Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на житло є співвласником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані проживаючими вона, як власник житла та її повнолітні сини [PERSON] і [PERSON]. Відповідач [PERSON] у 2010 році виїхав на постійне проживання до Канади, де проживає до цього часу. Адреса його проживання їй не відома. В належній їм квартирі він не проживає та не навідується, його особистих речей в квартирі немає. Іноді вона спілкується по телефону з відповідачем, але на її прохання до нього знятися з реєстрації він відмовляється. Комунальні послуги за користування квартирою він не сплачує. Факт реєстрації проживання відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача, оскільки остання позбавлена права отримувати соціальну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг з боку держави у вигляді субсидії. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Зарічного\~районного суду\~м.\~Суми від 26 червня 2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу запропоновано\~ в строк не\~ більше десяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали усунути недоліки. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 17 жовтня 2018 року о 10 год. 00 хв. 17 жовтня 2018 року у зв'язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, викликом в наступне судове засідання відповідача шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми, розгляд справи відкладено до 13 грудня 2018 року об 11 год. 20 хв. 13 грудня 2018 року у зв'язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, викликом в наступне судове засідання відповідача шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми, розгляд справи відкладено до 25 лютого 2019 року об 11 год. 00 хв. В судове засідання зявилися позивач, свідок [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився про місце, час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в суді додатково пояснила, що відповідач останні 12 років проживав в Києві, коли він виїжджав, то обіцяв виписатися з квартири. Вже місяців вісім як відповідач проживає в Канаді. Зазначила, що відповідач в Україну вже не повернеться ніколи, а якщо захоче повернутися, то зможе зареєструватися. Зі згоди позивача, яка висловлена була під час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~ Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заявленого позову, виходячи з наступного.\~ В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON], [PERSON] (а.с. 28). Згідно довідки про склад сімї від 23 травня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 27). Згідно пояснень позивача відповідач доводиться їй сином, та він не мешкає в спірному житлі близько девяти років, квартиру залишив добровільно. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є сусідкою позивача. Років 12 вони є сусідами, їх діти добре товаришували. [PERSON] одружився, і перестав там жити, років 14-15 він там не живе, якийсь час він був виписаний з спірної квартири. Вдома у позивача буває дуже рідко, відповідач одружився, та жив у дружини. Її син розповідав, що відповідач не живе у спірному помешканні; син помер 15 грудня 2015 року. Олексій говорив, що хотів виїхати за кордон. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач поїхав в Канаду. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обовязковою умовою виникнення права користування житлом членами сімї його власника є спільне проживання членів сімї з власником. З наданих доказів встановлено, що відповідач дійсно більше одного року не проживає у спірній квартирі. В той же час судом також встановлено, що спірна квартира є приватною власністю відповідача, тому право відповідача на користування цією квартирою набуте на підставі наявного у нього права власності, є непорушним і невід'ємним правом власника, якого власник не може бути позбавлений в порядку\~статті 405 ЦК України та ст. 156\~ЖК України. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За змістом статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, положення частини другої статті 405\~ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки відповідач є співвласником квартири, тому суд позбавлений можливості визнати порушення прав позивача з боку відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач не втратив права власності на частку у квартирі і тому не втратив право користування квартирою. Сам той факт, що на даний час відповідач, який є співвласником житлового приміщення, не проживає у зазначеній квартирі, не є підставою для визнання його таким, що втратив право проживання чи іншого користування своєю власністю. Той факт, що відповідач не несе витрат на утримання квартири і не оплачує комунальні послуги, не є підставою для припинення його права користування квартирою. Вказані питання мають вирішуватись між співвласниками у інший встановлений законом спосіб, зокрема позивач не позбавлена можливості порушувати питання щодо стягнення з відповідача як власника квартири понесених витрат на утримання своєї власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS].

Outcome: dismissed