Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2208,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Спільні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.07.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Позивачка позбавлена можливості отримувати документи щодо дітей та вчиняти інші дії в їх інтересах, оскільки на вчинення таких дій часто необхідна згода батька, однак відповідач таку згоду надавати не може, оскільки постійно проживає за кордоном. Позивачка зазначає, що дбає про своїх дітей, за місцем фактичного проживання діти забезпечені всім необхідним, тому доцільно визначити їх місце проживання разом з позивачкою у судовому порядку. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 02.07.2019 року протокольною ухвалою суду витребувано зі Служби у справах дітей Житомирської міської ради висновок щодо можливості визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . 17.10.2019 року до суду надійшов висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи міститься заява, у якій вона просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява, у якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачкою визнав та просив задовольнити. Щодо стягнення з відповідача судових витрат у сумі 2208,00 грн. заперечив. Представник служби у справах дітей Житомирської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8,9) Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. (а.с. 4) Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.07.2014 року стягувато з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2014 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , після чого в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] до досягнення повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 5) Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, і спільна дитина сторін проживає за адресою місця реєстрації позивачки. Згідно з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, від 16.10.2019р. №1160, виходячи з інтересів дітей, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . Як вбачається зі змісту вказаного висновку, [PERSON] разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. [PERSON] працює, має самостійний дохід. [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. 08 жовтня 2019 року питання визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, вивчено наявні матеріали справи. В матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, неможливості утримувати дітей чи приділяти достатню увагу їх вихованню, навчанню та духовному розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Доказів того, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю суперечить інтересам дітей, матеріали справи не містять. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з позивача судових витрат по оплаті витрат на професійну правову допомогу та судового збору, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Суд не приймає заперечень відповідача щодо стягнення судовх витрат, оскільки частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1440,00 грн., які підтверджуються договором про надання професійної правничої допомоги № 25/03 від 25.03.2019 року, актом прийому - передачі наданих послуг № 01 № 25.03.2019р. року до Договору професійної правничої допомоги № 25/03 від 25.03.2019 року та квитанцією № 0.0.1309654917.1 від 27.03.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 384,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved