Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказує, що є власником будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2016 року, виданого приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області Намистюк Л.І., право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстрований внук її покійного чоловіка - відповідач [PERSON] , однак він більше 10 років в будинку не проживає, до житла не приїжджає, не несе жодних витрат на утримання будинку, не допомагає їй та взагалі не спілкується із нею, їй невідоме місце його фактичного проживання, так як вони не перебувають в родинних відносинах. На підставі наведеного, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житлом, в якому більше десяти років не проживає, тому просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Старосинявського районного суду від 19 січня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований по [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.02.2016 року, видане приватним нотаріусом Старосинявського районного нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрованими у реєстрі за № 132. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №53134831 від 12.02.2016 року, 12.02.2016 року за №13228243 внесено запис про право власності на житловий будинок за адресо: [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою [ADDRESS] , у вказаному житлі з 14.08.2010 року зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою Старосинявської селищної ради № 462 від 15.10.2020 року, [PERSON] являється власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з листа відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Старосинявської селищної ради № 446 від 19.10.2020 року, позивачу повідомлено, що зняття з реєстрації [PERSON] можливе лише за рішенням суду або за його самостійного зняття з реєстрації. Факт не проживання та відсутності відповідача в будинку по [ADDRESS] підтверджено показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки, підтвердили факт непроживання відповідача [PERSON] за вищевказаною адресою близько десяти років, а також те, що поїхав він із даного житла добровільно та жодних перешкод у користуванні будинком за місцем реєстрації йому ніхто не чинив. Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим в спірному будинку, не проживає у ньому без поважних на те причин близько десяти років. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Реєстрація відповідача [PERSON] , [INFO] у належному позивачу на праві власності житловому будинку порушує права позивача як власника на безперешкодне користування будинком, тому суд вважає, що є підстави визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved