Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 25.08.2011 року між нею та відповідачем, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області. А також залишити малолітню доньку [PERSON], [INFO], проживати разом з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сім'ю. Стосунки погіршилися, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин з грудня 2016 року. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримують у частині, в якій вони збігаються з висновком від 16.06.2017 № 281/12-34. Вирішення решти позовних вимог залишають на розсуд суду. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, про що складено відповідний акутовий запис № 320. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO] З Свідоцтва про народження [NUMBER] від 04.01.2012 року, виданого виконкомом Синевирської сільради Міжгірського району Закарпатської області встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 02. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Судом також встановлено, спільне життя між подружжя не склалося в силу різних причин, стосунки погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з грудня 2016 року. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У зв'язку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому 16.06.2017 року зроблено висновок № 281/12-34 відповідно до якого встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - гр. [PERSON]. Згідно з ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно з положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про залишення малолітньої [PERSON], [INFO], проживати разом з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 13 липня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 17 липня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved