Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Харківської міської ради про визнання права власності. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є співвласником 58/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 29.02.2008р. Власником іншої 42/100 частин домоволодіння є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.10.2000 року. За час користування домоволодінням між ними склався фактичний порядок його користуванням, згідно якого у користуванні позивача [PERSON] знаходиться житловий будинок літ. «Р-2», приміщення « 2-1, 2-1, ІІ, ІІІ, ІV в будинку літ. «А-1», ? частина забору №8, №4, 9, 10, 11 та відповідна частина земельної ділянки, у користуванні відповідачки [PERSON] знаходяться приміщення №І, 1-1, 1-2 в житловому будинку літ. «А-1», ? частина забору №8, №1, №3, №6, №7 та відповідна частина земельної ділянки. В процесі використання свого права позивач [PERSON] стверджує, що зі згоди іншого співвласника здійснила знесення надвірних будівель, які вона використовувала, та на їх місці побудувала новий житловий будинок, якому КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» під час обстеження присвоїло літ. «Р-2». Здійснене будівництво на думку позивача відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій і можливості експлуатації самовільно побудованого присадового житлового будинку літ. «Р-2» по [ADDRESS] виконаного ТОВ «НТК Енерго-Тайм» (ліцензія АВ №458970) визнане таким, що знаходиться в задовільному стані, що забезпечує несучу здатність, придатному для подальшої експлуатації. Будь-яких суттєвих ознак порушення цілісності конструкцій не встановлено. У зв'язку з тим, що будівництво було проведена без належного дозволу, та у зв'язку з відмовою відповідача Харківської міської ради видати правовстановлюючі документи на самочинно здійснене будівництво та вбачаючи в подальшому можливість порушення своїх прав з боку третіх осіб, вона вимушена звернутися до суду. Просить визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Р-2» з ганками літ. «р», літ. «р1» загальною площею 161,9 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та перерозподілити ідеальні частини та вважати належними: [PERSON] - 96/100 частин взамін 58/100 раніше належавших; [PERSON] - 4/100 частин взамін 42/100 раніше належних. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, звернулась до суду із зустрічним позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому зазначила, що власниками житлового будинку [ADDRESS], є [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є власником 42100 частин спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 29.02.2008 року. Вказаний будинок з надвірними спорудами розташований на земельній ділянці площею 1039 кв.м. за час використання домоволодінням між позивачем за первісним позовом та відповідачем склався фактичний порядок користування домоволодінням: у користуванні [PERSON] знаходиться приміщення « 2-1,2-1, І,ІІ,,ІІІ,ІV в будинку літ. «А-1», 12 частина забору №8, №4,9,10,11 та відповідна частина земельної ділянки. В користування [PERSON] перебувають приміщення №І, 1-1, 1-2 в житловому будинку літ. «А-1», 12 частина забору №8, №1, №3, №6, №7 та відповідна частина земельної ділянки. Вважала, що існуючий порядок користування земельною ділянкою відповідає інтересам сторін та просила суд своїм рішенням його закріпити. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, не з'явився, до його початку подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги своєї довірительки він повністю підтримує, при розгляді зустрічного позову просив суд закріпити порядок користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту, запропонованого експертом при проведенні судово-будівельної експертизи. Представник відповідача за первісним та за зустрічним позовом - Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщався своєчасно та належним чином. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П'ятої харківської державної нотаріальної контори р.№2-226 від 29.02.2008р., зареєстрованого 18.03.2008р. у встановленому порядку в КП ХМБТІ, [PERSON] набула у власність 58/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знадиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.10.2000р., що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] р.№2-3163, власником інших 42/100 частин домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що за час використання домоволодіння [ADDRESS], між позивачами склався фактичний порядок користування домоволодінням: у користуванні позивача [PERSON] знаходиться житловий будинок літ. «Р-2», приміщення «2-1, 2-1, ІІ, ІІІ, ІV в будинку літ. «А-1», ? частина забору №8, №4, 9, 10, 11 та відповідна частина земельної ділянки, у користуванні відповідачки [PERSON] знаходяться приміщення №І, 1-1, 1-2 в житловому будинку літ. «А-1», ? частина забору №8, №1, №3, №6, №7 та відповідна частина земельної ділянки. Із технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що позивач [PERSON] здійснила знесення надвірних будівель та на їх місці побудувала новий житловий будинок літ. «Р-2» та його загальна площа становить 161,9 кв.м., що підтверджується також технічним висновком про стан будівельних конструкцій і можливості експлуатації самовільно побудованого присадового житлового будинку літ. «Р-2» по [ADDRESS] виконаного ТОВ «НТК Енерго-Тайм» (ліцензія АВ №458970) визнаний таким, що знаходиться в задовільному стані, що забезпечує несучу здатність, придатну для подальшої експлуатації. Будь-яких суттєвих ознак порушення цілісності конструкцій не встановлено. Зовнішній огляд приміщень і фасадів будівлі не виявив пошкодження і деформації несучих і огороджуючих конструкцій і відхилення від архітектурно-будівельних норм. Застосовані матеріали і розміри конструктивних елементів володіють достатньою надійністю і відповідають вимогам будівельних норм по несучій здатності. Ступінь зносу несучих і огороджуючих конструкцій не перевищує гранично допустимих параметрів. Конструктивні елементи і планування житлового будинку в цілому не суперечать будівельно-технічним, протипожежним і санітарно-гігієнічним вимогам, а також вимогам ДБН 360-92* і ДБН В.2.2-15-2005 «Жилі будівлі. Загальні положення». Будівництво велося за особисті кошти позивача, будівництво закінчено, що підтверджується технічним паспортом. Судом не встановлено, що під час здійснення будівництва були порушені будь-чиї права. Судом за клопотанням позивача за зустрічним позовом призначалась судова будівельно-технічна експертиза, проведена судовим експертом ХНДІСЕ ім.. засл. Проф.. М.С. Бокаріуса М.С. Зеєнко. Згідно розділу «Висновки» вказаної експертизи, експертом запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою: І варіант - у відповідності до фактичного порядку користування з відступом від ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння; ІІ варіант - у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння; ІІІ варіант - у відповідності до первісних ідеальних часток співвласників. Оскільки питання про присудження грошової компенсації тим учасникам спільної власності, частка яких у випадку закріплення І чи ІІІ варіантів порядку користування земельною ділянкою, запропонованих експертом, зменшилась би, сторонами добровільно не вирішено та на розгляд суду не виносилось, суд вважає за доцільне закріпити порядок користування земельною ділянкою відповідний ІІ варіанту, запропонованому експертом - у відповідності до ідеальних часток співвласників у праві власності на домоволодіння - [PERSON] належить 42100 частини, [PERSON] - 58100 частин. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, тому такий порядок встановлюється судом. При цьому суд виходить з вимог ст. 88, 120 Земельного кодексу України, згідно яких при переході власності на будівлю право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі, якщо інше не передбачено договором відчуження та учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на отримання її в володіння, користування. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Суд відхиляє порядок користування земельною ділянкою, що фактично склався між співвласниками, оскільки він не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на будинок та встановлює порядок користування земельною ділянкою відповідно до другого варіанту висновку №12429 судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2014 року. За вказаним варіантом земельні ділянки, що пропонуються виділити сторонам відповідають ідеальним часткам співвласників будинку з урахуванням можливості обслуговування частин будинку та господарських будівель, що належать сторонам по справі. Згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Вищевказані приміщення жилого будинку закінчені будівництвом. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] до суду не надано жодного обґрунтованого заперечення проти позовних вимог [PERSON], в зв'язку із чим, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом про визнання права власності на новостворене нерухоме майно не суперечать діючому законодавству, тому первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial