Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачкою 16 травня 2016 року було укладено договір позички грошей, відповідно до якого будак С.І. отримала в борг строком до 16.05.2017 р. грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США. Відповідач в обумовлений строк борг не повернула, тому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 79616,71 грн. та погоджений п. 5.4. договору штраф в розмірі 79616,71 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона визнала факт боргу в сумі 400 доларів США, взятий нею у 1997 р., однак заперечувала факт взяття в борг у позивачки 3000,00 доларів США вказавши, що позивачкою під тиском та з примусом і погрозами було змушено її написати розписку про взяття в борг зазначеної суми, тому з предявленою позивачем сумою вона не згодна та просить розібратися. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в судове засідання не зявилася, заяви про відкладення розгляду справи або про обовязкову участь в засіданні суду не надала, суд вважає, що її незявлення не перешкоджає вирішенню спору та з метою дотримання розумних та допустимих строків розгляду справи, вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в справі доказів за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 16 травня 2016 року між сторонами було укладено договір позички коштів, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США з кінцевою датою користування позичкою до 16 травня 2017 року. На підтвердження отриманих коштів [PERSON] надала розписку, оригінал якої надано позивачем, однак у зазначений термін борг не повернула. Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц), тощо, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Так, частиною 4 договору сторони погодили обовязок користувача [PERSON] вчасно повернути предмет позички та випалити позичку до закінчення дії договору. Крім того, пунктом 5.4. договору сторони погодили, що при порушенні користувачем строку повернення позички вказаного в п. 3 цього договору, користувач повинен сплатити за перший день прострочення штраф у розмірі 100% від суми позички та за наступні дні прострочення пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє на момент прострочення. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанова Верховного Суду від 30 січня 2018 року справа №303/5407/15-ц). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставина, на яку посилаються позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 79616,71 грн. та штраф у розмірі 79616,71 грн. з врахуванням курсу долара НБУ станом на дату подачі позову до суду. Суд не приймає в якості доказу викладені у відзиві відповідача обставини, оскільки нею не додано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності (нікчемності) вказаного договору, а оскільки відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд позбавлений можливості обєктивно та неупереджено оцінити посилання [PERSON] на те, що договір позики був написаний нею під впливом психологічного тиску. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1592,33 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved