Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу та процентів за договором позики, в обґрунтування якого вказала, що 1 січня 2016 року на підставі боргової розписки відповідач отримав від неї позику в сумі 45000 грн, які зобовязався повернути їй в повному обсязі до 16 травня 2016 року. Оскільки відповідач порушив свої зобовязання і в визначений в розписці строк гроші не повернув, позивач просить суд стягнути з нього на її користь суму неповернутого боргу в розмірі 45000 грн. Окрім того просить стягнути з відповідача на її користь за прострочення повернення позики проценти за договором позики в розмірі 6512,53 грн., 3 % річних в сумі 547,40 грн., інфляційні витрати в розмірі 45 грн, а також понесені нею при зверненні до суду судові витрати в розмірі 551,20 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, доручила представляти свої інтереси в суді [PERSON], який також надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні, від нього до суду не надходило. Судом встановлено, що 10 травня 2016 року [PERSON] надано розписку про те, що він зайняв 01.01.2016 року у [PERSON] суму 45000 гривень і зобовязався повернути дану суму 16 травня 2016 року (а.с. 6). Будь-яких даних на спростування цього факту відповідачем суду не надано. Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір позики на 45000 гривень укладений з порушенням вимог щодо письмової форми договору, але факт укладення договору займу підтверджується наданою позивачем розпискою. Доказів на підтвердження факту повернення відповідачем позивачу отриманих від неї коштів суду не надано, у звязку з чим суд дійшов висновку, що договір позики не виконаний відповідачем належним чином, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики в сумі 45000 гривень. За умовами статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Оскільки інфляційні втрати є одним з видів збитків, які виникли у кредитора за час прострочення виконання боржником грошового зобовязання, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат, з урахуванням офіційно встановленого індексу споживчих цін, з урахуванням періоду заборгованості, яка судом визнана до стягнення, а також

Outcome: approved