Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області в цивільній справі №2-791/10 з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку, але не менше, 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2010 і до повноліття дитини. У зв`язку зі змінами в законодавстві України стосовно мінімального розміру аліментів, позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь до розміру 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також у зв`язку з погіршенням матеріального стану позивача, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, позивач уточив позовні вимоги та просив змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на корись позивача понесені додаткові витрати на дитину, а саме: витрати згідно договорів, витрати на лікування, відповідно до платіжних документів, що додано до уточненої позовної заяви. Сторони в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином. На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судом на підставі частини другої ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 12.08.2009, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] (а. с. 3). Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області в цивільній справі №2-791/10 з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку, але не менше, 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2010 і до повноліття дитини. Зазначене рішення суду набрало законної сили (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого 07 червня 2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] (позивач) уклала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу було змінено прізвище дружини на « [PERSON] ». З досліджених матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідачем [PERSON] до суду надано заяву (що надійшла до суду 05.02.2019), відповідно до якої відповідач позовні вимоги не визнає, просить в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення, а також на те, що позивачем не надано суду письмових доказів понесення додаткових витрат на дитину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, №25, ст.291), набрав чинності 08.07.2017, внесено зміни до Сімейного Кодексу України, зокрема до ч. 2 ст. 182, яку викладене в наступній редакції «2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Частиною 2 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище позивача, відповідача, який офіційно працевлаштований, відомості стосовно наявності у відповідача іншої дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення, відповідно до вимог ст. 182 СК України та беручи до уваги роз`яснення пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги стосовно збільшення розміру стягнення аліментів підлягають задоволенню, так як позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину в мінімальному розмірі, передбаченому чинним законодавством, а позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з копій свідоцтв про народження дітей, позивач є матір`ю ще двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 4-5). Як вбачається з наданих позивачем до суду документів, в період з 25.03.2016 року по 30.01.2019 [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення дитиною 3-х років, що свідчить про погіршення матеріального стану позивача (а. с. 6). На думку суду, позивачем доведено наявність обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до норм ст. 185 СК України. Будь-яких доказів надання матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] , в тому числі здійснення додаткових витрат на дитину батьком - відповідачем [PERSON] , до суду разом з матеріалами відзиву (заяви) не надано. Позивачем в якості доказів надано до суду копії договорів про надання додаткових освітніх послуг, відповідно до яких в період навчання малолітньої [PERSON] в загальноосвітньому закладі освіти дитина отримувала додаткові освітні послуги, вартість яких сплачувалася матір`ю [PERSON] (а. с. 9-11). Як докази оплати за вищевказаними договорами, позивачем надано копії платіжних документів, датованих 2015-2018 р. р., на загальну суму 4530,00 грн., 1/2 з якої (2265,00 грн.) підлягає стягненню з відповідача, інших доказів здійснення оплати за додаткові освітні послуги позивачем до суду не надавалося. Крім того, на думку суду, позивачем доведено здійснення додаткових витрат на дитину, пов`язаних з лікуванням доньки, в тому числі, що разом, відповідно до наданих до суду платіжних документів, становлять 1770,81 грн., 1/2 з яких (885,40 грн.) також підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, загальна сума фактично понесених позивачем додаткових витрат на дитину становить 6300,81 грн., 1/2 з яких (в розмірі 3150,40 грн.) підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тобто з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial