Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про виділ частки в натурі. Позов мотивований тим, що позивач згідно Договору дарування з 1998 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира розташована в одноповерховому будинку дворової системи, де крім квартири позивача, розміщені ще три квартири, квартира [ADDRESS] належать [PERSON] , а квартири [ADDRESS] (об`єднані) [PERSON] .. За згодою всіх власників квартир було прийнято рішення про приватизацію земельної ділянки та складено відповідну заяву до Мукачівської міської ради. На підставі довідки БТІ та ЕО і рішення Мукачівської міської ради від 17.01.2005 року, було визначено ідеальні частки на будинковолодіння, згідно якого вказані частки земельної ділянки по кожній із квартир, а саме: за квартирою [ADDRESS] визначено 65/200, загальна площа земельної ділянки 206,7 м.кв., за квартирами №2-3 визначено 77,200, загальною площею 244,46 м.кв., за квартирою [ADDRESS] , загальною площею 184,44 м.кв. Під час виготовлення геодезичного плану та виставлених координат і підрахунку площі земельної ділянки, загальна площа земельної ділянки збільшилась на 50 кв.м. з 586 кв.м. на 636 кв.м., у зв`язку з чим винесено нове рішення від 24.05.2005 року, де частки вже не вказані і відповідно до даного рішення виготовлено державний акт на земельну ділянку до якого додається план меж ділянки та список співвласників. Факт користування та закріплення за позивачем частки земельної ділянки підтверджується наступними документами: квартира [ADDRESS] переобладнана та переведена в нежитлове приміщення, де на початку переобладнання був укладений договір сервітутного землекористування від 25.04.2005 року, невід`ємним додатком якого є акт відділу архітектури та містобудування №347 від 13.04.2005 року, де вказана частка 65/200 загальної площі земельної ділянки та грошова оцінка. Крім цього, у позивача виникають постійні непорозуміння з ДВС, оскільки за користування земельною ділянкою для підприємницької діяльності він сплачує земельний податок, як з комерційної земельної ділянки і у зв`язку з тим, що частка позивача не виділена, постійно від ДВС надходять рахунки на всю земельну ділянку включаючи ділянки, що рахуються за квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також позивач зазначає, що він звертався до фахівця із земельних питань, який надав йому варіанти плану виділу його частки земельної ділянки в натурі, де вказані координати та межі, однак співвласники будівлі з таким поділом не погоджуються. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов та просили суд його задоволити з підстав зазначених у ньому. Представники відповідачів [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви, пославшись на те, що даний позов є передчасним, оскільки виділити в натурі частку земельної ділянки без попереднього поділу її на частки є неможливим. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що із Витягу з Державного реєстру правочинів №9200722 від 03.11.2010 року вбачається, що дарувальники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] подарували обдарованому [PERSON] 5/6 часток квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Із Договору дарування квартири від 09.06.1998 року слідує, що [PERSON] подарував, а [PERSON] , прийняла в дарунок квартиру [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Згідно Довідки №683 виданої 21.05.2004 року Мукачівським МБТІ та ЕО та Акту розрахункова величина часток (по загальній площі) в домоволодінні кожної окремо взятої квартири (вбудованого приміщення), на підставі відповідних правовстановлюючих документів складає: кв.№1 - 58/200, кв.№2 - 77/200, кв.№4 - 65/200 (а.с. 8, 9). Відповідно до Витягу з рішення Мукачівської міської ради від 24.05.2005 року було надано для будівництва та обслуговування житлових будинків в спільну сумісну власність земельну ділянку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] , площею 0,0636 га (а.с. 10). Із Витягу з рішення Мукачівської міської ради від 17.01.2005 року вбачається, що передаються безкоштовно у приватну власність земельні ділянки за адресою [ADDRESS] , площею 0,0586 га, в тому числі: [PERSON] , [PERSON] 58/200 частки загальної площі земельної ділянки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 77/200 частки загальної площі земельної ділянки та [PERSON] 65/200 частки загальної площі земельної ділянки (а.с. 11). Із Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №057227 від 27.10.2005 року слідує, що співвласниками земельної ділянки площею 0,0636 га по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Договору сервітутного землекористування від 25.04.2005 року, на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №100 від 21.04.2005 року, власник земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м.Мукачево передає, а користувач [PERSON] приймає у сервітутне користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-16). Згідно Довідки №37 від 09.02.2006 року виданої начальником управління комунальної власності Укста В.Г. вбачається, що Договір сервітутного землекористування укладений 25.04.2005 року, реєстраційний №07-05 між [PERSON] з Мукачівською міською радою на земельну ділянку по [ADDRESS] , в зв`язку з отриманням Державного акту на право власності на вказану земельну ділянку серії ЗК №057227 від 27.10.2005 року вважати розірваним (а.с. 19). 03.11.2010 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування часток квартири, згідно якого обдарована прийняла в дар належні дарувальникам кожному в рівній частці 5/6 часток квартири, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 60, 61). Із Інформаційної довідки №331 від 27.02.2019 року виданої КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» слідує, що на момент виникнення у співвласників права приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] розмір ідеальних часток співвласників будинку становив: загальна площа по будинковолодінню - 163,00 кв.м., кв.№1 - загальна площа 54,00 кв.м., ідеальна частка 66/200, кв.№2 - загальна площа 72,30 кв.м., ідеальна частка 89/200, кв.№4 - загальна площа 36,70 кв.м., ідеальна частка 45/200 (а.с. 131). Із Архівного витягу із рішення Мукачівської міської ради від 11.09.2003 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» вбачається, що передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), садівництва, гаражного будівництва по [ADDRESS] , площею 0,0586 га в тому числі: [PERSON] , [PERSON] 66/200 частки загальної площі земельної ділянки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 89/200 частки загальної площі земельної ділянки, [PERSON] 45/200 частки загальної площі земельної ділянки (а.с. 132, 133). Згідно Свідоцтв про смерть серій [NUMBER] від 12.02.2007 року, [NUMBER] від 10.05.2014 року, [NUMBER] від 21.07.2015 року, [NUMBER] від 15.05.2019 року [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 134-136, 159). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного та Земельного кодексів. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст.356 ЦК України та ч.1 ст.86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Норми закону передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак в ч.1 ст.358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч.1 ст.88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені всіма співвласниками. Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Наведене гарантує кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Проте слід зазначити, що якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до ст.316 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст.86 та ст.87 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Разом з тим, ст.88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У свою чергу, звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б давали суду підстави для виділення в натурі частки земельної ділянки. Зокрема, не надали суду проектну документацію щодо визначення розмірів часток для кожної з осіб, що виділяється, і план, який відтворював би порядок розмежування часток земельної ділянки з метою можливих варіантів реального виділу земельної ділянки в натурі із зазначенням меж та із врахуванням законних інтересів інших співвласників. Крім цього, як вбачається із Інформаційної довідки, на момент виникнення у співвласників права приватної власності на житловий будинок, розмір ідеальних часток за кв.№4 становив 45/200, а не 65/200, як просить позивач. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтований та безпідставний, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed