Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог вказувала, що рішенням Савранської селищної ради від 16.05.2006 р. № 38-V її було передано безоплатно в приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,54 га, із них для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,009 га і для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,45 га, розташованих по [ADDRESS]. Вона являється також власником житлового будинку, який розташований за цією ж адресою. Межі її присадибної ділянки визначені в схемі виносу в натурі меж земельної ділянки, яка із одного боку межує з присадибною земельної ділянкою, яка належить [PERSON], яка розташована по [ADDRESS], на якій розміщено житловий будинок із господарськими будівлями. Однак, її сусід [PERSON] постійно перешкоджає користуватися земельною ділянкою, так огорожа із металевої сітки нависає на її територію, гілки дерев , які посадив [PERSON] проникають на її територію, літом падають та гниють яблука. Крім того, [PERSON] було самостійно здійснено переміщення огорожі за червону лінію зі сторони вулиці, дане порушення було встановлено у 2005 році, що підтверджується актом обстеження від 08.09.2005 р. та рішенням Савранської селищної ради від 17.12.2009 року зобов»язано [PERSON] в строк до 01.03.2010 р. перенести огорожу по червоній лінії із сторони вулиці, але ці порушення не усунуті. Крім цих порушень, [PERSON] самостійно здійснено переміщення огорожі на її земельну ділянку на 60 см, в результаті чого розміри земельної ділянки зменшилися на 0,0246 га. Із листа Савранської селищної ради від 20.07.2012 року № 76 її стало відомо, що [PERSON] належить на праві власності частина її земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Виходячи із плану земельної ділянки, що внесений до державного акту на праві власності на земельну ділянку вбачається, що при виносі в натуру меж земельної ділянки не було враховано межі її земельної ділянки, що призвело до накладання земельних ділянок одну на одну та порушення її права власності. Вказуючи на зазначені обставини та положення ст..391 ЦК України, ст..152, 155 ЗК України позивач просила: Зобов»язати [PERSON] усунути перешкоди у здійснення права користування її присадибною ділянкою , яка знаходиться по [ADDRESS], а саме: - перемістити огорожу у відповідності з межами, встановленими будівельним паспортом на забудову її земельної ділянки за 1982 р., тобто на 60 см у бік своєї земельної ділянки, звільнивши належні її 0,0246 га земельної ділянки; - зробити ремонт огорожі з металевої сітки , яку він встановив на межі їхніх земельних ділянок так, щоб вона не нависала на її господарські будівлі та не заважала її користуватися її власністю, зокрема проводити ремонтні роботи господарських будівель; - зрізати гілки дерев, які [PERSON] посадив вздовж їхньої спільної межі, і які проникають на її земельну ділянку; - перенести огорожу по червоній лінії з сторони вулиці; - визнати недійсним держаний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку розміром 0,079 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , виданий на ім»я [PERSON] 20 серпня 2009 року. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Григоржевський І.Б. позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі: Савранська селищна рада Савранського району Одеської області відзив на позов не надала, надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника (а.с.24,47,60,84 том 4), про судові засідання відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями ( а.с.151 том 4) Відділ Держгеокадастру в Савранському районі Одеської області повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.149), представник в судове засідання не з»явився, відзив на позов не надав. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду відзив , в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON], вказуючи на те, що позивачем не надано документи, які підтверджують фактичний розмір її земельної ділянки та підстави збільшення розміру її присадибної ділянки з площі 0,07 га та 0,094 га. Що стосується вимог про обрізання гілок, то 07 червня 2016 року комісією Савранської селищної ради підтверджено факт обрізання гілок та проведення ремонту огорожі. Рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради № 13/23 від 17.12.2009 року про зобов»язання [PERSON] перенести огорожу по червоній лінії, на яке в обґрунтування вимог посилається позивач, скасоване, а отже не підлягає виконанню. Також [PERSON] вказував, що позивачем не надано доказів про те, що ним самостійно здійснено переміщення огорожі на земельну ділянку позивача. Треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, яке за ухвалою суду від 12.11.2018 року було залучено до участі у справі (а.с.7 том 4), про розгляд справи повідомлене належними чином, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.153 том 4). Третя особа надала до суду письмове пояснення, в якому зазначила, що згідно інформації відділу у Савранському районі ГУ Держгеокадастру за [PERSON] зареєстрований державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку , яка розташована в [ADDRESS] площею 0,079 га. Право власності [PERSON] на земельну ділянку не зареєстроване (а.с.41 том 4). [PERSON] в судовому засіданні вказувала на безпідставність позову, вказуючи на те, що проживає по сусідству із [PERSON] , державний акт її чоловік [PERSON] отримав правомірно. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.11.2008 року. На підставі рішення Савранської селищної ради від 16.05.2006 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,54 , що розташовані по [ADDRESS] (а.с.3), проте державний акт на право вланості на земельну ділянку позивач не отримувала. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] і третя особа [PERSON] проживають по сусідству. Відповідач [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 0,079 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , що підтверджується держаним актом серії [NUMBER] (а.с.27 том 1). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» , судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визначення недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Обґрунтовуючи вимоги про скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, позивач посилається на те, що при виносі в натуру меж земельної ділянки не було враховано межі її земельної ділянки, що призвело до накладання земельних ділянок одну на одну та порушення її права власності. В судовому засіданні встановлено, що державний акт видано [PERSON] на підставі рішення Савранської селищної ради № 35 від 24 лютого 1994 р. (а.с.62). Згідно архівного витягу із рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради № 35 від 24 лютого 1994 р [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] ( а.с. 62 том 1). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, яка діяла на момент звернення до суду з відповідним позовом, так і ст.81 ЦПК України (в ред. після 15.12.2017 року), яка діє на момент ухвалення рішення, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Проте, пояснення позивача про те, що площа земельної ділянки збільшена за рахунок її земельної ділянки не підтверджується жодним доказом. Сторони від проведення судової земельно-технічної експертизи відмовилися, будь-яких актів обстеження чи обміру земельних ділянок, позивачем не надано. Інших підстав для визнання державного акту , який видано [PERSON] , позивачем у позові не зазначено. За таких умов, суд вважає за необхідним відмовити в задоволенні позову в частині про визнання недійсним держаного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку , який виданий відповідачу [PERSON] Що стосується вимог позивача про зобов»язання [PERSON] перемістити огорожу у відповідності з межами, встановленими будівельним паспортом на забудову її земельної ділянки за 1982 р., тобто на 60 см у бік своєї земельної ділянки, звільнивши належні її 0,0246 га земельної ділянки та перенести огорожу по червоній лінії з сторони вулиці, то суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст..106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. У відповідності до ч. 3,5 ст.158 ЗК України,органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування межрайонів умістах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Зазначені позовні вимоги, [PERSON] обґрунтовує ти, що [PERSON] було самостійно здійснено переміщення огорожі за червону лінію зі сторони вулиці, дане порушення було встановлено у 2005 році, що підтверджується актом обстеження від 08.09.2005 р. та рішенням Савранської селищної ради від 17.12.2009 року зобов»язано [PERSON] в строк до 01.03.2010 р. перенести огорожу по червоній лінії із сторони вулиці, але ці порушення не усунуті. Так, із акту обстеження забудови земельних ділянок у [ADDRESS] від 08 вересня 2005 року вбачається, що проведено обстеження забудови [PERSON] та суміжних ділянок. В результаті комісією встановлено, що існує порушення червоної лінії вулиці забудовником [PERSON] майже на 2 метри (а.с.50 том 1) Відповідно до рішення виконавчого комітету Савранської селищної ради № 13/23 від 17 грудня 2009 року, зобов»язано [PERSON], мешканця [ADDRESS] до 01 березня 2010 року перенести огорожу по червоній лінії із боку вулиці. (а.с.187 том 2). Проте, зазначене рішення було скасовано, що підтверджується рішенням Савранської селищної ради № 9/2 від 15 вересня 2016 року (а.с.181 том 2). В той же час, із акту орієнтовного встановлення межі земельних ділянок від 03 квітня 2017 року, вбачається, що членами погоджувальної комісії для розгляду справ з приводу суміжного землекористування при виконавчому комітеті Савранської селищної ради ( в складі 7-ми спеціалістів), в присутності [PERSON] та [PERSON] орієнтовно встановила, що межі земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків , господарських будівель та споруд [PERSON] за адресою [ADDRESS] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] перебувають в рамках відповідно до постійно визначених межових знаків. В присутності комісії, власники суміжних земельних ділянок та домоволодінь по [ADDRESS] та [ADDRESS] ([PERSON] та [PERSON].) домовилися, що на день проведення комісійного орієнтовного обстеження межа відповідає державному акту від 20.08.2019 року серії ЯИ №124007 [PERSON] Претензії між сторонами врегульовано, сторони обмінялися розписками. При цьому , зазначений акт підписано [PERSON] та [PERSON] та членами комісії (а.с.7-8 том 3). За таких обставин, позивачем не надано доказів, що межові знаки перемістилися та право на користування земельною ділянкою позивача порушено, з огляду на що, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов»язання [PERSON] зобов»язати зрізати гілки дерев, які він посадив вздовж їхньої спільної межі, і які проникають на її земельну ділянку та зробити ремонт із металевої сітки, яку встановив [PERSON] на межі їхніх земельних ділянок так, щоб вона не нависала на її господарські будівлі та не заважала її користуватися її власністю, зокрема проводити ремонтні роботи господарських будівель, виходячи із слідуючого. Згідно з п. г ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст.105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Стороною позивача не підтверджено належними доказами доводи з приводу того, що дерева, які розташовані на земельній ділянці відповідача, порушують права позивача на користування земельною ділянкою. Разом із тим, із акту від 14 липня 2014 року вбачається, що для розгляду звернення [PERSON] проведено обстеження земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та комісією встановлено, що на межі ділянок на території [PERSON] ростуть дерева, бічне гілля яких виходить на суміжну земельну ділянку , а також на шиферну покрівлю господарської будівлі [PERSON] Комісією зобов»язано інженера з благоустрою направити [PERSON] припису, яким рекомендувати йому до 24 липня 2014 року в добровільному порядку зняти гілля дерев, що перетинають межові знаки (а.с.192 том 1). Із листа від 20 липня 2015 року , адресованого [PERSON] вбачається, що Савранська селищна ради підтвердила виконання припису від 15 липня 2015 року про обрізання гілля дерев, які перетинають межову лінію домоволодіння. Щодо металевої сітки, то на даний час нахилу в сторону земельної ділянки [PERSON] не має , проте потребує ремонту (а.с.247 том 1), Також із листа від 07.06.2016 року, адресованого [PERSON], вбачається, що Савранська селищна рада підтверджує факт обрізання гілля дерев, які перетинають межову лінію суміжної земельної ділянки та проведення ремонту огорожі металевою сіткою (а.с.141 том 2) . Актом від 14 лютого 2018 року зафіксовано факт пошкодження огорожі внаслідок погодних умов та погоджувальна комісія для розгляду справ з приводу суміжного землекористування при виконавчому комітеті Савранської селищної ради рекомендувала зобов»язати [PERSON] в найкоротший термін розібрати завалені споруди та усунути пошкодження огорожі (а.с.163-164 том 3). З огляду на зазначені обставини, позивачем не доведено факту проникнення гілок із земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, оскільки позивачем не подано належних про те доказів, а відповідачем надано докази про обрізання гілля дерев. При цьому, суд звертає увагу, щодо законної можливості у позивача, передбаченої ст.105 ЗК України, самостійно відрізати гілки дерев, які проникають із сусідньої земельної ділянки та чинять її перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Також , позивачем не доведено наявність підстав для зобов»язання відповідача зробити ремонт огорожі, адже із листа від 07.06.2016 року, адресованого [PERSON], вбачається, що Савранська селищна рада підтвердила факт проведення ним ремонту огорожі , а із акту від 14.02.2018 р. вбачається, що Савранська селищна рада рекомендувала зобов»язати [PERSON] в найкоротший термін розібрати завалені споруди та усунути пошкодження огорожі. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст. 108 ЗК України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть в рівних частинах. Таким чином , оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed