 3411», придбаний 20.08.2010 р., вартістю 3910 грн.; 9) пральна машина, придбана 22.08.2009 р., вартістю 2773,05 грн.; 10) ламінат в квартиру 6926 вишня 12,3 мм, придбаний 05.11.2009 р., вартістю 2113,34 грн.; 11) вхідні двері броньовані, придбані 01.12.2009 р., вартістю 2850 грн.; 12) праска, придбана 18.09.2010 р., вартістю 399 грн.; 13) люстра до зали, придбана 16.09.2010 р., вартістю 289 грн.; 14) будівельні матеріали, придбані 28.09.2010 р., загальною вартістю 3000 грн.; 15) дзеркало до зали, придбане 23.10.2011 р., вартістю 239 грн.; 16) кухонна стінка, придбана у 2011 р., вартістю 6000 грн.; 17) куток кухонний, придбаний у 2011 р., вартістю 1200 грн.; 18) кухонний стіл та чотири табуретки, придбані у 2011 р., вартістю 400 грн.; 19) шафа у прихожу, придбана у 2011 р., вартістю 3000 грн.; 20) тумбочка під телевізор, придбана у 2011 р., вартістю 450 грн.; 21) кімнатні двері, придбані у 2010 р., вартістю 1000 грн.; 22) ролети на вікно, придбані у 2010 р., вартістю 500 грн.; 23) ламінат до коридору, придбаний у 2010 р., вартістю 800 грн.; 24) батареї, дві штуки, придбані у 2009 р., загальною 1500 грн.; 25) шпалери до кімнати, придбані у 2010 р., загальною вартістю 2000 грн.; 26) лінолеум на кухню, придбаний у 2010 р., загальною вартістю 350 грн., а всього на загальну суму 117094,39 гривень. Оскільки сімейні відносини у сторін не склались, наслідком чого стало розірвання шлюбу судом у березні 2014 року, а угоди щодо спільного майна вони не досягли, позивачка змушена була звернутись до суду з вимогою про його поділ. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали заявлений позов, просили його задовольнити з наведених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав і у своєму виступі до суду повідомив, що на його думку, позивач навмисно необґрунтовано намагається внести до переліку спільного майна подружжя те майно, яке насправді ніколи ними не придбавалось, а саме автомобіль «Citroen Berlingo», який було придбано за кошти його матері та рідного дядька, а тому його поділ і прохання позивача стягнути з відповідача компенсацію в розмірі половини його вартості вважає безпідставним і погодитись на це не може. Стосовно переліку іншого майна відповідач не заперечував факт його придбання у період шлюбу, проте вказав, що ціна зазначена позивачем на час придбання майна, і тому на даний час вона зменшилась, при цьому з переліку майна виділив вхідні двері броньовані і вказав, що на їх придбання покійною бабусею надавалась 1000 грн.. Щодо варіанту поділу майна відповідач погодився лише на залишення йому шафи-купе, газової плити і витяжки та шафи у прихожу, а решту майна просив залишити позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 24.07.2009 р., який було розірвано за рішенням Корольовського райсуду від 31.03.2011 року (а.с.14,23). Під час шлюбу сторонами було придбано майно (а.с.5-11), з приводу поділу якого, серед іншого на даний час виник спір, а саме: 1) легковий автомобіль, моделі «Citroen Berlingo», вартістю 75000 грн.; 2) шафа-купе, придбана 30.10.2009 р., вартістю 3950 грн.; 3) диван, придбаний 07.11.2009 р., вартістю 3450 грн.; 4) крісло «Орієнт», придбане 07.11.2009 р, вартістю 1080 грн.; 5) комп'ютер (монітор), придбаний 30.12.2010 р., вартістю 1049 грн.; 6) плита газова «Ariston», придбана 22.08.2009 р., вартістю 1450 грн.; 7) витяжка кухонна, придбана 23.10.2010 р., вартістю 821 грн.; 8) холодильник «Whirlpool WBE 3411», придбаний 20.08.2010 р., вартістю 3910 грн.; 9) пральна машина, придбана 22.08.2009 р., вартістю 2773,05 грн.; 10) ламінат в квартиру 6926 вишня 12,3 мм, придбаний 05.11.2009 р., вартістю 2113,34 грн.; 11) вхідні двері броньовані, придбані 01.12.2009 р., вартістю 2850 грн.; 12) праска, придбана 18.09.2010 р., вартістю 399 грн.; 13) люстра до зали, придбана 16.09.2010 р., вартістю 289 грн.; 14) будівельні матеріали, придбані 28.09.2010 р., загальною вартістю 3000 грн.; 15) дзеркало до зали, придбане 23.10.2011 р., вартістю 239 грн.; 16) кухонна стінка, придбана у 2011 р., вартістю 6000 грн.; 17) куток кухонний, придбаний у 2011 р., вартістю 1200 грн.; 18) кухонний стіл та чотири табуретки, придбані у 2011 р., вартістю 400 грн.; 19) шафа у прихожу, придбана у 2011 р., вартістю 3000 грн.; 20) тумбочка під телевізор, придбана у 2011 р., вартістю 450 грн.; 21) кімнатні двері, придбані у 2010 р., вартістю 1000 грн.; 22) ролети на вікно, придбані у 2010 р., вартістю 500 грн.; 23) ламінат до коридору, придбаний у 2010 р., вартістю 800 грн.; 24) батареї, дві штуки, придбані у 2009 р., загальною 1500 грн.; 25) шпалери до кімнати, придбані у 2010 р., загальною вартістю 2000 грн.; 26) лінолеум на кухню, придбаний у 2010 р., загальною вартістю 350 грн.. Зазначене майно являється спільною сумісною власністю сторін і його загальна вартість становить 117094,39 гривень. З приводу факту придбання всього рухомого майна зазначеного у позові, за виключенням автомобілю, під час шлюбу, спір між сторонами відсутній. Так, відповідач підтвердив, що окрім автомобілю, все інше майно у позові придбане у шлюбі з позивачем. Однак вартість вказана позивачем на підставі документів на придбання цього майна, а на час розгляду справи розмір вартості зменшився через експлуатацію майна сторонами. На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, відповідачу судом роз'яснювалось його право заявити клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості наведеного майна, проте таке клопотання заявлено не було. Перевіряючи обставини придбання спірного рухомого майна - легкового автомобілю, моделі «Citroen Berlingo», судом за проханням відповідача допитані свідки [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Однак посилання відповідача на те, що спірний автомобіль було придбано за кошти його родичів, а саме матері і рідного дядька, в судовому засіданні свого належного підтвердження не знайшли, оскільки допитані свідки - мати відповідача [PERSON] і рідний дядько [PERSON] лише наголосили, що дали кошти на придбання авто відповідачу. Проте на відповідні запитання про джерело походження коштів, фінансову спроможність родичів придбати таке авто, співмірність їх доходу та витрат, свідки відповісти не змогли. Покази свідка [PERSON], який є другом відповідача, зводились лише до висвітлення обставин купівлі самого авто і доказів походження коштів не містять. З огляду на встановлені обставини, суд вважає вірною позицію при якій покази свідків [PERSON] і [PERSON] мають оцінюватись критично, оскільки вони є близькими родичами відповідача по справі. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Представлені позивачем письмові докази підтверджують обставини придбання спірного майна сторонами у справі під час шлюбу. З огляду на встановлені при розгляді справи обставини, враховуючи, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя на спірне у справі майно залишається непохитною, суд приходить до висновку, що майно вказане у позовній заяві, було придбане сторонами за час їхнього спільного проживання у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. За ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Протягом судового розгляду справи сторони не змогли добровільно розділити в натурі спільне майно. За ст. 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Також, суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності ( ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей. Однак, суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. Крім того, в процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод на національному рівні має бути гарантований правовий захист задля реального забезпечення прав і свобод, передбачених цією Конвенцією, коли держава має певні свободу розсуду щодо форм засобів захисту, але у всякому випадку, забезпечує їх ефективність як на практиці, так і за законом: можливість розглянути вимогу за суттю і надати захист в сенсі запобігання чи припинення подальшого тривання стверджуваного порушення (рішення Європейського Суду з прав людини від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі»). Крім того, при наданні правової оцінки цього позову суд враховує і рішення ЄСПЛ від 30.05.2000 року у справі «Бельведере Альбер'єра проти Італії», рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс проти Сполученого Королівства», А98 (1986). Тому суд виходить при вирішенні справи з наявного конфлікту майнових інтересів, що викликано придбанням спірного майна в період шлюбу сторін, наявністю спору про поділ майна подружжя, тобто негаторний (вимога власника або титульного володільця усунути порушення у здійсненні його права) позов підлягає вирішенню за вимогами ст. 392 ЦК України. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа. Матеріалами справи доведено правомірність і обґрунтованість позовних вимог, тому право власності позивача може бути визнане в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України належно не довів своїх заперечень на позов. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов доведений належними і допустимими доказами, ґрунтує на законі, узгоджуються із зібраними по справі доказами, тому підлягають задоволенню. За таких обставин, суд вважає можливим виділити позивачу комп'ютер (монітор), придбаний 30.12.2010 р., вартістю 1049 грн.; холодильник «Whirlpool WBE 3411», придбаний 20.08.2010 р., вартістю 3910 грн. та пральну машину, придбану 22.08.2009 р., вартістю 2773,05 грн.. Решту майна виділити відповідачу. Вирішуючи заявлений позов в частині розміру грошової компенсації, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цієї вимоги позивача, оскільки компенсації підлягає різниця від частки у праві спільної сумісної власності на майно сторін у справі, поділ якого здійснюється судом, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова компенсація в розмірі 50815,14 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved