Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.12.2012 їй належить право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] З 2015 року за згодою позивача у цьому житловому будинку була зареєстрована дружина її сина - [PERSON]. [INFO] син позивача [PERSON] помер. Його дружина - відповідач по справі 01.12.2016 по незрозумілим для позивача причинам виїхала з її будинку, її місце проживання невідоме. Знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідач не бажає. Таким чином позивач вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. До початку судового засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася по невідомій суду причині, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується право власності позивача [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно з випискою з домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою у вказаному будинку з 09.06.2015. Згідно з Актом, складеним головою квартального комітету №4 м.Синельникове за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], але з грудня 2015 року по теперішній час за даною адресою фактично не проживає. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не проживає у будинку [ADDRESS] більше одного року без поважної причини. На підставі викладеного та

Outcome: approved