Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який надалі уточнила, в якому просить стягнути з ПАТ «АТ НДІРВ» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 20774 грн., компенсацію втрати частини доходу в сумі 5444,68 грн., а також середньомісячний заробіток при звільненні в сумі 26007 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона працювала на посаді інженера технолога 1 категорії в ПАТ «АТ НДІРВ» по тимчасовому трудовому договору з 14.01.2013 року. По закінченню строку тимчасового договору 29.01.2014 року вона була звільнена. Нарахована заробітна плата за період роботи з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 8597 грн. не виплачена. З 11.03.2014 року по 28.11.2014 року вона повторно уклала тимчасовий трудовий договір з відповідачем. Позивач зазначає, що вона була вимушена звільнитися. Проте, в порушення вимог трудового законодавства, відповідач заробітну плату за період з липня 2013 року по січень 2014 року в сумі 8597 грн., а також за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року в сумі 12177 грн. станом на сьогоднішній день не виплатив. Позивач у судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме розмір заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та частково визнали середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, зазначивши, що його розмір становить 1321,60 грн. за період після звільнення 25.11.2014 року та повністю заперечували проти задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні 29.01.2014 року, оскільки позивачкою пропущений строк звернення з позовними вимогами. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] з 14.01.2013 року по 29.01.2014 року працювала інженером-технологом І категорії на макетно-експерементальному виробництві у Публічному акціонерному товаристві «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». Наказом № 5-к від 27.01.2014 року [PERSON] звільнено з посади у ПАТ «АТ НДІРВ» за а ст. 36 ч. 2 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку строкового договору. В період з 11.03.2014 року по 28.11.2014 року позивач працювала інженером-технологом І категорії на макетно-експерементальному виробництві у відповідача, та була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). ПАТ «АТ НДІРВ» має заборгованість по заробітній платі перед позивачем, яка підприємством не сплачена. Згідно довідки ПАТ «АТ НДІРВ» станом на 01.02.2015 року сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] складає - 20774,00 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачу проведений не був та до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не сплачена. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, а з ПАТ «АТ НДІРВ» на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 20774,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. 29.01.2014 року позивачем було вперше порушено права позивача з виплати заробітної плати, проте строк звернення до суду із даними вимогами сплинув, в зв'язку з чим, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки з 29.01.2014 року в сумі 19244,94 грн. Суд стягує з відповідача на користь позивача 6762,09 грн. - середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, виходячи з наступного. Так, Наказом Директора ПАТ «АТ НДІРВ» № 138 від 28.10.2013 року на підприємстві в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року встановлено неповний дводенний робочий тиждень. Також, в період з 01.01.2015 року по 01.03.2015 року підприємство повністю зупинило свою діяльність. Проте, згідно наданих позивачем розрахункових листків, у серпні-вересні 2014 року позивачем було відпрацьовано 17 робочих днів. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за час затримки заробітної плати при звільненні 28.11.2014 року за три місяці, становить 6762,09 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і компенсація втрати частини заробітної плати в зв'язку з інфляцією, яка, згідно наданого позивачем та не заперечувалась представником відповідача, становить 5444,68 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 329,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial