Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебувала, проте від їх стосунків [INFO] народилась донька [PERSON]. Відповідач до відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації дитини не з'явився, тому відомості про батька вона вимушена була внести відповідно до ч.1 ст.135 СК України. У наступному за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2015 року, яке набрало чинності 05.01.2016 року, відповідача визнано батьком дитини. З часу народження доньки відповідач періодично надавав їй матеріальну допомогу на утримання дитини, незважаючи на те, що він є матеріально забезпеченою особою. Ця допомога на протязі останніх трьох років, що передують її зверненню до суду про встановлення батьківства, була незначною, а саме: один, два рази на місяць у вигляді подарунків дитині на загальну суму близько 200 грн. Після цього донька стала називати відповідача батьком. Відповідач не визнав і по теперішній час не визнає свої обов'язки щодо утримання дитини, які вона несе самостійно, що ставить її в скрутне матеріальне становище. Дитина перебуває на обліку в комунальній медичній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Красноармійська. Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки його доходів на утримання доньки до її повноліття щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частки його доходів на утримання доньки, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час - за три роки, що передують її зверненню до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що після ухвалення судового рішення про батьківство відповідача останній з січня 2016 року сплачує на утримання доньки 1/8 частку свого доходу. Виплату по 200 грн відповідач здійснював доньці з жовтня 2014 року по травень 2015 року. До кінця 2015 року вона як одинока мати отримувала державну допомогу на доньку у щомісячній сумі 390 грн. З 2016 року виплата допомоги припинена. Її щомісячний дохід від неофіційної праці становить від 800 грн до 1000 грн. На теперішній час вона мешкає з дитиною у м.Новогродівка, працює у м.Красноармійськ, де також навчається дитина. Винаймати квартиру у м.Краснормійськ вона більше не може через матеріальні труднощі. Її стан здоров'я задовільний, інших осіб на утриманні вона не має. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини визнав частково - у розмірі 1/8 частки свого доходу, решту позовних вимог не визнав, підтримав пояснення свого представника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вимоги позивача є необгрунтованими, упередженими та незаконними з наступних підстав. Після ухвалення рішення Димитровським міським судом Донецької області від 25.12.2015 року, яким відповідча було визнано батьком [PERSON], [INFO], [PERSON] добровільно подав заяву до управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/8 частки його доходу (пенсії). Крім того, за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.12.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь третьої особи [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки доходу (пенсії) щомісячно. Стягнення провадиться з 16.11.2015 року. Позивач не пропонувала відповідачу зареєструвати в органі ДРАЦС його батьківство, та на підставі рішення суду вона має право зробити це самостійно. До подачі позову до суду позивач навіть не внесла ці відомості до свідоцтва про народження дитини, що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, в якому вказано батька з прізвищем «[PERSON]». Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01.01.2016 року для дитини віком від 6 років до 18 років прожитковий мінімум складає 1455 грн. З пенсії відповідча на користь позивача перераховується щомісячно 1206 грн 25 коп. Вважаючи, якщо права та обов'язки батьків рівні, то відрахування від доходу відповідача у вказаному розмірі, враховуючи прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, в повній мірі покривають ці витрати. Відрахування з пенсії відповідача, яка становить 10740 грн, за аліментами, як за рішенням суду так і в добровільному порядку, складають 62,5% (6712,50 грн). Залишок становить 4027,50 грн для його існування, проживання та лікування. На даний час після важкої праці у шахті у відповідача встановлено багато захворювань, а саме: хронічний вертеброгенний остеохондроз, невріт слухових нервів, загострення хронічного попереково-крижового радикуліту. Його направлено на лікування, яке він отримував у з січня 2016 року по лютий 2016 року. Також він має престарілу матір, за якою наглядає, та яка має мінімальну пенсію та потребує як моральної, так і матеріальної підтримки, яку, крім нього, їй більше нікому надати. Позивач проживає в м.Красноармійськ, однак зареєстрована за адресою м.Новогродівка. Йому відомий той факт, що позивач винаймає квартиру в м.Красноармійськ, в той час, коли має власну в м.Новогродівка. Це є витрати, які він не повинен покривати. Також позивачем не надано відомостей про її дохід, з чого можна зробити висновок, що її коштів не вистачає на утримання дитини і квартири одночасно. Позивач має старшу дитину - повнолітнього хлопця, який не працює та проживає разом з позивачем. Старша донька відповідача навчається м.Харкові і потребує значних витрат на своє утримання, більш ніж 25% мого доходу. Мати інший доход відповідач не може, оскільки за його встановленими діагнозами працевлаштування не можливе. Доводи позивача про стан здоров'я дитини вважає необгрунтованими, бездоказовими, так як у медичній науці та практиці часто і тривало хворіючою дитиною називають дитину, яка у віці до одного року перехворіла на ГРЗ чотири рази і більше, у віці від року до трьох - шість разів і більше, а у віці від чотирьох до п'яти років - чотири рази і більше. Однак багато фахівців вважають ці цифри досить умовними. Деякі педіатри відзначають, що навіть нормальна дитина, яка починає відвідувати дитячий колектив, може перехворіти на рік шість і більше разів, і при цьому така частота захворювання вважатиметься нормою. Часто хворіючі діти знаходяться на обліку в поліклініці, і за ними встановлений більш пильний контроль з боку медичного персоналу. Довідка надана станом на 02.10.2015 року, минуло більше 5 місяців, і стан здоров'я дитини, на відміну від стану здоров'я відповідача, міг поліпшитися. Відповідач не міг ухилятися від сплати аліментів останні три роки, оскільки тільки 25.12.2015 року рішенням суду було встановлено його батьківство. Позивачем не вказано жодного доказу, який би свідчив про вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з нього раніше ніж три роки. Тому вважає другу вимога позову безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Якщо позивач не бажає отримувати аліменти за добровільною заявою відповідача, то він заперечую проти 1/4 частки, бо вважає, що 1/8 частка його доходу буде достатньою для утримання дитини відповідного віку, яку просить стягувати з дня постановлення рішення суду. У судовому засіданні третя особа [PERSON] висловилась проти позовних вимог, вважаючи їх неправомірними, оскільки відповідач виплачує аліменти у добровільному порядку. Заслухавши сторін, третю сособу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Батьківство відповідача [PERSON] щодо доньки [PERSON], [INFO], встановлено на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької облсті від 23.12.2015 року, яке набрало чинності 05.01.2016 року (а.с.3-4). До цього відомоті про батькі були внесені за вказівкою позивача відповідно до ст.135 СК України, що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новогродіського міського управління юстиції Донецької області 27.11.2007 року, актовий запис № 141 (а.с.5). Відповідно до довідки комунальної медичної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги» м.Крсноармійськ від 02.10.2015 року, дитина [PERSON] перебуває на «Д» обліку з діагнозом: ЧДБ (часто і тривало хворіє) (а.с.7). Відповідно до довідки підприємства від 01.04.2016 року відповідач [PERSON] з 29.02.2000 року по 22.09.2015 року працював у ПАТ «ШУ «Покровське» в якості гроз, його загальна сума нарахованого доходу за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік та з січня 2015 року по вересень 2015 року склала 1053107 грн 26 коп. За інформацією управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 29.03.2016 року відповідач [PERSON] перебуває на обліку Фонду та отримує пенсію в щомісячному розмірі 10740 грн. З відповідача [PERSON] на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07.12.2015 року на користь третьої особи [PERSON] на утримання доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стягнуті аліменті у розмірі ? частки його доходу. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 29.03.2016 року утримання аліментів з [PERSON] за вказаним судовим рішенням проводиться з пенсії боржника в управлінні Пенійного фонду України в м.Димитрові Донецької області. Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 24.03.2016 року позивач [PERSON] отримує з пенсії відповідача [PERSON] аліменти на одну дитину у щомісячному розмірі 1206 грн 25 коп., починаючи з січня 2016 року. Згідно виписок з амбулаторної картки відповідача, довідки комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 31.03.2016 року [PERSON] має діагнози: загострення хронічного попереково-крестцевого радикуліту, язвена хвороба дванадцятиперстної кишки, узвязку з чим перебуває на обліку у лікарів терапевта. Невролога. Гастроентеролога та щорічно отримує противорецидивне лікування. За інформацією Димитровського центру зайнятості, яка надавалася згідно направлення лікарсько-консультативної комісії, [PERSON] повідомлено, що станом на 25.01.2016 року вакансії для осіб з обмеженими фізичними можливостями відсутні. Згідно паспортних даних та пенсійного посвідчення мати відповідача - [PERSON], 1951 року народження, є пенсіонеркою. У судовому засіданні відповідач пояснив, що його мати має гіпертонічне захворювання, не є інвалідом, мешкає від нього окремо, окрім нього є ще старший брат, який перебуває на заробітках в м.Москва. На думку відповідача мати отримує мінімальну пенсію, з якої, як йому відомо, витрачає на ліки по 200 грн на місяць. Його батько і чоловік матері помер у 2011 році, за життя отримував шахтарську пнсію. На питання суду щодо отримання матір'ю пенсії після смерті чоловіка-шахтаря у підвищеному розмірі, відповідач не зміг відповісти. Відповідно за ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов'язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря та знаходиться на утриманні позивача, є пенсіонером та отримує стабільний дохід у вигляді пенсії у розмірі 10740 грн, має хронічні захворювання без наявності інвалідності, суд вважає, що він, як зобов'язальна особа, може надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї доньки до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-УШ прожитковий мінімум з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року для дітей віком від 6 років становить 1455 грн. Вирішуючи розмір аліментів, суд виходить з наведеного розміру прожиткового мінімуму, з того, що у примусовому порядку з відповідача на утримання двох дітей від шлюбу вже проводяться стягнення у розмірі 1/2 частки його доходу, інших утриманців він не має. Суд бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Кожен з утриманців позивача має право претендувати на рівну частку з його доходу. Отже, з урахуванням наявності у позивача на утриманні трьох осіб, така частка буде дорівнювати 1/6, оскільки 1/6 + 1/6 + 1/6= ?, тобто 50% доходу позивача. 1/6 частина від доходу відповідача у 10740 грн. становить 1790 грн., що перевищує рівень прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років. Тому суд, враховуючи надання утримання дитині з боку матері, право позивача відповідно до ст.192 СК України на зміну розміру аліментів, які вже з нього стягнуті за рішенням суду, та наявність у позивача працездатного брата, який також зобов'язаний утримувати свою непрацездатну матір, яка отримує пенсію, вважає справедливим стягнути з відповідача на утримання доньки сторін на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, тобто у розмірі, який не зачіпає нічиї інтереси. Доводи третьої особи [PERSON] стосовно безпідставності позову через те, що відповідач виконує свій обов'язок добровільно, судом до уваги не беруться, оскільки вони не ґрунтуються на законі, добровільна виплата аліментів не звільняє особу (стягувача) звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів, тобто обрати той засіб виконання батьком зобов'язань по утриманню дитини, який її влаштовує. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому суд не приймає позицію представника відповідача щодо стягнення аліментів з моменту постановлення рішення, як таку, що не ґрунтується на законі.. Відповідно за ч.2 ст.191 СК України за минулий час аліменти можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти на користь дочки за три роки, що передують часу її звернення до суду з вказаним позовом, у розмірі ? частки доходу відповідача. Проте позивачем не надано судові будь-яких доказів про вжиття нею заходів щодо одержання з відповідача аліментів на дитину та ухилення відповідача від їх сплати. До того ж судом береться до уваги той факт, що аліментний обов'язок у відповідача виникає з моменту встановлення його батьківства стосовно дитини позивача за рішенням суду від 23.12.2015 року, після ухвалення якого відповідач добровільно розпочав виплату частини свого доходу на утримання спільної з позивачем дитини, що ніяк не свідчить про його ухилення від сплати аліментів. До цього позивач отримувала державну допомогу як мати одиначка. Скористатися своїм правом щодо впорядкування своїх стосунків з відповідачем, зокрема щодо визначення його батьківства по відношенню до їх спільної дитини, залежить виключно від волевиявлення самої позивачки. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулі часи не можуть бути задоволені, оскільки виконання умов такого стягнення суду не доведено. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за вимоги про стягнення з нього аліментів, так як позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ звільнена від вказаних витрат при подачі даного перемету позову до суду. На підставі ст.ст. ст.ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст.10, 11, 57, 209, 212, 215 ЦПК України, суд

Outcome: partial