Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2014 року, було встановлено порядок користування житловим приміщенням, а саме трикімнатною квартирою № 19 будинку № 16 по вулиці Сталеварів в місті Запоріжжі. Зазначеним рішенням суду було надано право користування кімнатою № 7 - [PERSON], кімнатою № 8 - [PERSON] та кімнатою № 2 - мені, [PERSON] (дівоче прізвище - Таран) Е.М., а інші приміщення залишено в загальному користуванні всіх співвласників квартири. Однак, відповідач не дивлячись на зазначене рішення суду самовільно, без наявності жодних правових підстав, зайняв та проживає в кімнаті № 2, право користування якою надано позивачу, у звязку з чим у останньої немає можливості доступу до власної кімнати. 17.02.2015 року [PERSON], що діє від імені та в інтересах своєї доньки [PERSON], зверталась до [PERSON] з вимогою про негайне (у 10-денний термін) звільнення самовільно зайнятої останнім кімнати № 2, однак станом на 05.03.2015 року зазначена вимога відповідачем виконана не була. Крім того, станом на 05.03.2015 року відповідач спірну кімнату не звільнив, не прибрав своїх речей, вхідні двері кімнати зачинені на замок, ключ від якого позивачу не був переданий. Позивач посилаючись на те, що відповідач станом на 05.03.2015 року продовжує створювати перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме кімнатою № 2 квартири [ADDRESS], просить позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме кімнатою № 2 квартири [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з вищезазначеної кімнати без надання іншого приміщення, а також судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про відкладення судового засідання у звязку зі станом здоровя, однак не надав суду доказів про поважність причини неявки в судове засідання. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Згідно ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. На підставі викладеного, суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання не поважною, та вважає за можливим на підставі ст. 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши обставини справи, дослідивши письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2014 року визначений порядок користування квартирою № 19 в буд. № 16 по вул. Сталеварів в м. Запоріжжі, виділивши [PERSON] в користування кімнату № 7 площею 13,87 кв.м., [PERSON] житлову кімнату № 2 площею 15,03 кв. м. з балконом площею 0,63 кв.м., [PERSON] житлову кімнату № 8 площею 16,85 кв.м. Кухня площею 8,05 кв.м., ванна кімната площею 2,74 кв.м., вбиральня площею 1,13 кв. м., коридор площею 10,64 кв.м., комору площею 1,20 кв.м. у квартирі [ADDRESS] залишено в загальному користуванні (а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач не виконуючи, зазначене рішення суду від 30.05.2014 року, яке набрало законної сили 09.06.2014 року, самовільно зайняв та проживає в кімнаті № 2, право користування якою надано позивачу, позбавляючи її можливості доступу до власної кімнати. Листом від 17.02.2015 року [PERSON], що діє від імені та в інтересах своєї доньки [PERSON], звернулася до [PERSON] з вимогою про негайне (у 10-денний термін) звільнення самовільно зайнятої відповідачем кімнати № 2 (а.с. 16-17). Однак, станом на 05.03.2015 року відповідач кімнату № 2 квартири [ADDRESS] не звільнив, вхідні двері до вказаної кімнати зачинені на замок та до цього часу у спірній кімнаті знаходяться меблі та інші речі відповідача. Ключі від вхідних дверей до кімнати № 2 відповідач не передав, доступу до кімнати № 2 у позивача не має. Зазначені обставини викладені в акті обстеження житлового приміщення кімнати № 2 квартири [ADDRESS] від 05.03.2015 року (а.с. 22). Таким чином, станом на 05.03.3015 року відповідач продовжує створювати перешкоди у користуванні житловим приміщенням позивачу, а саме кімнатою № 2 квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, аналогічні норми містяться у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення прав. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини сумісного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено згодою співвласників або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування частини сумісного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним Згідно з положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном належить судам. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved