Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.05.2005 року належить квартира за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрований, але не проживає з жовтня 2013 року її онук [PERSON] Позивач також зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права, як власника квартири, оскільки він (відповідач) не несе витрат по утриманню квартири. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 75 за адресою: м. Кіровоград, пров. Фортечний, 19. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, клопотання відсутні. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.07.2005 року, виданого Кіровоградською міською радою на підставі розпорядження від 19 липня 2005 року №39901, квартира [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS], прийнято 29.07.2005 року. Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради від 03.04.2015 року № 447 склад сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], складає: онук [PERSON], [INFO]. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 14.04.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO] з 12.07.2006 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], який є онуком позивача [PERSON], з жовтня, 2013 року не проживає в [INFO], яку він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку позивача, крім того, в квартирі відсутні його особисті речі, матеріальної допомоги на утримання квартири не надає, також не несе витрати на оплату комунальних послуг. Викладені обставини підтверджені в судовому засіданні поясненнями позивача [PERSON], крім цього, матеріалами справи: свідоцтвом про право власності на житло від 19.07.2005 року №39901, яким підтверджено право власності позивача на квартиру [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 14.04.2015 року, згідно з якими [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 02.04.2015 року, за підписами [PERSON], [PERSON], підписи яких посвідчено начальником дільниці № 3 КП «ЖЕО № 2» КМР [PERSON], якими підтверджено, що [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з жовтня 2013 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], власником якої є [PERSON], а тому вважаються судом встановленими. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в [INFO] з жовтня 2013 року, тобто понад один рік, і даний факт не спростовано відповідачем в порядку ст.ст.10,60 ЦПК України, приймаючи до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, відповідач добровільно залишив дану квартиру, забрав свої особисті речі, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою № 75 в будинку №19 по пров. Фортечному у м. Кіровограді, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст.ст.16, 317, 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved