Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], яка діє у своїх інтересах та у інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй [PERSON] із дитиною в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], однак у даній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] із дитиною, яких вона зареєструвала на певний час, однак відповідач [PERSON] у квартирі ніколи не проживала та не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє у своїх інтересах та у інтересах неповнолітнього [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, у своїх поясненнях плуталася, зазначивши спочатку, що є родичкою позивача по лінії батька, однак у подальшому зазначила, що позивач її зареєструвала тимчасово на прохання знайомого та що вона не є її родичкою, пояснила, що в разі зняття її з дитиною з реєстрації, їй не буде де зареєструватися у м. Вінниці, хоча фактично за спірною адресою вона з дитиною не проживає та ніколи не проживала. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради (виконавчий комітет Вінницької міської ради як орган опіки та піклування) у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, однак в матеріалах справи міститься висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.09.2018 року №01-00-011-41517 про недоцільність визнання дитини [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача [PERSON], за адресою проживання якої він ніколи не бачив відповідача [PERSON] із дитиною. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання свідка [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1998 року, виданого згідно наказу від 06.11.1998 року №17-П, зареєстрованого «ВООБТІ» за реєстровим №393/36284, записаного в реєстрову книгу за №404, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Скутельник І.А., зареєстрованого в реєстрі за №6-1529, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6-7), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.11.2018 року №145105228. Відповідно до довідки квартального комітету «Корея» від 22.05.2018 року №535, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, окрім інших, також відповідач [PERSON] та її син [PERSON], 2010 року народження, зазначено, що вони родичами власника зазначеної квартири (а.с. 9). Згідно довідки ОСББ «С.Лазо 31» від 02.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [ADDRESS], однак за даною адресою не проживають з 2011 року. Як було встановлено у судовому засіданні та визнала відповідач [PERSON] (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню), остання не перебуває у родинних відносинах із позивачем [PERSON], у спірній квартирі ніколи не проживала та не проживає, своїх речей у ній не зберігає, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає (оскільки у неї відсутнє інше можливе місце реєстрації), чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), а отже є усі правові підстави для усунення [PERSON] перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні майном, шляхом визнання [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України у спірних правовідносинах застосуванню не підлягає, оскільки відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не є членами або колишніми членами сім'ї власника житла. Щодо зняття з реєстрації неповнолітнього [PERSON], 2010 року народження, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. У даному випадку місцем проживання матері неповнолітнього [PERSON], 2010 року народження - [PERSON] не є спірна квартира, а тому право неповнолітнього [PERSON] користування житлом за адресою: [ADDRESS] у нього не виникає. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved