Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У своєму позові [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] 18 жовтня 2002 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб (актовий запис №119 від 18.10.2002 року), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим позивачу повторно 08.08.2014 року. Позивач має з відповідачем двох спільних дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільно з відповідачем позивач проживали однією сімєю до кінця грудня 2014 року. Після чого проживання однією сімєю припинилось так як у відповідача зявилась нова сімя. Спільне господарство ними не ведеться. Позивач переконана, що подальше спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам. Оскільки відповідач [PERSON] не погоджується розірвати шлюб у порядку ст. 109 СК України, вимушена звернутись до суду з позовом про розірвання її шлюбу з відповідачем [PERSON] До початку розгляду справи по суті позивач скористалась своїми процесуальними правами та подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просила суд крім заявленої раніше позовної вимоги про розірвання шлюбу, також вирішити спір в частині поділу спільного майна подружжя. У заяві про збільшення позовних вимог просила здійснити поділ спільного майна подружжя щодо якого сторони не змогли домовитись у позасудовому порядку, а саме: трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], в якій позивач фактично проживає щонайменше з 1990 року; капітального гаража № 70, розташованого біля Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив Левада 2Г», вул. Головка, 9г, м. Полтава; гаража №2 по вул. Чураївни 2 д-г, м. Полтава, який не введено в експлуатацію. У частині іншого спільного майна подружжя позивач заявила, що спір у неї з відповідачем відсутній. Просила суд здійснити поділ зазначеного спільного майна подружжя з врахуванням положень ст. 71 СК України шляхом визнання за нею права власності на ? частину трикімнатної квартири [ADDRESS], залишивши за [PERSON] право власності на ? частину зазначеної квартири та 2 гаражі: гараж №70 розміщений біля території Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив Левада 2г», по вул. Головка, 9г, в м. Полтава, та гараж №2 по вул. Чураївни 2 д-г, в м. Полтава, який не введено в експлуатацію. Свою позовну вимогу щодо такого поділу спільного майна подружжя позивач [PERSON] обгрунтувала тим, що вона тривалий час - більше 25 років проживає в спірній квартирі, останні роки разом зі своєю мамою похилого віку. Іншого житла вони не мають. Відповідач [PERSON] фактично в квартирі не проживає. Вважає, що гаражі, якими одноособово користується відповідач [PERSON] необхідно залишити у його власності. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась надавши суду заяву щодо слухання справи без її участі та те, що свої позовні вимоги заявлені в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог підтримує, просила шлюб зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, здійснити поділ спірного спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на ? частину трикімнатної квартири [ADDRESS], та залишивши за [PERSON] право власності на ? частину зазначеної квартири та 2 гаражі: гараж №70 розміщений біля території Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив Левада 2г», по вул. Головка, 9г, в м. Полтава, та гараж №2 по вул. Чураївни 2 д-г, в м. Полтава, який не введено в експлуатацію. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився надавши до суду заяву в якій просив справи слухати без його участі та те, що проти задоволення позовних вимог позивача [PERSON] не заперечує. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку добутим доказам у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 жовтня 2002 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб (актовий запис №119 від 18.10.2002 року), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим позивачу повторно 08.08.2014 року, між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Позивач [PERSON] проживала з відповідачем [PERSON] однією сімєю до кінця грудня 2014 року. Після чого проживання однією сімєю припинилось так як у відповідача зявилась нова сімя, і він має сина від іншої жінки. Спільне господарство ними не ведеться. Позивач переконана, що подальше спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам. Відповідач також не виявив бажання на продовження шлюбу з позивачем, оскільки він фактично перебуває в сімейних відносинах з іншою жінкою без реєстрації шлюбу і в них є спільний малолітній син, який потребує батьківського виховання та піклування. За таких обставин суд не вбачає необхідності в надані позивачу та відповідачу часу на примирення та приходить до висновку, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] необхідно розірвати. Оскільки позивачем [PERSON] не ставиться питання про зміну її прізвища після розірвання шлюбу, то його необхідно залишити - [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 68 СК України: розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України: дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно з ст. 70 СК України: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначені в ст. 71 СК України. Статтею 8 ЦПК України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містить і ст. 321 ЦК України відповідно до якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.\~ Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності; вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України; присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з п. 22 Постанови № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 цієї ж Постанови визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири,жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.11.1996 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] Тобто квартира придбана відповідачем [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] На момент набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру існувало законодавство (Кодекс про шлюб та сімю, Цивільний кодекс УРСР, тощо), яким не було передбачено набуття спільної сумісної власності особами, які не перебували в шлюбі. На підтвердження такої власності необхідно укладання відповідної угоди про її створення. Доказів укладання такої угоди сторони суду не надали. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд приходить до висновку, що сторони не надали належних та допустимих доказів того, що трикімнатна квартира [ADDRESS] є обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу з цих підстав. У частині майна, а саме:гаража №70 розміщеного біля території Обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив Левада 2г», по вул. Головка, 9г, в м. Полтава, та гаража №2 по вул. Чураївни 2 д-г, в м. Полтава, який не введено в експлуатацію, суд погоджується з думкою сторін, що їх необхідно визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя, як такі що набуті ними за час шлюбу за спільні грошові кошти. Позивачем [PERSON] ставиться питання про присудження всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя (2-х гаражів) відповідачу [PERSON], з припиненням її права власності на частку у цьому майні. Але замість присудження грошової компенсації позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частину трикімнатної квартири [ADDRESS], залишивши за [PERSON] право власності на ? частину зазначеної квартири. Суд встановив, що позивач [PERSON] проживає в спірній квартирі разом з матірю похилого віку. Іншого житла не має. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо заміни грошової компенсації, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача за припинення її права власності на частку в спільному сумісному майні (2-х гаражах якими він користується одноособово), присудженням позивачу [PERSON] права власності на ? частину квартири. Така позиція сторін щодо поділу спільного майна подружжя та компенсації частки одного із подружжя за рахунок майна, що належить на праві власності іншому з подружжя, по своїй суті не суперечить вимогам закону, та не порушує яким-небудь чином майнові та немайнові права сторін та інших осіб, тому суд приходить до висновку, що такий поділ спільного сумісного майна подружжя є допустимим.

Outcome: approved