Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить зобов`язати ОК «Престиж-Буд» усунути порушення санітарних норм та розташувати контейнерний майданчик, з додержанням санітарних норм, відповідно до наказу №145 від 17.03.2011 Міністерства хорони здоров`я України «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць та стягнути з ОК «Престиж-Буд» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовую тим, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Зазначений будинок обслуговується кооперативом ОК «Престиж-Буд». Між позивачкою та відповідачем укладений договір №2/3 від 01.09.2018 про надання послуг з утримання будинків нежитлових приміщень та прибудинкових територій. Комунальні рахунки справно сплачує. Позивачка проживає на першому поверсі будинку. Під її вікнам розташована незаконна контейнерна площадка для збору та тимчасового зберігання твердих побутових відходів. Зазначена площадка розташована з суттєвим порушенням санітарних вимог, зазначених в наказі №145 від 17.03.2011 Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць. Зазначена площадка, завдяки смороду, завдає шкоди здоров`ю позивачки та не уможливлює нормальне проживання всіх мешканців першого під`їзду, оскільки розташована занадто близько, а саме у 8 метрах від вікон будинку. Відповідно до: п.2.8 наказу №145 від 17.03.2011 Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання території населених місць» контейнерні майданчики повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстані не менше 20 м., п. 2.7 Контейнерні майданчики повинні мати водонепроникне тверде покриття та бути обладнані навісам, огорожею та ізольовані від об`єктів обслуговування населення, господарських дворів і магістральних вулиць смугою зелених насаджень шириною не менше 1,5 м. не повинні бути прохідними для пішоходів і транзитного руху транспорту. Всі ці норма на думку позивача порушенні відповідачем. У зв`язку з антисанітарним розміщенням контейнерної площадки та шкідливого смороду від неї змінився нормальний спосіб життя позивача, та протягом тривалого часу зазнавала душевних страждань, внаслідок чого їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а саме 5000 гривень. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.02.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , однак з грудня 2019 року в даній квартирі вона не проживає, а проживають її батьки. Розташування контейнерного майданчика їй заважає. Просить відповідача перенести її у відповідність до санітарних норм. Докази порушення відповідачем санітарних норм містяться на ДВД-диску, який долучено нею до матеріалів справи при поданні позовної заяви до суду. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн., оскільки мати позивачки, яка проживає у вищевказаній квартирі лікується у неврологічному відділенні. Однак якщо відповідач перенесе контейнерний майданчик відповідно до санітарних норм на задоволенні стягнення моральної шкоди позивачка не наполягатиме. Представник відповідача в судове засідання з документами, які посвідчують право представляти інтереси відповідача в суді не з`явився з невідомих суду причин, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позовних вимог від нього не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] . Просить перенести контейнерний майданчик відповідно до санітарних норм, оскільки на даний час він знаходиться на відстані 7 метрів. Крім того, пояснив, що позивачка у вказаному будинку не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає на першому поверсі в будинку [ADDRESS] , позивачці доводиться мамою. Контейнерний майданчик для сміття розташований на відстані 8 метрів. Під вікнами від контейнерного майданчика для сміття неприємний запах, а також постійно перебуває сміття. Суд, вислухавши думку позивача, покази свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.10/. 01 вересня 2018 року між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Престиж-Буд» був укладений договір №2/3 про надання послуг з утримання будинків житлових та нежитлових приміщень та прибудинкових територій /а.с. 11/. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів. Відповідно до ст.5 вищевказаного Закону, управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень. Згідно ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» N 1875-IV від 24.06.2004р., контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Зазначені у частині першій цієї статті органи можуть залучати до своєї роботи на громадських засадах представників органів самоорганізації населення та членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів, молодіжних житлових комплексів тощо. Результати перевірок відповідності дотримання стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг та висновки, отримані в результаті роботи комісій, які створені з ініціативи або за участю органів місцевого самоврядування та/чи органів самоорганізації населення та членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів, молодіжних житлових комплексів тощо, мають безперешкодно надаватися для ознайомлення цим представникам за їхнім зверненням. Згідно ст.20 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Згідно ст.23 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., до об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил. Згідно ст.25 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Згідно ст.33 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., у сфері благоустрою населених пунктів діє система нормативів, що встановлюється у сфері землеустрою, містобудування, озеленення територій, утримання будинків і споруд, освітлення територій, а також у галузі охорони здоров`я та охорони навколишнього природного середовища. Згідно ст.38 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів. Згідно ст.40 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» N 2807-IV від 06.09.2005р., самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами. Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів. Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом: 1) проведення перевірок території; 2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян; 3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій; 4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту. Відповідно до ст.30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» N 280/97-ВР від 21.05.1997р., до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню; 6) вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин; 7) організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Таким чином, з вищенаведених норм діючого законодавства, суд вбачає, що, питання щодо організації та управління об`єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, до якого, між іншим, також входить і вирішення питання щодо розташування контейнерів для побутових відходів на прибудинковій території певного об`єкту, а також здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг входить виключно до відання виконавчих органів міських рад, рішення яких щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковими для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають. Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді, наданої позивачу 18.02.2020 року головою ОК «Престиж-Буд», місце розташування контейнерних майданчиків для сміття визначено забудовником, яким ОК «Престиж-Буд» не являється. однак, ОК «Престиж-Буд» вишукав фінансову можливість та зробив зміщення сміттєвого контейнеру таким, чином, щоб дотриматися санітарних норм, прав та інтересів мешканців та вільного доступу сміттєвозу до цього майданчику в умовах щільної забудови. Здійсненна дезінфекція сміттєвих контейнерів /а.с.12/. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, матеріали справи не містять рішення виконавчого органу міської ради щодо зобов`язання відповідача через порушення ним санітарних норм здійснити перенесення контейнерів для збору твердих побутових відходів, які встановлені на відстані ближче ніж 20 метрів від будинку [ADDRESS] . Крім того, матеріали справи не містять передбаченого Додатком 1 до пункту 2.1.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства N 76 від 17.05.2005р., Акту загального огляду жилого будинку, який складається певною комісією та фіксує виявлені вказаною комісією недоліки у санітарному стані будинку та його прибудинкової території. Разом з цим, як стверджує позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, відповідач ОК «Престиж-Буд», який на час розгляду справи є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] , відмовляється у досудовому порядку перенести контейнери для збору твердих побутових відходів, які встановлені з порушенням санітарних норм, а саме на відстані ближче ніж 20 метрів від будинку, що змушує позивача звернутися до суду та просити суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача вчинити певні дії. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. В судовому засіданні судом були дослідженні фотографії та ДВД-диск. Фотографії, які містяться в матеріалах справи, не містять даних на якій відстані від вікон квартири знаходиться контейнерний майданчик для сміття /а.с.13-14/, з переглянутого ДВСД-диску вбачається, що невстановлені особи роблять заміри відстані від будинку до розташування контейнерного майданчику для сміття, однак, хто ці особи та чи мають вони спеціальні знання та повноваження для цього, доказів в судовому засіданні не надано /а.с. 15/. Також під час розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] з грудня 2019 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, з якого можливо встановити, що, на час розгляду даного позову, відповідач, а саме ОК «Престиж-Буд», при здійсненні своєї діяльності не дотримується стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг, і, як наслідок, порушує права позивача, як споживача у сфері житлово-комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене, та, приймаючи до уваги, що, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині зобов`язання \~ОК «Престиж-Буд» перенести контейнери для збору твердих побутових відходів, встановлені у дворі будинку [ADDRESS] на відстань не менш ніж 20 /метрів від стін житлових та громадських будівель і споруд є не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої вказаної статті, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з п. 9\~ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»\~до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо. Положеннями ст.\~25, ч. 1 ст.\~28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»\~передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади Згідно з ч. 5\~ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Пунктом 7 ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»\~передбачено право громадян звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. В ході розгляду справи позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що позивач зазнала душевних страждань, у зв`язку з антисанітарним розміщенням контейнерного майданчику для сміття, оскільки в судовому засіданні позивачка пояснила, що за вищевказанаю адресою вона не проживає з 2019 року, за даною адресою проживають її батьки, а моральні страждання обґрунтовує тим, що її мама перебуваї кожен місяць на лікування у неврологічному відділенні лікарні, при цьому докази зазначених обставин позивачем до матеріалів прозову долучено не було. За змістом ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5\~постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіяні. З огляду на встановлені обставини під час розгляду справи позивачем не доведено отримання (наявність) такої шкоди, що в свою чергу свідчить про відсутність необхідних складових для її відшкодування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed