Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Донецьказалізниця», третя особа начальник вагонного депо Кожемяка В.О. про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на наступні обставини: з 27.03.2007 року позивачка постійно та безпосередньо працювала в ДП «Донецька залізниця» на посаді провідника пасажирських вагонів за контрактом. Згідно з умовами письмового контракту за № 7187 від 08.09.2011року вона була прийнята на строк дії контракту №7187 з 08.09.2011 року до 07.09.2016 року на посаду провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи у вагонному депо Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця». Наказом №17/ос начальника вагонного депо Донецьк Кожемяка В.О., позивачка була звільнена з посади провідника пасажирського вагона резерву провідників дільниці I групи 29.01.2013 року за умовами, передбаченими контрактом на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, про що зроблений відповідний запис до її трудової книжки за №10. Підставою для звільнення стало те, що позивачкою було порушено п.8.2.12 і Інструкції провідника пасажирських вагонів №ЦЛ - 0038 та п.18 та 20 контракту №7187 від 08.09.2011 р., а саме - при перевірці даних було встановлено розбіжності між даними АСК ПП УЗ і даними обліку в бланку ЛУ - 72/УЗ. Не внесено даних по місцям №№ 51, 37, 01, 03. Також у вагоні №1 на момент перевірки відповідно до графіку роботи та відпочинку повинна працювати провідник [PERSON], фактично працювала та вела бланк провідник Баркова Т.М., в бланк другим провідником вказана Медведєва Ю.О., вона згідно графіку роботи повинна обслуговувати вагон №2. Крім того на нарадах було встановлено, що провідники [PERSON] та Баркова Т.М. порушували графік роботи та відпочинку у рейсі, який був їм доведений під розпис в рейсовому журналі. Позивач зазначала, що вказаний наказ про її звільнення є необґрунтованим та незаконним і не погоджується з ним, виходячи з наступного. Пунктом 18 вищевказаного контракту № 7558 від 09.09.2011року встановленні наступні додаткові підстави припинення та розірвання контракту, які не передбачені чинним законодавством, а саме: встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі; допущення порушення прикордонних та митних правил при перетині державного кордону України, встановлення факту повторного використання постільної білизни; внесення недостовірних даних що до обліку пасажирів та комплектів постільної білизни бланк ЛУ-72/УЗ; незабезпечення своєчасних та безпечних умов проїзду пасажирів, їх посадки та висадки, що призвело до травмування або смерті пасажира; допущення випадків пожежі в пасажирських вагонах внаслідок недбалого вставлення до своїх службових обов'язків. Викладені відомості у наказі про звільнення позивача з роботи за № 17/ос від 29.01.2013 року про допущені нею порушення - встановленні розбіжності між даними АСК ПП/УЗ та даними ЛУ - 72/УЗ, порушення графіку роботи та відпочинку у рейсі, [PERSON] вважає такими, що недостовірно встановленні і нічим не обґрунтовані та мають характер припущень. 13 січня 2013 року позивач дійсно працювала провідником пасажирського вагону №1 поїзда №10 сполученням «Донецьк-Москва» і на дільниці шляху Лозова - Харків була проведена перевірка безквиткових пасажирів робітниками Центральної інспекційної комісії Укрзалізниці. У зробленому перевіряючими запису у рейсовому журналі на даний пасажирський поїзд відносно [PERSON] ніяких зауважень не вказано. Під час, і після закінчення рейсу, з боку начальника поїзда Ходарєва П.В. чи пасажирів вагону зауважень по її роботі, як провідника пасажирського вагону, не було. При вирішенні питання про звільнення її з роботи, позивачці не було пред'явлено ніяких доказів про наявність порушень п.18 Контракту під час вищевказаного рейсу. Заповнення [PERSON] бланку обліку населеності і витрат постільної білизни (форма ЛУ-72/УЗ № 360753) проводилось згідно з фактичною посадкою-висадкою пасажирів, а не згідно з даними автоматизованої електронної системи продажу квитків (АСК ПП УЗ), до якої вона не має і не може мати ніякого доступу. Таким чином, позивач не вносила під час рейсу ніяких недостовірних даних до бланку ЛУ-72/УЗ ,за що могла би бути звільнена на підставі підпункту «г» п.18 Контракту. Крім того, відповідно до пункту 3.4 Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни в пасажирських поїздах і причепних вагонах, формування залізниць України, яка затверджена наказом Укрзалізниці №124-Ц від 25 лютого 2009року, не передбачено обов'язку внесення провідником вагону даних до форми ЛУ-72/УЗ відповідно до даних автоматизованої електронної системи продажу квитків (АСК ПП УЗ). Згідно даного пункту Інструкції провідник зобов'язаний відображати інформацію про посадку-висадку пасажирів до вагону під час слідування поїзду, кількість перевезених у вагоні пасажирів та використання постільної білизни, тобто фактичні дані обороту пасажирів та постільної білизни у вагоні, що і було зроблено позивачкою під час заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ. Позивач просила визнати наказ ДП «Донецька залізниця» вагонне депо Донецьк №17/ос від 29.01.2013року про звільнення провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи [PERSON] на підставі п.8 ст.36 КЗпП України незаконним; поновити на посаді провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи у вагонному депо Донецьк ДП «Донецька залізниця», стягнути моральну шкоду та судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічно викладеним у заяві, однак ще зазначила, що в бланк обліку населеності і витрат постільної білизни вносила фактичні дані. Просили позов задовольнити. Представник відповідача Пархоменко Є.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у зв'язку з чим надав заперечення на позов. Також представник відповідача вважав, що звільнення [PERSON] на підставі п.8 ст.36 КЗпП України проведено з чіткою відповідністю до вимог діючого трудового законодавства та просив суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа, начальник вагонного депо Донецьк Кожемяка В.О. в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи про його відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні ним правовідносини. З 27.03.2007року позивач [PERSON] працювала в вагонному депо Донецьк ДП «Донецька залізниця» на посаді провідника пасажирських вагонів, що підтверджується записом в ії трудовій книжці за №5. Згідно з переукладеним з нею письмовим контрактом за № 7187 від 08.09.2011року [PERSON] була прийнята на строк дії контракту з 08.09.2011року до 07.09.2016 року на посаду провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи у вагонному депо Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця». 29.01.2013 року наказом №17/ос начальника вагонного депо Донецьк Кожемяки В.О. позивачка була звільнена з посади провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи на підставі п.8 ст.36 КЗпП України, за умовами передбаченими контрактом про що зроблений відповідний запис до її трудової книжки за №10. Також у наказі встановлено що провідник вагону №1 порушила п.8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів» №ЦЛ-0038 та п.18 контракту № 7187 від 08.09.2011 року. Згідно п.8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів» затверджено наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» №234-Ц від 01.09.2003 року провідник несе дисциплінарну відповідальність згідно з законодавством про працю та положенням про дисципліну працівників залізничного транспорту за порушення трудових обов'язків, зокрема за неправильне або несвоєчасне заповнення бланків звітності. Частиною 2 ст. 21 КЗпП України передбачено, що особою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організація праці робітника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Але таке загальне формулювання підстав звільнення позивачки в наказі №17/ос від 29.01.2013 року, а саме порушення [PERSON] пункту 18 контракту з працівником №7187, без зазначення конкретного підпункту, який порушено, надає правове підґрунтя вважати наявність у діях позивача усіх додаткових підстав припинення та розірвання контракту, передбачених саме пунктом 18. Пунктом 18 контракту №7187 від 08.09.2011 року укладеного з позивачем передбачено додаткові підстави припинення та розірвання контракту, не передбачені чинним законодавством, а саме: встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі; допущення порушення прикордонних та митних правил при перетині державного кордону України; встановлення факту повторного використання постільної білизни; внесення недостовірних даних щодо обліку пасажирів та комплектів постільної білизни бланк № ЛУ-72/УЗ; незабезпечення своєчасних та безпечних умов проїзду пасажирів, їх посадки і висадки, що призвело до травмування або смерті пасажира; допущення випадків пожежі в пасажирських вагонах внаслідок недбалого ставлення до своїх службових обов'язків. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Так, відповідно до п. п. «г» п.18 Контракту №7558 від 09.09.2011року, укладеного з [PERSON] відповідачем, внесення недостовірних даних щодо обліку пасажирів та комплектів постільної білизни ЛУ-72 УЗ є додатковою підставою припинення та розірвання контракту. У той же час, суд погоджується з твердженням представника позивача, що відповідно до п.3.4 Інструкції про порядок обліку пасажирів та витрат постільної білизни в пасажирських поїздах та причепних вагонах формування залізниці України, яка затверджена наказом Укрзалізниці №12 від 25.02.2009року, не передбачено обов'язку внесення провідником вагону даних до форми ЛУ-72 УЗ відповідно автоматизованої електронної системи продажу квитків (АСК ПП УЗ). Провідник зобов'язаний відображати інформацію про посадку-висадку пасажирів до вагону під час слідування поїзду, кількість перевезених пасажирів та використання комплектів постільної білизни, тобто фактичні дані обороту пасажирів та комплектів постільної білизни у вагоні. Позивач зазначила, що вона під час рейсу ніяких недостовірних даних до бланку форми ЛУ-72 УЗ не вносила, заповнення бланку проводилось згідно с фактичною посадкою-висадкою пасажирів, а не за даними автоматизованої електронної системи продажу квитків (АСК ПП УЗ), до якої вона не має доступу. Приймаючи наказ про звільнення [PERSON] відповідач повинен був взяти до уваги, що під час проведення перевірки по наявності безквиткових пасажирів, службові особи Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах мали діяти у відповідності до вимог відомчого акту - «Положення про інспекцію з контролю обслуговування пасажирів та вокзалах і в поїздах», затвердженого наказом Укрзалізниці від 23.01.2007 року № 055-Ц (зі змінами), а також керуватися «Порядком проведення перевірок пасажирських поїздів в системі залізничного транспорту України» затвердженого наказом генерального директора Укрзалізниці від 24.06.2011 року № 37-Ц. В порушення наведених локальних нормативних актів Укрзалізниці, Міністерства транспорту та зв'язку України, особи, які виконували контроль, належним чином наявність порушень не зафіксували. За фактом виявлення безквиткового пасажиру відповідного акту на кожний вагон за формою ЛУ - 4 не складалось, даних про те, що на момент перевірки відповідно до графіку роботи та відпочинку повинна працювати провідник [PERSON], фактично працювала та вела бланк ЛУ-72/УЗ провідник Баркова Т.М., немає. Натомість, всупереч зазначеного, ревізорами ЦІК Укрзалізниці взагалі акт про проведену перевірку не складався, а в записах рейсового журналу відсутні викладені обставини порушення з боку позивача [PERSON] З вищенаведеного суд дійшов висновку, що позивач не вносила під час рейсу ніяких недостовірних даних до бланку форми ЛУ-72 УЗ, за що могла б бути звільнена на підставі п.п. «г» п. 18 Контракту. Згідно з ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави останній повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналізуючи зібрані по справі докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позивач має бути поновлений на роботі на посаді провідника пасажирського вагону резерву провідників дільниці I групи вагонного депо Донецьк Державного підприємства «Донецька залізниця» з 29.01.2013 р. Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме за період з 29.01.2013року по 22.01.2014року. З довідки №131 від 20.02.2013 року вагонного депо Донецьк вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] дорівнює 106,67 грн. Таким чином, на її користь з ДП «Донецька залізниця» слід стягнути відшкодування середнього заробітку за період часу з 29.01.2013 року по 22.01.2014 року у розмірі (без урахування вихідних та святкових днів) 26 454,16 грн. (106,67 грн. х 248 роб. дн.) Крім того, з ДП «Донецька залізниця» в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 229,40 грн. Відповідно до вимог п.п. 2, 4 ч. І ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 2 240.07 грн. підлягає негайному виконанню. У відповідності зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. При розрахунку суми затримки суд керується Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8.02.1995 року «Про затвердження порядку нарахування середньої заробітної плати», згідно якого вартість одного робочого дня складає відношення фактичної середньої заробітної плати за два місяці, що передують звільненню /грудень 2012 року, січень 2013 року/ до кількості відпрацьованих днів за ці два місяці. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Крім того, позивач вважає, що незаконними діями відповідача по його звільненню йому заподіяно моральну шкоду, яка складається у приниженні його ділової репутації, він втратив можливість матеріально забезпечувати себе та свою родину, лишився можливості отримати медичну допомогу, як особа, застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування на залізниці, втратив нормальні життєві зв'язки, тому оцінює розмір моральної шкоди у 1000 гривень. За таких підстав суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дійсно, відповідно до ст. 147 КзпП України звільнення є крайньою мірою дисциплінарного стягнення. Позивач після звільнення вимушена була звернутись до суду за захистом своїх прав, отже, це призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Натепер вона ніде не працює, не отримує суми по безробіттю та інших сум. Аналізуючи зібрані у справі докази в їхній сукупності щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд,

Outcome: partial