Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що згідно кредитного договору №298 від 16.04.2019 року [PERSON] був наданий кредит на придбання товарів в сумі 5000 грн. з кінцевим терміном повернення до 16 червня 2019 року. Повернення коштів відповідач повинна була здійснювати в установлений договором строк рівними платежами до 20-го числа кожного місяця. Свої зобов`язання перед відповідачем позивач виконала, надавши останній грошові кошти в обумовленому договором позики розмірі. Однак, станом на день звернення з даним позов до суду, [PERSON] кошти не повернула, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. боргу за договором позики та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 16.04.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір за умовами якого позивач надала відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. на придбання товарів. Грошові кошти за вказаним договором позики [PERSON] зобов`язалася повернути в строк до 16.06.2019 року (а.с.5). Як слідує із ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Судом встановлено, що на день розгляду даної справи судом відповідачка [PERSON] борг за договором позики від 16.04.2019 року позивачці не повернула, а тому у неї існує заборгованість за вказаним зобов`язанням в розмірі 5000 грн. Будь яких доказів іншого стороною відповідача суду надано не було. З урахуванням наведеного, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з [PERSON] на її користь боргу за договором позики в розмірі 5000 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 627, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved