Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої уточнені вимоги мотивує тим, що вона з 1995 року до лютого 2011 року проживала сім`єю з [PERSON] , були з ним пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали за обоюдним погодженням, спільно придбавали необхідні речі. В зареєстрованому шлюбі не перебували. [INFO] у них народилася спільна дитини - дочка [PERSON] . Батьком дитини вказано [PERSON] . За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , потім - в будинку по [ADDRESS] . Вона зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 05.07.2003 і до даного часу. Заощадивши кошти протягом періоду спільного проживання, вона разом з [PERSON] придбали наступне майно: 3/4 частини чотирикімнатної квартири по [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру по [ADDRESS] ; однокімнатну квартиру по [ADDRESS] ; земельну ділянку [ADDRESS] , на якій згодом побудували житловий будинок, гараж та ганок. Зазначену нерухомість було оформлено на [PERSON] У 2011 році стосунки між ними погіршувалися. Влітку 2018 року вона, приїхавши у м.Суми, намагалася зайти у квартиру по [ADDRESS] , але [PERSON] не надав їй доступу до житла, змінивши замки. Аналогічним чином вона не змогла потрапити й в інше житло. У зв`язку з цим просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1995 року по лютий 2011 року; визнати 3/4 частини чотирикімнатної квартири по [ADDRESS] , площею 80,75 кв.м, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 29,92 кв.м, однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 30,68 кв.м, домоволодіння [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та [PERSON] ; виділити їй у власність 3/4 частини чотирикімнатної квартири по [ADDRESS] , площею 80,75 кв.м, та однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 30,68 кв.м; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність [PERSON] однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 29,92 кв.м, та домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні вищевикладеному. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити частково, а саме визнати факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 1995 по січень 2005 року; визнати 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю; визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 706275 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 353137,50 грн. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 706275 грн.; в іншій частині позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності; в разі не застосування підстав спливу строку позовної давності відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю. Зазначив, що дійсно [PERSON] та [PERSON] проживали в фактичних шлюбних відносинах (без офіційної реєстрації шлюбу) приблизно з 1995 року по січень 2005 року, а не по 2011 рік. В 2004 році [PERSON] виїхала на постійне проживання в Швейцарію, де й мешкає зараз. Щодо чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , то вона дійсно була набута під час шлюбних відносин 27.03.2003 і він не заперечує проти віднесення її до спільного майна та виділення її у власність [PERSON] . Вартість квартири вказана в позовній заяві занижена, тому при визначенні вартості не було досліджено стан квартири. Дійсна ринкова вартість квартири на час розгляду справи складає 941700 грн., тобто вартість частки 3/4 складає 706275 грн. Щодо іншого майна вказаного в позові, то воно не набувалося під час спільного проживання, як чоловіка та жінки, і є особистим майном [PERSON] та не відповідає дійсній вартості на час розгляду справи. Однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана 08.11.2005. Вартість квартири складає 402600 грн. Однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана 06.03.2009, вартість квартири складає 402600 грн. Житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , не може бути предметом поділу, оскільки житловий будинок будувався в період часу з 2015 року по 2017 рік і право власності на нього, як на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано 22.03.2017, вартість земельної ділянки становить 167870 грн. На дату подачі позовної заяви [PERSON] проживає в Швейцарії та одружена. Майно, на яке [PERSON] претендує, було придбане в період часу з 08.11.2005 по 2009 рік. Період часу, який вона просить встановити як режим подружнього життя, з 1995 по лютий 2011, тобто строк позовної давності сплинув в будь-якому разі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає їх як сусідів. Переїхали вони на [ADDRESS] , приблизно в 2003 - 2004 році коли їхній дочці [PERSON] було приблизно 7-8 років. Коли [PERSON] було приблизно 10-11 років [PERSON] почала з дочкою кудись виїжджати. Чи придбавали [PERSON] та [PERSON] спільно майно їй не відомо. Крім того, що їхня дочка [PERSON] дружила разом з її дочкою їй більше не відомо. Чи кудись виїжджала [PERSON] їй не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є зятем [PERSON] з 2014 року. В сім`ї [PERSON] та [PERSON] він почав з`являтися в кінці 2009-2010 року. [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] . На його думку вони були у сімейних відносинах, бо в них був спільний побут, все було спільне. Тісні відносини [PERSON] та [PERSON] були доки їхня спільна дочка [PERSON] не поїхала навчатися в Швейцарію взимку 2011 року. Коли [PERSON] працювала в Швейцарії, то вона надсилала [PERSON] постійно, раз в 3-4 місяці, грошові кошти (2-3 тисячі франків), за які останній купував квартири. На проєкт будинку в с.Сад Сумського району було потрачено 10 тис дол. США, які [PERSON] надіслала [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що з 1998 року по 1999 рік він познайомився з [PERSON] . Після того, як [PERSON] поїхала у 2004 році в Швейцарію, він її більше ніразу не бачив. [PERSON] є його двоюрідним дядьком. [PERSON] жив своїм життям, а [PERSON] жила своїм. Чи передавала [PERSON] кошти зі Швейцарії [PERSON] він не знає. Починаючи з 2004 року, він часто приїзжав у м.Суми по роботі. Перебуваючи, починаючи з 2001 по 2007 рік, кожний місяць у гостях [PERSON] по [ADDRESS], [PERSON] він там не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися приблизно в 1998-1999 роках та почали жити у чотирьохкімнатній квартирі на [ADDRESS] Після народження дитини [PERSON] відразу поїхала у Швейцарію. Зазначила, що батько [PERSON] постійно збирав кошти, щоб купити квартиру по [ADDRESS] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] деякий час проживав з [PERSON] , у них народилася спільна дочка, через деякий час [PERSON] поїхала за кордон. З [PERSON] вона познайомилася приблизно в 1999-2000 році. Деякий час [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі по [ADDRESS] . Дана квартира була придбана за кошти батька [PERSON] та зареєстрована на [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були разом приблизно з 1999 року по вересень 2005 року, оскільки 16.09.2005 на її весіллі [PERSON] не була присутня. Чи передавала [PERSON] кошти [PERSON] на утримання спільної дочки вона не знає. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є позивач та відповідач по справі (а.с.13). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 27.03.2003,- [PERSON] , що діяв від себе особисто та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , було придбано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,75 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м, в такому співвідношенні: [PERSON] - 3/4 частки, [PERSON] - 1/4 частка (а.с.117). Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 08.11.2005,- [PERSON] було придбано квартиру, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 29,72 кв.м (а.с.134). Згідно договору купівлі - продажу квартири від 06.03.2009,- [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,68 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м (а.с.134). Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11.05.2009,- [PERSON] було придбано земельну ділянку під [ADDRESS] , площею 0,1000 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.173). До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї не передбачено інше. У період з 01 квітня 1995 року по 01 січня 2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив положень про порядок врегулювання відносин між особами, які проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і до набрання законної сили Сімейного кодексу України законодавством не передбачалось встановлення такого факту. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»,- майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135сц13. З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2003 [PERSON] , який діяв від себе особисто та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] ( [PERSON] - 3/4 частки, [PERSON] - 1/4 частка), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та проти чого не заперечував і сам відповідач [PERSON] , що спірна квартира була набута під час шлюбних відносин і останній не проти віднесення її до спільного майна та виділення її у власність [PERSON] . Оскільки відповідач позов визнав частково, суд приймає визнання позову відповідачем в частині встановлення факту проживання сторін в фактичних шлюбних відносинах з 1995 року по січень 2005 та придбання під час шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] квартири, за адресою: [ADDRESS] , яке на думку суду не суперечить вимогам закону, а тому обставини позову в цій частині не потребують доказування відповідно до ст.82 ЦПК України. Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України,- неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно матеріалів справи, позивач просила визнати за собою право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , які згідно договору купівлі - продажу квартири від 27.03.2004 належать на праві спільної часткової власності [PERSON] , а також враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнав позов в частині визнання за [PERSON] права власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та просив стягнути з [PERSON] 353137,50 грн. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , вартістю 706275 грн. (а.с.118-129), а тому суд враховуючи вищевикладене вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 353137 грн. 50 коп. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна. Щодо встановлення позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України,- позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України,- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки влітку 2018 року позивач [PERSON] , приїхавши у м.Суми, намагалася зайти до квартири по [ADDRESS] , але відповідач [PERSON] не надав їй доступу до житла, змінивши замки, то 16.10.2019, подавши до суду позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, суд вважає, що строк для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущений не був. За приписами частини 2 статті 3 СК України,- сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України,- якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України,- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, вимога позивача про визнання за нею право власності на майно, здобуте під час перебування з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах з лютого 2005 року по лютий 2011 року, а саме: однокімнатної квартири по [ADDRESS] , площею 29,92 кв.м, однокімнатної квартири по [ADDRESS] , площею 30,68 кв.м, домоволодіння [ADDRESS] , спільною сумісною власністю її та [PERSON] ; виділити їй у власність однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 30,68 кв.м; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність [PERSON] однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , площею 29,92 кв.м, та домоволодіння [ADDRESS] , є такою, що задоволенню не підлягає. Так, [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували існування між нею та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат та набування майна в інтересах сім`ї з періоду часу з лютого 2005 року по лютий 2011 року. Надана суду позивачем [PERSON] виписка з банківського рахунку (а.с.30-36) не є належним доказом, оскільки остання не містить ні печатки органу яким її видано, ні підтверджує існування між нею та [PERSON] відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету. Крім того, покази свідків не можна вважати належними, об`єктивними та допустимими доказами для встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю в період з лютого 2005 року по лютий 2011 року та придбання спірного майна. Так, надані покази свідком [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки останній є заінтересованою особою, а саме зятем позивача [PERSON] , а допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] не стверджувала конкретних фактів та обставин ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат. Таким чином, доводи позивача про те, що остання, заощадивши спільні кошти, протягом періоду спільного проживання з лютого 2005 року по лютий 2011 року з [PERSON] придбали нерухоме майно є необґрунтованими та безпідставними. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2037,36 грн. (353137,50 грн. х 9605 грн. : 2673170 грн.) + 768,40 грн.) за вимогу майнового та немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: partial