Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 25 березня 2020 року, в якій просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - КРИВОРІЗЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (далі по тексту ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ») на її користь 200 000 грн. за заподіяну їй моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві (без утримання всіх податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів). Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 19 грудня 2016 року [PERSON] працювала в ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» машиністом крана (кранівником). Загальний трудовий стаж - 42 роки 10 місяців, у тому числі за професією машиніста крана - 36 років 9 місяців, в ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» - 2 роки 9 місяців. 07 лютого 2020 року звільнилась із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, фактичною причиною її звільнення став незадовільний стан її здоров`я в результаті нещасного випадку, що стався з нею на виробництві при виконанні трудових обов`язків 13 жовтня 2019 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві (вид події - падіння потерпілого з висоти), визнаного таким, що пов`язаний з виробництвом, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: закритого перелому мечеподібного відростку груднини, закритого компресійного перелому тіла хребця Th5-I ст., закритої травми грудної клітини: закритого перелому 7-го ребра праворуч, закритої травми живота; забою передньої черевної стінки живота. Травму віднесено до категорії - тяжка. Відповідно до акта розслідування нещасного випадку на виробництві від 29 жовтня 2019 року, причинами настання нещасного випадку визначено: основні - невиконання вимог інструкції з охорони праці, порушення п.3.1 інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; супутні - алкогольне, наркотичне, токсичне сп`яніння, порушення п.3.1 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, п.1.21.1 інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; незадовільний технічний стан, в тому числі виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; порушення п.4.1.1 розділу 4 ДБН В.1.2.-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; невиконання посадових обов`язків, порушено п.3.37 посадової інструкції майстра термообробувальної дільниці сталефасонноливарного цеху ПІ 21-003. Винними в нещасному випадку визнано машиніста крану (кранівника) термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» [PERSON] , заступника начальника цеху [PERSON] та майстра термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» [PERSON] . Але за всю свою трудову діяльність вона ніколи не притягувалася до відповідальності, не мала порушень охорони праці та ніколи не вживала на робочому місці алкогольні напої. Згідно з п.4 акта розслідування нещасного випадку, на даху приміщення робочої камери (звідки впала позивачка), знаходився технологічний отвір розміром 2.8 х 1.43 м, який був на половину зачинений металевою кришкою та мав відкритий отвір, що вона вважає основною причиною нещасного випадку, який стався з нею. Під час первинного огляду МСЕК 04 лютого 2020 року [PERSON] було встановлено 60% втрати працездатності у зв`язку з нещасним випадком, безстроково, та визнано інвалідом ІІІ групи безстроково, рекомендовано медикаментозне лікування стаціонарне та стаціонарно-курорте, рекомендовано ходити в напівжорсткому корсеті та з палицею. Моральні страждання позивач обґрунтовує переживаннями великого страху від падіння з висоти 10 метрів та зануренням у воду та фізичному болі від удару при падінні. Фізичні та моральні страждання продовжувалися і тоді, коли позивач лікувалася в лікарні, де була зроблена операція по встановленню титанової пластини в грудну клітину, яка знаходиться в ній дотепер. Також моральні страждання спричиняє і те, що, незважаючи на проходження лікування, фізичний стан її здоров`я є невідновним, вона назавжди залишиться інвалідом та не зможе вже жити тим повноцінним життям, як це було раніше. На її переконання, з вини підприємства, яке не забезпечило на її робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушено її законні права, що призвело до втрати працездатності, моральних і душевних страждань, які тривають дотепер, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, позивач виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на ступінь втрати працездатності, обсяг перенесених фізичних та моральних страждань визначає в розмірі 200 000 грн. Хоча моральну шкоду оцінити не можливо, однак позивач вважає, що така сума зможе компенсувати хоча б незначну частину її переживань і страждань, надасть можливість пройти належний курс лікування для покращення стану її здоров`я. Ухвалою суду від 27 березня 2020 року (а.с.36), позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» подав відзив на позовну заяву (а.с.46-48), вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що [PERSON] працювала на ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» машиністом крану термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху, період роботи з 19 грудня 2016 року по 07 лютого 2020 року. 13 жовтня 2019 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві при виконанні нею змінного завдання на вантажно - розвантажувальних роботах, складування лиття, при керуванні електромостовим краном №12. За результатами розслідування нещасного випадку встановлено вид події - падіння з висоти, причини настання: основна - невиконання вимог Інструкції з охорони праці, порушено п. 3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)», затвердженої наказом Генерального директора №851 від 31 серпня 2018 року, та супутні - алкогольне сп`яніння потерпілої, чим порушено п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ»; незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій; невиконання посадових обов`язків, порушено п. 3.37 посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ГП-21 003, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань. При цьому комісією визначено коло осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, а саме: [PERSON] - машиніста крану термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху; [PERSON] - заступника начальника сталефасоноливарного цеху з виробництва; [PERSON] - майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху. Отже, основною причиною настання нещасного випадку комісією визначено невиконання самою [PERSON] вимог Інструкції з охорони праці та Правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, відповідно до положень ст.14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обов`язок дбати про особисту безпеку і здоров`я, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, проходити у встановленому законом порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Зі свого боку, ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» виконано всі вимоги, які встановлені ст.ст.13, 15, 17 Закону України «Про охорону праці», а саме створено в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечено додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. Правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є додатком до колективного договору на 2017 - 2019 роки, прийнятого конференцією трудового колективу ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» 27 квітня 2017 року, визначено обов`язок працівників своєчасно, точно і в повному обсязі виконувати розпорядження роботодавця, дотримуватись вимог з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, утримуватись від дій, які перешкоджають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки, не приносити і не вживати алкогольні та наркотичні речовини, не з`являтися в стані алкогольного, наркотичного та токсичного сп`яніння на території Товариства. В порушення вищезазначеного, позивач виконувала свої трудові обов`язки, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується довідкою КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2 Криворізької міської ради» від 25 жовтня 2019 року № 211-к. Згідно встановлених та зафіксованих в акті обставин, за яких стався нещасний випадок, потерпіла спустилася на дах приміщення робочої камери без використання посадочного майданчика, чим порушила вимоги з охорони праці, ризикуючи власним життям та здоров`ям. Тобто саме [PERSON] допустила грубе порушення правил з охорони праці, правил внутрішнього трудового розпорядку, що призвело до негативних наслідків. Крім того, позивач вперше пройшла МСЕК 04 лютого 2020 року, яким було встановлено 60% втрати професійної працездатності. На момент проходження МСЕК позивачеві вже виповнилося 60 років. Згідно з вимогами діючого законодавства, до осіб, які втратили працездатність належать особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку, тобто [PERSON] вже належала до категорії осіб, які втратили працездатність. Заявляючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, позивач обмежилася узагальнюючими фразами, без посилання на конкретні обставини справи, надані докази та належним чином не обґрунтувала свої вимоги щодо стягнення з ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. Представник відповідача заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди вважає завищеним та таким, що не відповідає принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Відповіді на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень проти доводів, наведених представником відповідача, позивач [PERSON] та її представник - адвокат Фляга В.Г. не подали, додаткового часу для цього не потребували. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалась, подавши заяву (а.с.54) про розгляд справи за її відсутності. Пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі. Присутній в судовому засіданні представник позивача Фляга В.Г. пред`явлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Додатково пояснив, що посилання в акті розслідування нещасного випадку на виробництві стосовно перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння не підтверджені жодними доказами. Протягом своєї трудової діяльності [PERSON] в ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» вона була сумлінним працівником та відповідально ставилась до виконання своїх посадових обов`язків. Окремо зазначив, що в протоколі розслідування зазначено, що вина [PERSON] в настанні нещасного випадку складає 20%. Представник відповідача - адвокат Громко Н.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві. Окремо зауважила, що нещасний випадок стався з вини позивача, яка окрім порушення своїх посадових обов`язків, перебувала на робочому місці в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено комісією з розслідування нещасного випадку. До того ж акт в цій частині [PERSON] не оскаржувала. З урахуванням позиції сторін та поданих ними заяв про подальший розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розгляд справи проводити в письмовому провадженні без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, а відповідачем визнано, що позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», працюючи на посаді машиніста крана (кранівника) термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху, період роботи з 19 грудня 2016 року по 07 лютого 2020 року. Загальний стаж роботи 42 роки 10 місяців, стаж роботи на підприємстві - 2 роки 9 місяців, стаж роботи за професією - 36 років 9 місяців. Звільнена із займаної посади 07 лютого 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Вказані обставини також підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, виданій на ім`я [PERSON] (а.с.28-30). 12 жовтня 2019 року о 19.00 год. з [PERSON] під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок за наступних обставин. Працюючи в зміну з 19.00 год. 12 жовтня 2019 року по 07.00 год. 13 жовтня 2019 року, машиніст крану (кранівник) термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху [PERSON] отримала змінне завдання від майстра [PERSON] на виконання вантажно-розвантажувальних робіт, складування лиття, керуючи електромостовим краном №12 Q20/5 і/н [NUMBER] , розташованим на відкритій естакаді термообрубувальної дільниці (на подвір`ї). О 19-20 год. 12 жовтня 2019 року машиніст крану [PERSON] разом із стропальником [PERSON] приступили до виконання вантажно-розвантажувальних робіт, а саме з 19.30 год. до 22.30 год. виконували роботи з переміщення зубів ковша в кількості 96 шт. з піддону та рівномірно укладали на майдан естакади. З 22.30 год. 12 жовтня 2019 року до 02.00 год. 13 жовтня 2019 року вантажили зуби ковша на залізничну платформу. У період з 02.00 год. до 03.00 год. 13 жовтня 2019 року [PERSON] та [PERSON] знаходились на обідній перерві у кімнаті для прийому їжі, після чого продовжили виконувати навантажувально-розвантажувальні роботи. Приблизно о 03 год. 20 хв. 13 жовтня 2019 року виконували переміщення двох опок з литтям із думпкарів на передавальний візок №2, після чого [PERSON] повіз передавальним візком №2 опоки з литтям до приміщення дільниці. [PERSON] , приблизно о 03-40 год. встановила електромостовий кран №12 над будівлею ЕГУ №3, яка не експлуатується, і спустилася на дах приміщення робочої камери без використання посадочного майданчика. Згідно з письмовими поясненнями та протоколом опитування [PERSON] , вона зупинила електромостовий кран №12 над будівлею ЕГУ №3 з метою огляду вантажного візка електромостового крану та підкранового освітлення, так як впродовж робочого дня неодноразово вимикалося підкранове освітлення. [PERSON] стверджує, що спочатку оглянула вантажний візок ЕМК, потім підійшла до першого плафону підкранового освітлення, що знаходиться біля тролеї, візуально його оглянула, далі підійшла до другого плафону, оглянула його. Відходячи від другого плафону, вона підсковзнулась на мокрому руберойді і впала у відчинений технологічний отвір на даху будівлі ЕГУ №3. [PERSON] впала з висоти 10,2 м у відкритий технологічний отвір на даху приміщення робочої камери ЕГУ №3, потрапивши в бак ЕГУ, що на 1,2 м був заповнений водою. Опинившись у воді, [PERSON] вхопилася за трос, що знаходився там і почала кликати на допомогу. Під час вивезення порожніх опок з приміщення дільниці о 04.09 год. [PERSON] звернув увагу, що електромостовий кран №12 стоїть над будівлею ЕГУ №3, а в кабіні крану відсутнє світло і відключено підкранове освітлення, а також, що допоміжний підйом знаходиться в 2-х метрах від стіни будівлі ЕГУ №3. [PERSON] почав кликати [PERSON] , однак відповіді не надійшло, після чого він повідомив по телефону майстра [PERSON] про відсутність [PERSON] . Підійшовши ближче до приміщення ЕГУ №3, [PERSON] почув голос [PERSON] , яка кликала на допомогу. В цей час до них підійшов [PERSON] і дізнався про те, що [PERSON] знаходиться в приміщенні ЕГУ №3 по коліна у воді та не може самостійно звідти вибратись. [PERSON] відразу організував роботи з порятунку [PERSON] , так як приміщення було виведене з експлуатації й входи в нього було закрито. Після того, як [PERSON] дістали та відвели в кімнату майстрів, допомогли перевдягнутись, [PERSON] викликав працівника здравпункту підприємства та швидку медичну допомогу. На кареті швидкої допомоги [PERSON] було госпіталізовано до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР». Як слідує з акта розслідування нещасного випадку від 29 жовтня 2019 року форми Н-1/П (далі акт від 29 жовтня 2019 року), під час розслідування нещасного випадку, комісією було встановлено, що [PERSON] травмувалася 13 жовтня 2019 року о 04 год. 10 хв., працюючи в третю зміну з 19-00 год. 12 жовтня 2019 року по 07-00 год. 13 жовтня 2019 року, під час перебування на відкритій естакаді термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ». [PERSON] одержала травму під час виконання трудових обов`язків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підтвердженого медичним висновком (лист від КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» від 25 жовтня 2019 року №211-к. Результати обстеження крові на алкоголь від 13 жовтня 2019 року, реєстраційний №5341 - виявлено алкоголь 0,41%), чим було порушено пункт 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», а також пункт 1.21.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)» (а.с.6-21). Відповідно до п.5 акта від 29 жовтня 2019 року (а.с.16-17), до виду події, що стала причиною нещасного випадку віднесено падіння потерпілого з висоти. Причинами настання нещасного випадку визначено: основні - невиконання вимог Інструкції з охорони праці, порушення п.3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; супутні - алкогольне, наркотичне, токсикологічне сп`яніння, порушення п.3.1 правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, п.1.21.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)»; незадовільний технічний стан, в тому числі виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, території; порушення п.4.1.1 розділу 4 ДБН В.1.2.-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; невиконання посадових обов`язків, порушення п.3.37 посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасонноливарного цеху ПІ 21-003. Відповідно до п.8 акта від 29 жовтня 2019 року (а.с.18), винними в нещасному випадку визнано осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони і гігієни праці, а саме: - [PERSON] - машиніста крану (кранівника) термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», яка порушила п.п.1.21.1 та 3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)», п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», що виразилось в тому, що [PERSON] встановила електромостовий кран №12 над будівлею ЕГУ №3 і спустилася на дах в приміщення робочої камери без використання посадочного майданчика, а також під час виконання трудових обов`язків перебувала у стані алкогольного сп`яніння; - [PERSON] - заступника начальника сталефасоноливарного цеху з виробництва ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», який як особа, відповідальна за технічний стан будівель і споруд, складських приміщень, гаражів в ТОУ СФЛЦ, не забезпечив дотримання встановленої надійності на всіх етапах життєвого циклу об`єкта, аж до ліквідації об`єкта, чим порушив п.4.1.1 ДБН В.1.2-14:2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель і споруд»; - [PERSON] - майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», який не забезпечив дотримання підлеглим персоналом правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог законодавства з охорони праці, чим порушив п.3.37 Посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ПІ 21-003, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» від 22 лютого 2017 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми: закритого перелому мечеподібного відростку груднини, закритого компресійного перелому тіла хребця Th5-I ст., закритої травми грудної клітини: закритого перелому 7-го ребра праворуч, закритої травми живота; забою передньої черевної стінки живота. Травму віднесено до категорії - тяжка (а.с.8). Перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми з приводу виробничої травми з 13 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №3» КМР», в ході лікування виконано лапароцентез та внутрішню репозицію МОС грудини, що слідує з виписки з медичної картки стаціонарного хворого (а.с.27). За результатами проходження первинного огляду МСЕК 04 лютого 2020 року [PERSON] первинно встановлено 60% втрати працездатності з 04 лютого 2020 року безстроково та встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату - за трудовим каліцтвом безстроково. Визначено потребу в медикаментозному лікуванні і ВМП, стаціонарному та стаціонарно-курортному лікуванні, носінні жорсткого корсету та ходінні з палицею (а.с.22-23). Визначаючи характер спору, суд виходить з обставин завдання шкоди здоров`ю [PERSON] в результаті нещасного випадку на виробництві під час виконання нею трудових обов`язків, що стався в ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ», у зв`язку з чим між сторонами склались трудові відносини, які регулюються положеннями ст.ст.153, 237-1 КЗпП України щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.16, 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці регламентовано ч.4 ст.43, ч.1 ст.46 Конституції України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», яку кореспондує ст.153 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків у встановленому законодавством порядку. Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КУпАП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду саме за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як вбачається з акта, винними особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони і гігієни праці, що призвело до нещасного випадку 13 жовтня 2019 року з [PERSON] визначено [PERSON] - машиніста крану термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху; [PERSON] - заступника начальника сталефасоноливарного цеху з виробництва; [PERSON] - майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху. Причинами настання нещасного випадку визначено: основна - невиконання вимог Інструкції з охорони праці, порушено п. 3.1 Інструкції з охорони праці №195 «Для машиністів крана (кранівників) мостового типу (мостових, козлових)», затвердженої наказом Генерального директора №851 від 31 серпня 2018 року, та супутні - алкогольне сп`яніння потерпілої, чим порушено п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ»; незадовільний технічний стан виробничих об`єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій; невиконання посадових обов`язків, порушено п. 3.37 посадової інструкції майстра термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху ГП-21 003, затвердженої директором з персоналу та соціальних питань. Таким чином, із вказаного акта чітко слідує, що вина в настанні нещасного випадку на виробництві, що стався з [PERSON] , комісією встановлена як обопільна - не тільки відповідальних посадових осіб термообрубувальної дільниці сталефасоноливарного цеху, а й самого працівника [PERSON] . При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що проведення з позивачем вступного - 16 грудня 2016 року, первинного - 20 грудня 2016 року, та повторного - 12 жовтня 2019 року інструктажів з охорони праці, хоча і є свідченням вжиття підприємством - роботодавцем заходів для забезпечення знань і умінь з охорони праці для безпечної роботи на підприємстві, однак здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які фактично не забезпечили належного виконання вимог інструкції з охорони праці іншими посадовими особами підприємства не впливає на право позивача на відшкодування завданої шкоди. Відповідно до п.4.1 рішення Конституційного Суду України № 1-9/2004 від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, та з огляду на доведеність факту нещасного випадку на виробництві та заподіяння в результаті його шкоди здоров`ю працівника [PERSON] приходить до висновку, що позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, так як в результаті отриманої травми вона перенесла фізичний біль, оперативне втручання, проходила стаціонарний курс лікування. Крім того, стійка втрата нею працездатності на 60%, встановлена безстроково із встановленням ІІІ групи інвалідності безстроково з ураженням опорно-рухового апарату, з точки зору характеру отримання ушкодження, позбавили позивача нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що трудове каліцтво знижує її життєву активність, зменшує можливості реалізувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, змушує витрачати додаткові сили на організацію свого життя, створює незручності внаслідок чого вона переносить моральні страждання та хвилювання, у тому числі з огляду на отримання такої травми у віці 60 років. Відтак доводи представника відповідача про недоведеність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди є безпідставними. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність порушення відповідачем норм законодавства про охорону праці, що призвело до настання нещасного випадку на виробництві, в результаті якого спричинено шкоду здоров`ю позивача як працівника, а тому саме на роботодавця - ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди. Посилання представника відповідача на те, що в настанні нещасного випадку комісією встановлена й вина позивача, яка поміж іншим на момент нещасного випадку перебувала в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає доречними та такими, що заслуговують на увагу при визначенні розміру відшкодування, однак не звільняють ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» від відповідальності, адже вина підприємства в настанні нещасного випадку також встановлена та доведена. До того ж відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», саме роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер отриманої позивачем виробничої травми, стаж роботи на підприємстві відповідача до настання нещасного випадку, відсоток втрати професійної працездатності (60%), стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, присвоєння ІІІ групи інвалідності як свідчення неможливості повного відновленні попереднього фізичного стану. Суд також враховує наявність вини в настанні нещасного випадку й позивача, яка є доведеною в ході проведення спеціального розслідування нещасного випадку в ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» комісією. Окремо слід зазначити, що ступінь вини позивача в настанні нещасного випадку на виробництві визначено в 20%, що слідує з протоколу №1 засідання комісії з охорони праці ТОВ «МЕТІНВЕСТ - КРМЗ» від 10 лютого 2020 року (а.с.93). Саме на цей відсоток зменшено розмір одноразової допомоги як потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві з огляду на те, що ушкодження здоров`я у неї настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а й внаслідок порушення нею нормативних актів з охорони праці. Виходячи з цих обставин, із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 120 000 грн. із частковим задоволенням пред`явлених [PERSON] позовних вимог. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Щодо проведення оподаткування моральної шкоди, завданої позивачеві ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, присудженої судом до відшкодування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон №466) внесено зміни до п.п.164.2.14 «а» ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). Так, відповідно до п.п.164.2.14 «а» ст.164 ПК України (з урахування змін, внесених Законом №466), до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що з 23 травня 2020 року суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків - [PERSON] внаслідок заподіяння шкоди її здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди у 120 000 грн. як такої, що заподіяна позивачеві внаслідок ушкодження її здоров`я, необхідно стягнути з відповідача без урахування утримання з нього обов`язкових податків і зборів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 1200 грн. 00 коп. стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 840 грн. 80 коп.).

Outcome: partial