Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 03 січня 1996 року помер її чоловік [PERSON], який за життя заповіт не складав. Також посилається на те, що спадщину після смерті чоловіка вона фактично прийняла, так як проживала з померлим і вступила в управління спадковим майном та має на руках свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, розташоване на вул. Б. Хмельницького, 7, в смт. Червоне (нині Есмань), що належало померлому чоловіку. Крім того, позивачка мотивує свої вимоги тим, що за життя [PERSON] був включений до списків на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) по сільськогосподарському акціонерно-пайовому товариству закритого типу ім. Калініна, яке було правонаступником колгоспу ім. Калініна, в розмірі 5,36 умовних кадастрових гектара на території Червоненської селищної ради, але за життя не встиг його отримати, бо помер 03.01.1996 р. Також обгрунтовує свої вимоги тим, що не може оформити спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) після померлого чоловіка в нотаріальній конторі, так як не має сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ №0105828, виготовленого на його імя, тому просить суд визнати за нею право на цю земельну частку (пай) розміром 5,36 умовних кадастрових гектари, розташованої на території Есманської селищної ради. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надавши заяву, в яківй підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але Есманською селищною радою надано суду заяву, що вона не заперечує проти визнання за [PERSON] права на спадкове майно після померлого [PERSON] і просить розглянути справу без участі їх представника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що 03 січня 1996 року в смт. Червоне (нині смт. Есмань) Глухівського району Сумської області у віці 60 років помер [PERSON] чоловік позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище Курганова) [PERSON] довідки Есманської селищної ради за вих. №967.02-16 від 13.09.2016 р. вбачається, що [PERSON], який помер 03.01.1996 р., на момент смерті проживав на [INFO] (колишнє Червоне) Глухівського району Сумської області, разом з дружиною [PERSON], [INFO] В суді установлено, що за вказаною адресою позивачка проживає й на даний час. А згідно інформації Управління Держгеокадастру у Глухівському районі Сумської області за вих. №29-28-99.1-1433/2-16 від 19 вересня 2016 року [PERSON], який помер 03.01.1996 р., значиться в списках на отримання Сертифікату на земельну частку (пай) серія СМ №0105828 по САПТЗТ ім. Калініна, згідно розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації №328 від 03.10.1996 р. на території Червоненської селищної ради, в розмірі 5,36 умовних кадастрових гектара, але на момент видачі сертифіката він помер, тому сертифікат не отримав. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. А в суді встановлено, що на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] його спадщину прийняла дружина [PERSON], так як вона фактично вступила у володіння спадковим майном, про що свідчить наявність у неї свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, розташоване на вул. Б.Хмельницького, 7, в смт. Червоне, 15.06.1970 р. на підставі рішення Червоняської селищної ради №11 від 11.06.1970 р., відповідно до якого власником цього домоволодіння є [PERSON], а також те, що в цьому домоволодінні вона проживала на момент смерті спадкодавця і проживає й на даний час. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А ст. 328 цього Кодексу передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. А відповідно до розяснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 р. при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо ж спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай), то при вирішенні спору про право на спадкування суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 р., Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України. В цьому разі слід враховувати, що згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) в натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно ж до діючого на час смерті спадкодавця Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариств, в т.ч., пенсіонери, які працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Оцінивши докази по справі в їх сукупності та зважаючи на те, що судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] належить право на земельну ділянку (пай) розміром 5,36 умовних кадастрових гектари, розташованої на території Есманської (колишньої Червонянської) селищної ради, й спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON], а відповідач позов визнав, то суд вважає необхідним визнати за позивачкою право власності на це спадкове майно. На підставі ст.ст. 548, 549 ЦК України 1963 року, ст.ст. 321, 328, 1268 ЦК України та

Outcome: approved