Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому, уточнивши позовні вимоги, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження 1/2 часткою квартири [ADDRESS] шляхом вселення її в квартиру [ADDRESS] , встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS] , виділивши їй в користування приміщення кімнати 5 площею 17,0 кв.м., в користування відповідача - приміщення кімнати 4 площею 9,4 кв.м. та кімнати 8 площею 11,8 кв.м, залишити у спільному користуванні співвласників квартири приміщення коридору 1 площею 7,5 кв.м., кладової 2 площею 1,1 кв.м., кухні 3 площею 8,2 кв.м., туалету 6 площею 1,2 кв.м., ванної 7 площею 2,6 кв.м., коридору 9 площею 3,6 кв.м. Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстром №1493 (1/4 частки), свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.05.2015 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстром №1-881 (1/8 частки), свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.10.2019 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори за реєстром №4-1893 (1/8 частки). Власником іншої 1/4 частки вищевказаної квартири є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстром №1493. Право власності на решту ј частки на квартиру відповідачем не оформлена після смерті синів [PERSON] та [PERSON] , хоча спадщина ним прийнята. В спірній квартирі зареєстровані власники [PERSON] (з 21.12.2001 року) та [PERSON] . З 2005 року по 2010 рік сторони, перебуваючи в шлюбі, не підтримували шлюбних відносин, проживали в різних кімнатах. Позивач в 2010 році виїхала з квартири через погіршення відносин з відповідачем, після чого проживала у матері, винаймала житло, згодом переїхала до Російської Федерації. Після повернення до України позивач намагалася зайти до належної їй квартири. Відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні квартирою (не пускає в житло, змінив замки), що відображено у відповіді №К-57ад/201/01-2019 Лівобережного ВП ГУНП у Вінницькій області від 04.11.2019 року. Відповідач вважає, що позивач втратила право користування квартирою, оскільки не проживає в ній 10 років, не платила податки, запропонував позивачу вирішити питання в суді. Договір між сторонами про порядок володіння і користування спірною квартирою не укладався, іншого житла у власності та користуванні позивач не має, в позасудовому порядку спір вирішити не вдається. Викладене стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. від 04.12.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, надано відповідачу строк для надання до суду відзиву на позов, витребувано в КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав, судової кореспонденції за зареєстрованим та фактичним місцем проживання не отримує. 16.12.2019 року до суду від КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» надійшла інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] (а.с.52). Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е. від 13.02.2020 року прийнято до розгляду уточнені позовні вимоги, надано відповідачу строк для надання до суду додаткових пояснень щодо уточнених позовних вимог, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання, призначено в справі будівельно-технічну експертизу. 05.11.2020 року до суду надійшов висновок експерта №1908/20-21 від 02.11.2020 року про результати проведення судової будівельно-технічної експертизи в цивільній справі №127/31747/19 (а.с.111-122). Ухвалою від 10.11.2020 року суддею Волошиним С.В. прийнято до свого провадження цивільну справу №127/31747/19, продовжено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою від 01.12.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, її представник адвокат Кашпрук О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, встановивши порядок користування квартирою, зазначений у Варіанті 1 експертизи, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. В судовому засіданні, яке відбулося 11.01.2021 року, [PERSON] пояснила суду, що позивач втратила доступ до своєї квартири більше 10 років тому, коли вона поїхала на заробітки та згодом, повернувшись додому, виявила замінені замки в квартирі, через що не змогла потрапити до квартири. В жовтні 2019 року зафіксовано останню спробу позивача потрапити до квартири. З цього приводу позивач зверталася до поліції, де їй було роз`яснено, що спір, який виник з колишнім чоловіком з приводу квартири, є цивільним спором, який підлягає вирішенню в судовому порядку. Додатково пояснила, що під час експертного дослідження, призначеного ухвалою суду, відповідач не надав експерту доступ до спірної квартири, експертизу проведено на підставі матеріалів інвентаризаційної справи. За час судового розгляду відповідач в телефонних розмовах погрожував позивачу, вимагав відмови від позову. Так само він погрожував свідку [PERSON] , після чого остання відмовилася свідчити в суді. Представник надала суду заяву про відмову від допиту свідка [PERSON] . Відповідач у судове засідання вкотре не з`явився, повідомлявся судом завчасно та належним чином про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду, що вона є матір`ю позивача, з донькою вона перебуває в нормальних відносинах, з відповідачем - в неприязних. По суті спору пояснила, що позивач наразі перебуває в Росії на заробітках, близько 10 років тому відповідач вигнав її (тоді ще дружину) зі спірної квартири. Після від`їзду позивача відповідач змінив замки в квартирі, відтоді її до квартири не пускає. Позивач в 2019-2020 роках намагалася потрапити до квартири, але марно, двері ніхто не відчинив. При зустрічі з відповідачем останній розпочав лайку, під час якої говорив позивачу, що вона не має жодних прав на квартиру, квартира належить виключно йому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суду, що він є рідним братом позивача, з обома сторонами він перебуває в нормальних відносинах. По суті спору пояснив, що позивач (сестра свідка) не має змоги проживати в своїй квартирі близько 10 років. Свідок особисто був присутній під час того як позивач восени 2019 року намагалася потрапити до квартири, однак відповідач її не впустив, вчинив сварку, виганяв її з подвір`я будинку, кричав, що її речей в квартирі немає, власником квартири є тільки він, позивач прав на квартиру не має. Замки в квартирі змінені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою позивача та відповідача по будинку, в якому знаходиться спірна квартира, проживає в квартирі №187 , з обома сторонами вона перебуває в нормальних відносинах. Свідок пояснила, що вона неодноразово була свідком того, що відповідач не пускав позивача до квартири, таке на пам`яті свідка відбувається з 2016 року, щоразу як позивач повертається з заробітків. Замок у спірній квартирі змінено. Восени 2019 року свідок бачила, як під під`їздом будинку сиділа позивач. Остання повідомила свідку, що відповідач не пускає її до квартири, тому вона викликала поліцію. Після приїзду працівників поліції відповідач був у дворі, однак з позивачем не спілкувався. Додатково повідомила, що відповідач зловживає спиртними напоями, проживає зі співмешканкою, яку свідок часто бачить. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Крім цього, відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 1990 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.06.2011 року (а.с.11). Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , що вбачається з наступного. На підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстром №1493 у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках кожному (по 1/4 частці). Право власності зареєстровано Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 20.04.2001 року записано в реєстрову книгу за №489 за реєстровим №1736/44223 (а.с.5-6). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. 26.05.2015 року за реєстром №1-881 після смерті [PERSON] , [PERSON] набула право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] (а.с.7-8). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Мартинюк І.В. 18.10.2019 року за реєстром №4-1893 після смерті [PERSON] , [PERSON] набула право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). З викладеного вбачається, що позивач є власником 1/2 частки вказаної квартири (1/4+1/8+1/8). Власником іншої частини спірної квартири є відповідач [PERSON] , в якій: 1/4 частка йому належить на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстром №1493; також відповідач є спадкоємцем своїх синів [PERSON] та [PERSON] , спадщину після яких прийняв, однак не отримав свідоцтв про право на спадщину, що вбачається з відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом, що видані після смерті [PERSON] та [PERSON] , в яких нотаріуси встановили, що [PERSON] є спадкоємцем своїх синів (а.с. 7,9). Як встановлено ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Незавершення процедури оформлення відповідачем своїх спадкових прав щодо спадкового майна, на переконання суду не може бути підставою для відмови позивачу у захисті її порушеного права. Судом достовірно встановлено, що відповідач по справі є спадкоємцем спадкового майна своїх синів [PERSON] та [PERSON] в тій же частці, що і позивач по справі, загалом успадковано ј частку квартини (1/8 після смерті [PERSON] + 1/8 після смерті [PERSON] ). Як встановлено судом позивач та відповідач зареєстровані в спірній квартирі з 21.12.2001 року до теперішнього часу, що вбачається з Довідки №3722, виданої ПП «Бокуд» від 16.10.2019 року та підтверджується відповідями на запити Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №24224 від 20.04.2019 року та №71784 від 28.11.2019 року відповідно (а.с.12, 13, 40). З матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що спірна квартира має загальну площу 64,2 кв.м., житлову - 38,2 кв.м. Квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату 5 площею 17,0 кв.м., кімнату 4 площею 9,4 кв.м., кімнату 8 площею 11,8 кв.м, коридор 1 площею 7,5 кв.м., кладову 2 площею 1,1 кв.м., кухню 3 площею 8,2 кв.м., туалет 6 площею 1,2 кв.м., ванну 7 площею 2,6 кв.м., коридор 9 площею 3,6 кв.м. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав власника, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. З матеріалів розгляду заяви [PERSON] №4406 зареєстрованої в ЖЄО Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП за №17136 від 11.10.2019 року, матеріалів розгляду письмової заяви [PERSON] №4650 зареєстрованої в ЖЄО Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП за №17402 від 16.10.2019 року вбачається, що між співвласниками квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт з приводу користування спільною квартирою, при спробі [PERSON] потрапити до квартири [PERSON] її до квартири не пускає, змінив замки (а.с.16-24). У даному випадку судом встановлено, що сторони на законних підставах набули право спільної часткової власності на спірну квартири, але на теперішній час не досягли згоди щодо порядку користування приміщеннями спірної квартири. Відповідачем чиняться перешкоди позивачу у реалізації права володіння та користування належною їй на праві спільної часткової власності з відповідачем квартирою. В той же час, факт звернення позивача з даним позовом до суду та докази, надані позивачем на підтвердження цього факту, достовірно свідчать про наявність у позивача перешкод в користуванні своєю власністю, які, на переконання суду, чиняться з боку відповідача, що в судовому засіданні, з поміж іншого, доводиться також показами допитаних свідків. Таким чином факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Отже, порушене право власності позивача (складовими якого є право користування та володіння) підлягає судовому захисту в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України, шляхом усунення перешкод в здійсненні права власності, вселивши позивача в квартиру [ADDRESS] , в яку позивач, внаслідок незаконних дій відповідача не може потрапити. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, задовольнивши позовні вимоги і в цій частині. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними - 1/2 частки в квартирі належить і позивачу і відповідачу. На ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру сторонам припадає по 32,1 кв.м. загальної площі та по 19,1 кв.м. житлової площі. Кімнати, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі відсутні. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. Як вже зазначалось вище, спірна квартира має три ізольовані житлові кімнати - кімнату 5 площею 17,0 кв.м., кімнату 4 площею 9,4 кв.м., кімнату 8 площею 11,8 кв.м., які за своєю площею відходять від розміру ідеальних часток у праві власності кожного співвласника. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1908/20-21 від 02.11.2020 року з технічної точки зору можливо визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , визначено 2 варіанти користування квартирою, викладені у Додатках 2 та 3 до Висновку. Згідно варіанту 1 (Додаток 2) можливо встановити порядок спільного сумісного користування допоміжними (підсобними) приміщеннями з наданням житлових кімнат в користування співвласників Ѕ частки даної квартири: в користування першому власнику 1/2 частки - житлову кімнату №5 площею 17,0 кв.м., другому власнику - житлову кімнату №4 площею 9,4 кв.м., житлову кімнату №8 площею 11,8 кв.м., лоджію №10 площею 1,8 кв.м., в спільне користування виділити коридор №1 площею 7,5 кв.м., кладову №2 площею 1,1 кв.м., кухню №3 площею 8,2 кв.м., туалет №6 площею 1,2 кв.м., ванну №7 площею 2,6 кв.м., коридор №9 площею 3,6 кв.м. Згідно варіанту 2 (Додаток 3) можливо встановити порядок спільного сумісного користування допоміжними (підсобними) приміщеннями з наданням житлових кімнат в користування співвласників Ѕ частки даної квартири: в користування першому власнику 1/2 частки - житлову кімнату №4 площею 9,4 кв.м., житлову кімнату №5 площею 17,0 кв.м., другому власнику - житлову кімнату №8 площею 11,8 кв.м., лоджію №10 площею 1,8 кв.м., в спільне користування виділити коридор №1 площею 7,5 кв.м., кладову №2 площею 1,1 кв.м., кухню №3 площею 8,2 кв.м., туалет №6 площею 1,2 кв.м., ванну №7 площею 2,6 кв.м., коридор №9 площею 3,6 кв.м. Беручи до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу (ст. 13 ЦПК України), та те, що позивач просить виділити їй у користування житлову кімнату, яка є меншою за її частку у спільній частковій власності, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою, який запропонований позивачем, а саме виділити [PERSON] в користування кімнату площею 17,0 кв.м., яка позначена на плані технічного паспорту цифрою 5; в користування [PERSON] виділити приміщення кімнати 4 площею 9,4 кв.м. та кімнати 8 площею 11,8 кв.м., з лоджією, площею 1,8 кв.м., приміщення загального користування залишити в спільному користуванні сторін. Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин, саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам співвласників, не порушуватиме їх прав. При цьому, такий порядок користування не перешкоджає сторонам в подальшому вирішувати будь-які питання щодо здійснення права спільної часткової власності. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 536,80 гривень та витрат на правову професійну допомогу в розмірі 10 000 гривень, а також витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 6 537,60 гривень, оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved