Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно на її користь в рахунок компенсації понесених витрат на утримання будинку по [ADDRESS] 17 061 грн. 39 коп., посилаючись на те, що вона згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28.08.2014 року була власником 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06.05.2016 року частки співвласників було змінено і визначено за нею Ѕ частки. Співвласником іншої Ѕ частки по справі за період з 28.08.2014 року по26.05.2015 року була її сестра [PERSON] на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28.08.2014 року, а з 26.05.2014 року власником є [PERSON] на підставі договору дарування від 26.05.2015 року і по даний час. Відповідачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою, однак не вчиняють жодних дій щодо сплати житлово-комунальних послуг, а весь тягар по утриманню будинку покладений на неї. За період з 01.06.2014 року по 01.09.2017 року за спожиту електроенергію до ПАТ «Полтаваобленерго» нею було сплачено 8 408 грн. 36 коп., за послуги водопостачання та водовідведення із 2014 року по 2017 рік нею до КП ПОР «Полтававодоканал» було сплачено 2 726 грн. 83 коп., за послуги теплопостачання із січні 2014 року по червень 2017 року нею сплачено 22 987 грн. 58 коп. Таким чинмо, Ѕ частина від сплачених коштів складає 17 061 грн. 39 коп. Враховуючи, що власники Ѕ частини будинку [ADDRESS] за послуги з утримання будинку не сплачують, хоча користуються житлово-комунальними послугами, так як проживають у ньому, змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою суду від.12 грудня 2017 року відкрито провадження по справі. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не надала доказів щодо сплати нею витрат на утримання будинку. Також вказала, що у будинку № 7 по вул.О.Пчілки в м.Полтава жодного дня не проживала, хоча є власником Ѕ частини будинку із 26.05.2015 року. Сім»я [PERSON] складається із чотирьох осіб, які постійно проживають у будинку та користують комунальними послугами, зайнявши весь будинок. Посилання позивача на норми ст. 322 ЦК України є безпідставними, оскільки поняття витрат на утримання будинку та витрат на комунальні послуги не є тотожними. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 року справу передано у провадження іншому складу суду, яку ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року прийнято до провадження та призначено для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.94-95). Позивач до першого судового засідання подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій прохала стягнути із відповідачів понесені нею витрати по утриманню будинку, що знаходиться у спільній частковій власності за період з січня 2014 року по жовтень 2018 року у сумі 25 435 грн. 55 коп., а саме доповнила позовні вимоги наступним: за період з 28.11.2017 року по 28.10.2018 року за користування електричною енергією нею сплачено 4 637 грн. 36 коп., за користування газом 11 389 грн. 06 коп., за користування водою - 721 грн. 90 коп., всього за вказаний період сплачено 16 748 грн. 32 коп., тому стягненню підлягає 8 374 грн. 16 коп. (1/2 частина). Відповідачі подали до суду відзив на збільшені позовні вимоги, в якому прохали у задоволенні позову відмовити, вказуючи на невірне посилання позивачем на норми матеріального права, а саме неможливість застосування норм ст. 360 ЦК України, а також на неправдиве тлумачення норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як комунальні послуги та послуги на утримання будинку є різними поняттями. Також необхідно врахувати, що [PERSON] та [PERSON] у будинку не проживають, так як позивач їх протиправно не допускає до нього, а тому не зобов»язані спалачувати за комунальні послуги, які не отримують. Відповідач не надав щомісячні розрахунки витрат по окремих видах комунальних послуг, а суд не вправі самостійно здійснювати розрахунки вартості комунальних послуг. Вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], а також їхній представник [PERSON] позов не визнали, з підстав наведених у відзивах, подали заяву про застосування позовної давності. Суд, заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 28 серпня 2014 року у розмірі по 1/6 частці кожна (а.с.5-6). На підставі договору дарування від 26 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кравченко О.О., за реєстровим № 399, [PERSON] подарувала свою 1/6 частку у вказаному домоволодінні доньці [PERSON] (а.с.191-192). Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 06 травня 2016 року змінено частки співвласників у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], визначивши, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] складають по Ѕ частині кожна (а.с.7-10). Судом також встановлено, що у вказаному домоволодінні, а саме у будинку, починаючи з січня 2014 року по жовтень 2014 року проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а з жовтня 2014 року по жовтень 2018 року проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , а у приміщенні літньої кухні проживала з січня 2014 року по жовтень 2018 року [PERSON]. Вказані обставини визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до повідомлення ПАТ «Полтаваобленерго» від 18.09.2017 року за вих. № 13-21-04/8728, станом на 01.09.2017 року за період з 01.06.2014 року по 01.09.2017 року за спожиту електроенергію [PERSON] сплачено 8 408 грн. 36 коп. (а.с.14). Відповідно до довідки за особовий рахунок водопостачання та водовідведення по вул.О.Пчілки, 7 в м.Полтава, [PERSON] до КП «Полтававодоканал» сплачено у 2014 році 441 грн. 60 коп., у 2015 році 884 грн. 96 коп., у 2016 році 475 грн. 74 коп., у січні-липні 2017 року 524 грн. 53 коп. (а.с.17-18). З виписки по особовому рахунку 102 772 за адресою : м.Полтава, вул.О.Пчілки, 7 вбачається, що за послуги газопостачання до ТОВ «Полтавагаззбут» у 2014 році [PERSON] сплачено 2 423 грн. 50 коп., за 2015 рік 4 781 грн. 15 коп., за 2016 рік 11 782 грн. 31 коп., за січень-червень 2017 року 4000 грн. 62 коп. (а.с.21-22). Твердження відповідачів щодо неналежного доведення вказаних обставин позивачем є неспроможними, оскільки не спростовані належними та допустими доказами. У судовому засіданні відповідачі підтвердили, що за комунальні послуги за період з 2014 року не сплачували жодного разу. Також судом встановлено, що за період з 28.11.2017 року по 28.10.2018 року [PERSON] сплачено за користування електричною енергією до ПАТ «Полтаваобленерго» 4 637 грн. 36 коп., за послуги з газопостачання 11 389 грн. 06 коп. до ТОВ «Полтавагаззбут», за послуги водопостачання та водовідведення 721 грн. 90 коп. до КП «Полтававодоканал», що підтверджується платіжними дорученнями та квитанціями (а.с.113-149), та не спростовано відповідачами. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ч.ч.1.2 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закону) визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг відносяться Послуга з постачання та розподілу природного газу (ст.19), Послуга з постачання та розподілу електричної енергії (ст.20), Послуга з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (ст.ст.23-24). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ст. 540 ЦК України слідує, що якщо у зобов»язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов»язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 541 ЦПК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов»язання. Враховуючи, що позивач [PERSON] оплачувала за комунальні послуги у будинку [ADDRESS], тоді як комунальними послугами у даному домоволодінні користувалися з січня 2014 року по жовтень 2014 року 4 особи ( [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]), а з жовтня 2014 року по жовтень 2018 року 6 осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]), суд приходить до висновку, що оплата за комунальні послуги повинна бути покладена на всіх осіб, які ними користувалися у рівних частках. Обраховуючи період, за який підлягає стягненню на користь [PERSON] компенсація за оплачені комунальні послуги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що [PERSON] звернулася до суду з позовом 28.11.2017 року, а період, з якого прохає стягнути компенсацію зазначено січень 2014 року, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності та стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію за оплачені нею комунальні послуги за період з 28.11.2014 року по 28.10.2018 року. При розрахунку розміру компенсації, яка підлягає стягненню суд виходить з того, що у вказаний період з листопада 2014 року по жовтень 2018 року включно у домоволодінні проживало 6 осіб, всі комунальні послуги обліковуються через лічильники, а тому сплачені [PERSON] кошти за послуги газопостачання, електроенергію та водопостачання та водовідведення підлягають поділу на 6 осіб в рівних частках. Таким чином, [PERSON] сплачено: -за електроенергію сплачено за період з 28.11.2014 року по 28.10.2018 року 12 513 грн. 40 коп. ( 7 876 грн. 04 коп. (8 408, 36 532, 32 позовна давність) (період з 28.11.2014 по 01.09.2017) + 4 637 грн. 36 коп.(з 28.11.2017 по 28.10.2018)); -за послуги водопостачання та водовідведення за період з 28.11.2014 року по 28.10.2018 року сплачено 2 665 грн. 53 коп. (1943 грн. 63 коп. (з врахуванням позовної давності за період з 28.11.2014 по 01.08.2017) + 721, 90 грн. (за період з 28.11.2017 по 28.10.2018)); -за послуги з газопостачання за період з 28.11.2014 року по 28.10.2018 року сплачено 32 870 грн. 08 коп. (21 481 грн. 02 коп. з врахуванням позовної давності (за період 28.11.2014 по 01.07.2017) + 11 383 грн. 06 коп. (за період з 28.11.2017 по 28.10.2018)), що разом становить 48 049, 01 грн., що на 1 особу складає 8 008 грн. 17 коп. З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення із [PERSON] на її користь компенсацію за оплачені житлово-комунальні послуги у сумі 8 008 грн. 17 коп. Доводи відповідачів про невірне посилання позивача у позові на норми ст.ст. 322, 360 ЦК України, судом спростовуються, так як таке твердження є хибним, а тому вимоги про стягнення витрат на утримання будинку, які і полягають в оплаті комунальних послуг, є обгрунтованими. Ненадання позивачем розрахунків витрат по окремим видам комунальних послуг помісячно не спростовує наданих ним довідок та квитанцій із зазначенням щомісячних оплат, а отже і факту оплати останнім комунальних послуг. Також є безпідставними твердження відповідачів про відсутність у суду права самостійно здійснювати розрахунки, оскільки розрахунки були надані позивачем, а суд перевіряє їх правильність в порядку ст. 89 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 218 грн. 48 коп., пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 31 %).

Outcome: partial