Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Крім позивача, за вказаною адресою на даний час зареєстровані її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому відповідачі у вищезазначеній квартирі з січня 2013 року не проживають, їх особистих речей в квартирі немає, даним житлом не цікавляться. У звязку з реєстрацією останніх у квартирі позивач змушена нести зайві витрати по сплаті за комунальні послуги. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі відмовляються. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 11 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до підготовчого засідання. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилася, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилися, кожен окремо надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи ЗМР у підготовче засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки останнього суду невідомі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, взявши до уваги, заяву надану позивачем та відповідачами, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житлове приміщення квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Дана квартира на підставі ордеру № 118 від 03.03.1984 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради, була надана в користування [PERSON] (свекру позивача), та членам його родини: дружині [PERSON] (свекруха позивача), невістці [PERSON] (позивач по справі), сину [PERSON] (чоловік позивача). Між житлово-експлуатаційною організацією та [PERSON] було укладено договір найму зазначеного жилого приміщення (а.с. 4) та відкрито на нього особистий рахунок № 50300815 (а.с. 5). [PERSON] 06.03.1992 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-ЖС № 254006 (а.с. 11). 12.11.1998 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 118783 (а.с. 12). 20.01.2001 року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 182099 (а.с. 10). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ГД № 208046 (а.с. 9). З 11.06.1981 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 398550 (а.с. 8). Від шлюбу у них народилися діти відповідачі по справі, які з народження були зареєстровані в спірній квартирі. Після смерті свекра та свекрухи, чоловіка, позивач є єдиним законним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем постійно проживали її діти відповідачі по справі, однак починаючи з січня 2003 року вони добровільно виїхали з квартири та до теперішнього часу не проживають в ній. Як вбачається з довідки Розрахункового реєстраційного центру від 19.07.2012 року, в квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Музична, буд. 31, к. 16, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], зареєстровані, але не мешкають з 1999 року по цей час [PERSON], [PERSON] (а.с. 6). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутні у спірному житловому приміщенні з 01.01.2013 року по теперішній час без поважних причин. Зазначена обставина підтверджена актом ТОВ «Керуюча компанія «МРІЯ» від 27 лютого 2018 року (а.с.7). Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Відповідно ст. ст. 71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідачі вже досить тривалий час не цікавляться квартирою, не чинять жодних передбачених чинним законодавством дій як наймачі житла та не беруть участі в оплаті комунальних послуг, тобто фактично припинили виконувати обовязки члена сімї, передбачені ст. 64 ЖК України, їх особистих речей в квартирі немає. В добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання відповідачі не бажають, чим створюють позивачу перешкоду у розпорядженні квартирою, на позивача щомісяця нараховуються комунальні платежі, які доводиться їй сплачувати. Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачі з 2003 року на теперішній час не мешкають у спірній квартирі, не є її власниками, не несуть обовязків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved