Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., реєстраційний номер №9216, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі ? ТОВ «Фінфорс») у сумі 8 196,40 грн. У позовній заяві також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що у 2020 році отримала поштовою кореспонденцією постанову приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошевич В. Л. від 22 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення основного боргу та стягнення виконавчого збору. При цьому в постанові про відкриття виконавчого провадження її адреса зазначена: [ADDRESS] , але за вказаною адресою вона ніколи не проживала і не була зареєстрована. Також зазначає, що ніяких кредитних зобов`язань перед відповідачем не має, а тому виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема вимог статей 87-88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не пересвідчився у безспірності заборгованості. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25 березня 2021 року. Одночасно витребувано від приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В., документи які стали підставою для вчинення виконавчого напису №9216 від 15.04.2020 та документи які стали підставою для відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №№9216 від 15.04.2020. На виконання вимог ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 лютого 2021 року приватний виконавець Дорошкевич В. Л. надіслала до суду копії документів: заяву про примусове виконання рішення б/н від 21.04.2020; договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №74615-А від 15.07.2017; графік платежів до договору надання коштів у позику №74615-А від 15.07.2017; додаткову угоду №1 від 21.07.2017 до договору надання коштів у позику №74615-А від 15.07.2017; додаткову угоду №2 від 23.07.2017 до договору надання коштів у позику №74615-А від 15.07.2017; виконавчий напис приватного нотаріуса Колейчик В. В. від 15.04.2020; нотаріально посвідчена довіреність щодо надання повноважень [PERSON] представляти інтереси ТОВ «Фінфорс». 20 квітня 2021 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області від позивача надійшли уточнення до позовної заяви, в яких [PERSON] просить визнати виконавчий напис від 15 квітня 2020 року №9216 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01 червня 2021 року. Відповідач та третя особа у справі не скористалися своїм правом на подання відзиву та пояснень на позов. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа приватний нотаріус Колейчик В. В. в судове засідання не з`явився, до суду повернулись поштові відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. вчинено виконавчий напис №9216 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором №74615-А від 15 липня 2017 року у сумі 8 196,40 грн. 22 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62396282 щодо виконання виконавчого напису №9216, що вчинений 15 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В. В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у сумі 8 196,40 грн. 22 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди №62396282 щодо стягнення з [PERSON] основної винагороди у сумі 819,64 грн. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками ? наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такої. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Викладене узгоджується з правовими висновками наведеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). З матеріалів справи слідує, і дана обставина була встановлена судом, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Також з матеріалів надісланих приватним виконавцем Дорошкевич В. Л., убачається, що у ТОВ «Фінфорс» не виникло право звертатись до нотаріуса щодо стягнення з [PERSON] грошових сум за кредитним договором №74615-А від 15.07.2017, оскільки останній укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінфорс» не підтвердив правонаступництво за вказаним кредитним договором, а тому у нотаріуса відсутні підстави підтверджувати виконавчим написом факт виникнення такого права у стягувача (ТОВ «Фінфорс»). Ураховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевіривши факт безспірності заборгованості, підстави виникнення права у стягувача прав за кредитним договором, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд звертає увагу, що в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, крім основної суми заборгованості за кредитним договором, зазначено про необхідність сплатити строкову заборгованість за штрафами і пенями у сумі 2 760,00 грн, тобто застосовано подвійну цивільно-правову відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Цивільно-правова відповідальність ? це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За статтею 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому можливість їх одночасного застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором підтверджує недотримання припису частини першої статті 61 Конституції України про заборону повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі № 133/474/15-ц, від 19.05.2021 у справі №756/15896/18. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «Фінфорс» на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved