Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Просить судові витрати стягнути з відповідачів. В обґрунтування своїх вимог в позові вказала, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Однак, [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації, а саме в будинку [ADDRESS] , не проживають понад один рік без поважних причин, у зв`язку із виїздом за кордон па постійне місце проживання. Вони також не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком вони не цікавляться. У зв`язку з вищевикладеним вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 27). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`явилися. Суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02 червня 2010 року (а.с. 7-8), нотаріально посвідченого 02 червня 2010 року приватним нотаріусом Харченко О.Ю., номер у реєстрі нотаріальних дій 921. В будинку [PERSON] зареєстровані її сестра [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМСУ в Лугансьій області (а.с. 16, 17). Те, що [PERSON] , [PERSON] не проживають в будинку [PERSON] з 01 жовтня 2013 року, підтверджено актом про не проживання осіб за місцем їх реєстрації від 04 липня 2019 року (а.с. 11). Згідно довідки про склад сім`ї станом на 20.06.2019, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6). Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317,319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , відповідачі в будинку не проживають, обов`язки щодо утримання житла не несуть, не проживають в ньому більше року, а отже своєю реєстрацією чинять перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved