Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, зазначивши, що 25 серпня 2016 року між нею, як адвокатом, та відповідачем укладено контракт строковий трудовий договір, згідно якого [PERSON] була прийнята на посаду юрисконсульта сільської ради з посадовим окладом в розмірі 2000 грн. на місяць. У позовній заяві позивач вказала, що 29 листопада 2016 року вона звернулася з письмовою заявою до відповідача про знаходження її на лікуванні і про надання лікарняного листа після одужання. З 29 листопада 2016 року по 08 грудня 2016 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні лікарні, про що свідчив листок непрацездатності серії АГЗ № 223796. 12 грудня 2016 року вона надала підтверджуючі її хворобу документи голові Нерубайської сільської ради, проте цього ж дня їй під підпис вручено розпорядження відповідача від 02 грудня 2016 року № 59-ОС про припинення строкового трудового договору (контракту). Такі дії відповідача, на думку позивача [PERSON], були незаконними і тому вона звернулася до суду з позовними вимогами про визнання незаконним та скасування розпорядження № 59-ОС від 02 грудня 2016 року про припинення строкового трудового договору, поновлення її на посаді юрисконсульта Нерубайської сільської ради, поновлення дії контракту з 02 грудня 2016 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що, відповідно до останніх уточнень (а.с. 72-74) склало 13176,25 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, проведеному раніше в режимі відеоконференції, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. В подальшому представник відповідача в судові засідання не зявився, повідомлявся належним чином і, враховуючи думку позивача, суд ухвалив розглянути справу в заочному порядку. Заслухавши в судовому засіданні позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, 25 серпня 2016 року між Нерубайської сільською радою Біляївського району Одеської області в особі сільського голови [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено строковий трудовий договір до 25 грудня 2017 року, про що зазначено у п. 1.1. контракту (а.с. 12-14). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до п. 3 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 року № 170 прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином (надалі - роботодавець) може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. Позивач адвокат [PERSON] була на підставі зазначеного контракту прийнята на посаду юрисконсульта, що викладено у п. 2.1. контракту (а.с. 12). Згідно із статтею 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування (крім виборних посад) для виконання їх повноважень можуть прийматися на службу особи за строковим трудовим договором (контрактом). Тобто, при потребі виконання роботи тимчасово відсутньої посадової особи (довготермінове відсторонення від посади, хвороба, відпустка, тощо), на час її відсутності може бути прийнята інша особа на умовах контракту (без конкурсу). Отже, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачена можливість прийняття на службу осіб за строковим трудовим договором (контрактом). Відповідно до п. 1.2. укладеного між сторонами контракту у ході виконання Договору виникають трудові відносини між Нерубайською сільською радою (Роботодавцем) та позивачем [PERSON] (Працівником), засновані на зобовязанні Працівника виконувати роботу, передбачену умовами контракту та зобовязанні Роботодавця виплачувати Працівникові заробітну плату згідно з цим контрактом і забезпечувати всі необхідні умови праці. За змістом п. 2.2. контракту на Працівника покладається обовязок представляти за довіреністю Нерубайську сільську раду в усіх органах судової влади та у всіх інстанціях при розгляді справи. Працівник зобовязується точно, своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього трудові обовязки, сумлінно виконувати всі вказівки і розпорядження Роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього розпорядку, розробляти або брати участь у розробленні документів правового характеру, аналізувати і узагальнювати результати розгляду претензій, судових справ, а також вивчати практику укладання і виконання договорів з метою розроблення відповідних пропозицій для усунення виявлених недоліків, брати участь у роботі з укладення господарських договорів, підготовки висновків про їх юридичну обґрунтованість, брати участь у підготовці висновків щодо правових питань, які виникають у діяльності установи, проектів нормативних актів, а також у розробленні пропозицій для удосконалення діяльності установи, представляти за довіреністю Нерубайську сільську раду у підприємствах, установах, організаціях за окремим розпорядженням Нерубайського сільського голови, виконувати окремі службові доручення свого безпосереднього керівника. За змістом п.п. 2.3., 3.1. контракту Роботодавець зобовязується організувати працю Працівника, надати робоче місце і забезпечити його необхідним обладнанням, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці. За виконання обовязків, передбачених контрактом, Працівнику встановлюється посадовий оклад (тарифна ставка, відрядна розцінка) у розмірі 2000 гривень на місяць. Відповідно до п. 5 контракту позивачу [PERSON] встановлено вільний робочий графік, але за умови виконання обовязків відповідно до п. 2.2. контракту. Таким чином, аналізуючи зміст укладеного між позивачем та відповідачем контракту від 25 серпня 2016 року суд дійшов висновку, що він має всі ознаки строкового трудового договору, які зазначені у ст. 21 КЗпП України. Проте, як також зясовано судом і не заперечувалось сторонами, цей контракт укладено з позивачем [PERSON], як з адвокатом, що прямо випливає з назви контракту та його преамбули (а.с. 12). З 29 листопада 2016 року по 08 грудня 2016 року позивач перебувала на лікарняному, про що повідомила відповідача (а.с. 15-21). Згідно розпорядження відповідача від 02 грудня 2016 року № 59-ОС строковий трудовий договір (контракт) від 25 серпня 2016 року, укладений Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області з адвокатом [PERSON], яка відповідно до контракту була прийнята на посаду юрисконсульта, припинено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22). Відповідно до витягу з загальнодоступного Єдиного реєстру адвокатів України [PERSON] має право здійснювати індивідуальну адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва № 2293 від 14 серпня 2012 року, виданого Одеською обласною КДКА. Також, в Реєстрі відсутня інформація про зупинення або припинення [PERSON] права на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 60). Отже судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно з серпня 2012 року є адвокатом, має право на зайняття адвокатською діяльністю і це право не зупинялось і не припинялось. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За приписами ч. 1 ст. 26, ч.ч. 1, 3, 5 ст. 27 названого Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором Таким чином, за своє правовою суттю договір про надання правової допомоги є цивільно-правовим договором про надання послуг і відрізняється від строкового трудового договору, зазначеного у ст. 21 КЗпП України. Більше того, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», зокрема посадових осіб місцевого самоврядування, є несумісною з діяльністю адвоката. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності. Проте до суду не надано доказів того, що адвокат [PERSON] подавала таку заяву до ради адвокатів регіону у триденний строк з дня укладення трудового договору з відповідачем, окрім того, в Реєстрі адвокатів України відсутня інформація про зупинення або припинення [PERSON] права на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 60). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що адвокат може надавати правову допомогу органу місцевого самоврядування на підставі цивільно-правового договору про надання правової допомоги, а укладення строкового трудового договору (контракту) з адвокатом для виконання функцій посадової особи місцевого самоврядування суперечить вимогам ст.ст. 7, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Разом з тим, враховуючи, що укладений між адвокатом [PERSON] та Нерубайською сільською радою договір не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, то відповідно на нього не поширюються передбачені нормами статей 203, 215 цього Кодексу загальні вимоги щодо чинності правочину та він не може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав із застосуванням наслідків недійсності правочину (правова позиція ВСУ у справі № 6-530 цс15), а підлягає розірванню на підставі п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Щодо доводів позивача про незаконність її звільнення в період тимчасової непрацездатності суд зазначає наступне. Так, вiдповiдно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi ), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi. Це правило не поширюється на випадок повної лiквiдацiї пiдприємства, установи, органiзацiї. Аналогiчнi правила застосовуються i до випадкiв звiльнення працiвника з пiдстав передбачених ст. 41 КЗпП України ( ч. 3 цiєї норми ). У пунктi 17 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорiв» мiстяться розяснення про недопустимiсть звiльнення працiвника в перiод тимчасової непрацездатностi, а також у перiод перебування у вiдпустцi (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), якi стосуються як передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України випадкiв, так й iнших випадкiв, коли розiрвання трудового договору вiдповiдно до чинного законодавства провадиться з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу. Разом з тим, змiст поняття «розiрвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого вiднесено лише звiльнення з пiдстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змiстом термiну «розiрвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого iншого звiльнення, пiдстава якого не зазначена у ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спецiально не визначив як розiрвання трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу (правова позиція ВСУ у справі 6-156цс12). Таким чином, ураховуючи те, що мiж сторонами виник спiр iз приводу припинення трудового договору з працiвником з пiдстав, передбачених іншими законами п. 9 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а не у звязку iз звiльненням працiвника з iнiцiативи власника, або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на цi правовiдносини не поширюються. Підсумовуючи наведене не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження № 59-ОС від 02 грудня 2016 року про припинення строкового трудового договору (контракту) від 25 серпня 2016 року, укладеного Нерубайською сільською радою Біляєвського району Одеської області з адвокатом [PERSON], яка відповідно до контракту була прийнята на посаду юрисконсульта. Інші позовні вимоги, які є похідними від первісної, задоволенню відповідно також не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed