Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 30 листопада 1999 року Люботинським міським відділом РАГС Харківської області, актовий запис № 166. В позові [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини з дружиною припинені в березні 2018 року з тих причин, що у них виявилися різні погляди на життя, що призвело до погіршення сімейних стосунків, втратили почуття поваги та любові. Збереження сім'ї, на думку позивача, неможливе, оскільки сім'я розпалась остаточно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Одночасно з цим, позивач висловила згоду на розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не зявився без поважних на то причин та відзив на позов не подав. Зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутністю відповідача, в заочному судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-ВЛ № 102966, виданим Люботинським міським відділом РАГС Харківської області 30 листопада 1999 року. Під час шлюбу у подружжя народились діти: 12 серпня 2001 року син [PERSON], 15 травня 2005 року\~ син [PERSON], і 26 червня 2012 року син [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились в березні 2018 року, після чого відповідач [PERSON] почав проживати окремо від дружини. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї, через що сторони втратили почуття кохання та поваги один до одного, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, його намір є остаточним та відповідає його інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки позивач наголошує на розірвання шлюбу, а відповідач не здійснив дієвих заходів по відновленню сім'ї. До того ж, у позивача відсутнє бажання підтримувати стосунки з відповідачем, що виключає можливість їх примирення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для неї істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved