Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В позові зазначала, що її мати - [PERSON] з 12 липня 1996 року по 22 листопада 2012 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. Шлюбні відносини між ними були припинені з січня 2010 року. про що зазначено в рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука про розірвання шлюбу. За період спільного проживання її мати [PERSON] та її чоловік [PERSON] уклали кредитну угоду на придбання житла за адресою : [ADDRESS]. За даною адресою вона проживала разом з матір'ю та вітчимом, її молодшим братом. Вона, як донька відповідачки [PERSON], проживала однією сім'єю з відповідачами по справі, працювала, вели спільне господарство, зарплату передавала в сім'ю. За особисті кошти вона придбавала собі речі побутового вжитку. Після розірвання шлюбу [PERSON] звернувся до суду про розподіл спільного майна подружжя, в тому числі і речей побутового вжитку, які належать їй особисто. Так, їй особисто належать: диван вартістю 3810 грн., який вона придбала 30 березня 2011 року за кошти, подаровані друзями, шафа вартістю 7459 грн., яку 6.04.2010 року подарувала бабуся [PERSON], та ноутбук «Леново» вартістю 7474 грн., який особисто придбала за свої кошти в кредит 7.02.2012 року. Кредит був оформлений на ім'я [PERSON] - її матері, в зв'язку з тим, що через ї вік кредитну угоду на неї не оформляли. Зазначає, що всі ці речі вона придбала в період, коли відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] не проживали однією сім'єю. Вважає, що придбані за її власні кошти речі: диван, шафа, ноутбук на загальну суму 18743 грн. - є її особистою власністю, і бажає, щоб за нею було визнано право власності на вказане майно. Просила визнати за нею, [PERSON], право власності на наступне майно: диван-ліжко вартістю 3810 грн., шафа-купе вартістю 7459 грн., ноутбук «Леново» вартістю 7474 грн.. а всього на загальну суму 18 743 грн. В судовому засіданні представник позивача позов просив задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала. Пояснила, що проживають з донькою в одній кімнаті. Зазначені речі дійсно належать їй. Позов донька подала із-за того, що [PERSON] подав позов про поділ майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надіслав заперечення на позову заяву та клопотання про розгляд справи без його участі та участі його представника. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази у їх сукупності, попри формальне визнання позову відповідачем [PERSON], вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі проживають за одною адресою. Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені та шлюб між ними розірваний. Між ними виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя. Донька [PERSON] [PERSON] вважає, що майно зазначене нею в позові належить їй на праві власності та відповідачі порушують на не визнають це право. На підтвердження своїх доводів позивач надала: копію договору купівлі-продажу № 25 від 06 квітня 2010 року за яким [PERSON] придбала у ФОП [PERSON] шафу-купе за 7459 грн.; копію замовлення на меблі - диван «Мікс» вартістю 3810 грн. із зазначенням замовника [PERSON]; копію товарного чеку № 21 на диван «Мікс», вартістю 3810 грн.; копію акту приймання - передачі від 07 лютого 2012 року ноутбуку «Леново» разом з аксесуарами вартістю 7474 грн. із зазначенням покупця [PERSON] Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що стороною позивача не доведено факту набуття права власності на зазначене в позові майно. Не надано жодних доказів набуття позивачем права власності на майно. Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вдаючи на недоведеність позивачем набуття права власності на майно, не може бути задоволений позов про захист права власності.

Outcome: dismissed