Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також відновити позивачу дошлюбне прізвище «[PERSON]». Свої вимоги мотивувала тим, що 14.02.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сімейне життя. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У зв'язку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини, просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 55, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 14.02.2015 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO] Як встановлено судом, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися з 20.08.2016 року. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дитини, вважає можливим стягнути аліменти на утримання дитини за рішенням суду в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судом також встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи волевиявлення позивача, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що така підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. З Свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.08.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області встановлено, що [PERSON] народився [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 990. Батьком значиться - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч. 1 ст. 192 СК України, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зазначене, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду з 05 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 24 липня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 28 липня 2017 року.

Outcome: approved