Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Канівської міської ради Черкаської області про стягнення пені по аліментах та позбавлення батьківських прав. Позивач мотивує свій позов тим, що [PERSON] народився [INFO] року в сім'ї [PERSON] та [PERSON]. 26.05.2010 року шлюб між батьками дитини був розірваний. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.03.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно і до повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Після вступу рішення суду в законну силу, позивач подала виконавчий лист до виконавчої служби за місцем проживання боржника. Державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції 20.03.2009 року було відкрите виконавче провадження № 11993200, однак з дня відкриття виконавчого провадження відповідач рішення суду систематично у добровільному порядку не виконує, хоча має реальну можливість. Не реагує на неодноразові попередження виконавчої служби про необхідність виконання свого обов'язку. Неодноразові звернення позивача залишаються поза увагою відповідача. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 36271,60 грн. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, то останній повинен сплатити неустойку (пеню) в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на користь одержувача аліментів. На сьогоднішній день сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яку повинен сплатити відповідач, становить 5661,90 грн., відповідно до розрахунку, що є в позовній заяві. Крім того, з 2009 року та по теперішній час її колишній чоловік проживає окремо в іншому місті та жодного разу не виконував покладених на нього обов'язків, не цікавиться навчанням, вихованням дитини, коштів на утримання та лікування дитини взагалі не надає, з сином не спілкується. На даний час дитині виповнилось 10 років, а він навіть не знає як виглядає його батько - створились умови, які шкодять його інтересам. Тому, вона вважає за необхідне позбавити його батьківських прав. У судове засідання позивач не з'явилася надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Канівської міської ради Черкаської області у судове засідання не з'явилася надіслала телефонограму про розгляд справи без її участі підтримала позовні вимоги та вважає, що вони підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 26.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції,громадяни [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.10.2010 року, шлюб між громадянами [PERSON] та [PERSON]розірвано. Згідно свідоцтва про зміну прізвища серія [NUMBER] від 26.10.2010 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд України в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01.11.2017р. вбачається, що заборгованість по аліментах становить 36271,60 грн. Як вбачається із довідки про склад сім'ї [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає її син [PERSON],[INFO] З листа наданого Канівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 Канівської міської ради Черкаської області вбачається, що [PERSON] в навчанні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], учня 5 класу, участі не приймає. [PERSON] повністю знаходиться на утриманні вітчима та мами, завжди доглянутий, добре одягнений, життєрадісний. Вітчим та мама забезпечують дитину всім необхідним для повноцінного життя та навчання. За час навчання дитини в школі рідний батько [PERSON] жодного разу не цікавився навчанням та вихованням дитини, батьківські збори не відвідував, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. В матеріалах справи знаходяться пояснення свідків, в яких вони засвідчують той факт, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні сина . Крім того зазначили, що вихованням дитини займається його мати [PERSON] та вітчим, який ставиться до дитини як до свого сина( а.с.24-32). Згідно висновку виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області від 14.12.2017 року вбачається, що виконавчий комітет Канівської міської ради визнає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON],[INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON],[INFO]. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини жорстоко поводяться з дитиною. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] відсторонився від покладених на нього обов'язків по вихованню дитини, свідомо та навмисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, тому позов про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, позбавлення батьківських прав у даному випадку виправдане інтересами дитини, інтереси мають переважний характер над інтересами батька. Статтею 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Верховний Суд України у своїй постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 роз'яснив, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв'язку із юридичним фактом порушення нею обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів. Відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 5661,90 грн. виходячи з наданого розрахунку (а.с. 13-14). Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 5661,90 гривень.

Outcome: approved