Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 20.09.2003 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1424. Позивач зазначила, що від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років їхні сімейні стосунки поступового погіршувалися по причині різних поглядів на життя, фактично шлюбні відносини припинено. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року відкрито провадження по справі . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася , надіслала до суду заяву, в якій прохала проводити судове засідання без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує. Прохала після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився , надіслав до суду заяву, у якій прохав проводити судове засідання без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про розірвання шлюбу таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно 22 січня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1424, вбачається, що 20 вересня 2003 року сторони уклали шлюб (а.с.4). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.01.2007 року виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (а.с.6). Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов до першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 454 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved