Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в подальшому збільшивши позовні вимоги та в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за № 2351 від 28.03.2016 про стягнення з [PERSON] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 360 868, 39 грн. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] безпідставно стягнені за виконавчим написом нотаріуса грошові кошти в розмірі 4 358, 27 грн., моральну шкоду 50 000, 00 грн та судові витрати в розмірі 5 136, 80 грн. В обгрунтування позовної заяви зазначила, що постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Біляєва Бориса Євгеновича від 29.05.2018 року відкрито виконавче провадження № 56395616 про стягнення з [PERSON] , на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 360 868, 39 грн., (що по курсу НБУ на цей час становить 13 275, 79 дол. США ) на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, 28.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі № 2351. На цій підставі з пенсії позивача утримується на користь банку кошти, які раніше сплачені нею у виконавчому провадженні. Постановою державного виконавця Червонозаводського ВДВС ХМУЮ Карпова О.В. від 29.05.2014 року закінчено виконавче провадження ВП № 34496046 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3386/11, виданого Дніпропетровським районним судом м. Дніпропетровськ, яким з позивача на користь відповідача стягнуто 108 010, 19 грн., що по курсу НБУ на той час становило 13 275, 79 дол. США, що підтверджується доданою копією рішення суду та постановою державного виконавця. Зазначене стягнення здійснене у повному обсязі у зв`язку з заборгованістю за кредитним договором «Мікрокредит» від 11.01.2008 року № 200949 СRЕD та кредитному картковому договору від 23.03.2007 року, який укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк». Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність заборгованості позивача перед банком, позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального оркугу Бондар Іриною Михайлівною 28.03.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 2351, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, а стягнені з неї на підставі вказаного виконавчого напису грошові кошти у розмірі 4 358,27 грн. Ухвалою суду від 24.01.2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 25.06.2019 ухвалою суду було витребувано докази по справі. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача по справі до суду відзив на позовну заяву не надійшов. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Дослідивши докази, надані сторонами на доведення обставин, на які вони посилаються, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, суд находить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2011 у справі № 2-3386/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приват банк», ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Приват банк» заборгованість за кредитним договором № 200949-CRED від 11.01.2008 року у розмірі 41 173, 36 гривень, за кредитним договором № б/н від 23.03.2007 року у розмірі 66 336, 83 гривень, витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов 'язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 500, 00 гривень, а всього - 108 010, 19 гривень. 28.03.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», за яким на підставі кредитного договору № SAMDN03000012424707 від 23.03.2007 року, з [PERSON] стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 13 275, 79 (тринадцять тисяч двісті сімдесят) доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.02.2016 року становить 359 168, 39 грн., з яких: 3 000,00 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 9 050,04 доларів США - заборгованість за відсотками; 165,00 доларів США - комісія; 500 доларів США штраф (фіксована частина); 560,75 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості). Стягнення здійснюються за період з 23 березня 2007 року по 29 лютого 2016 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 700 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2351. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першоюстатті 50 Закону України «Про нотаріат»визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Відповідно дост. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженомунаказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (даліПорядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(далі Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається зі змісту виконавчного напису нотаріуса Бондар І.М. від 28.03.2016 № 2351, документ, який взято до уваги нотаріусом при вчиненні виконавчого напису кредитний договір № SAMDN03000012424707 від 23.03.2007, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] , при цьому посилання на розрахунок заборгованості за договором, письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, документи, що підтверджують відправлення поштових листів з вимогою до боржника відсутні. Ненадання нотаріусу документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. В порушення вимог підпункту 6.2 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус взагалі не перевірив, чи передбачено умовами договору стягнення з боржника пені та штрафу. Нарахування штрафу в розмірі (500,00 доларів США та 560,75 доларів США) витягом з рахунку боржника не підтверджено. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 23.03.2007 року по 29.02.2016 рік, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством (ст..88 ЗУ «Про нотаріат») та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставіст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, кредитор до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу не надавав. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Крім того, відповідно достатті 258 ЦК до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку. Таким чином, суд вважає встановленим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 28 березня 2016 року були порушені вимоги статей 87,88 Закону «Про нотаріат»та пункту 3 Порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що банк не мав права стягувати з [PERSON] пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором. Також виконавчий напис було вчинено без врахування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2011, згідно якого з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитними договороми № 200949-CRED від 11.01.2008 року та № б/н від 23.03.2007 року у розмірі 108 010,19 грн. Вказане також свідчить про те, що розмір заборгованості наданий нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису був спірним. Відповідно до ч.3 ст.12та ч.1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Що стосується позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку на користь позивача безпідставно одержаних за виконавчим написом нотаріусу грошових коштів в розмірі 4 358, 27 грн., суд вважає необхідним відмовити у їх задоволенні, оскільки наразі немає рішення, що набрало чинності з приводу визнання недійсним виконавчого напису, за яким відбувається стягнення. Тобто наразі такі позовні вимоги є передчасними. Щодо вимог позивача до про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно дост. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 ЦПК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй незаконними діями ПАТ КБ «Приватбанк» була спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася, а також не довела розмір шкоди. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, з наданого представником позивача [PERSON] розрахунку вартості послуг з надання професійної правничої допомоги від 15.01.2019, остання надала позивачу правничу допомогу щодо надання професійної правничої допомоги (6 годин), складання позовної заяви, завірення копій документів, складання відповіді у відповідності до Договору про надання професійної правничої допомоги № 15/01 від 15.01.2019. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується ЗУ «Про адвокатурута адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012року (із змінами і доповненнями), згідно частини1 статті 26 якого, адвокатська діяльністьздійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами,що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Так, згідно квитанції № 13505 від 21.01.2019 року [PERSON] сплатила на користь ФОП [PERSON] 3 600 грн. в рахунок оплати професійної правничої допомоги. За таких обставин суд вважає, що вказаний платіжний документ є належним доказом на підтвердження здійснення [PERSON] фактичних витрат на правничу допомогу в сумі 3 600 грн., внаслідок чого дані витрати саме в такій сумі підлягають стягненню з відповідача. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в частині з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню На підставі викладеного та

Outcome: partial