Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що з 08 липня 2016 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року позивачку було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З березня 2017 року відповідач припинив виплачувати позивачці заробітну плату хоча і продовжував її нараховувати. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня по 17 липня 2017 року у загальному розмірі 25 539 грн 22 коп. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня по 17 липня 2017 року в розмірі 20 382 грн 44 коп. (з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с. 3). Представник АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату та час проведення судового засідання, на виклик суду не з`явився, надав письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 34-35, 42-43), в якому просив розглядати справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами та відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - виробничі підрозділи «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» розташовані на непідконтрольній Україні території з огляду на що у відповідача відсутній доступ до первинних документів стосовно нарахування заробітної плати, у зв`язку з чим 15 березня 2017 року нарахування [PERSON] заробітної плати було припинено; - у зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих зокрема у м. Донецьк, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю, отже невиконання відповідачем своїх зобов`язань згідно трудового законодавства України зумовлено вищевказаними форс-мажорними обставинами; - через відсутність табелів обліку робочого часу відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконання своїх зобов`язань за трудовим договором, достовірність наданих позивачем документів викликає сумнів у відповідача; - згідно відомості про виплату грошей № 25 за березень 2017 року позивачем 17 липня 2017 року було отримано 1881,57 грн. заробітної плати, тому заборгованість з виплати заробітної плати відсутня. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (а.с. 4-9) перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала черговим по залізничній станції Кумшацький структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки, особового рахунку (а.с. 10-15, 16). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, повідомленням про вивільнення від 15 травня 2017 року № 91 (а.с. 15-16, 17). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем [PERSON] на підтвердження заявлених вимог надано розрахункові листи за березень-липень 2017 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року їй нараховано заробітну плату в розмірі 5617 грн 41 коп (до виплати 4466 грн 86 коп), за квітень 2017 року нараховано 1049 грн 56 коп (до виплати 834 грн 59 коп), за травень 2017 року нараховано 936 грн 70 коп (до виплати 744 грн 85 коп), за червень 2017 року нараховано 280 грн 78 коп (до виплати 223 грн 27 коп), за липень 2017 року нараховано 17 654 грн 77 коп (до виплати 14 108 грн 87 коп) (а.с. 18-20). Загальний розмір нарахованої позивачу заробітної плати за період часу березень-липень 2017 року згідно розрахункових листів становить 25 539 грн 22 коп (а.с.18-19). На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2020 року відповідачем надано довідку від 18 лютого 2020 року № 420/2 (а.с. 36, 46), та інформацію від 18 лютого 2020 року за вих.. № 420 (а.с. 39, 44-45) щодо відсутності на підконтрольній Україні території оригіналів кадрових та фінансових документів, наданих від виробничих підрозділів з непідконтрольної України території до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця»; з 16 березня 2017 року від бухгалтерії ВП «Станція Дебальцеве-пасажирська» до Дирекції у м. Лиман не надходили оригінали первинних документів для нарахування та виплати заробітної плати, тому надати витребувані судом документи неможливо. Витребувані ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2020 року відомості відповідачем до суду не надані. З довідки відповідача від 18 лютого 2020 року № 420/2 (а.с. 36, 46) вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату у сумі 2366 грн 21 коп, до виплати належить 1881 грн 57 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 484 грн 64 коп), за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. Відповідно до відомості на виплату грошей № 25 за березень 2017 року (а.с. 37-38, 47-48) 17 липня 2017 року [PERSON] отримано заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1881 грн 57 коп. Враховуючи викладене вище, суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листи (табуляграми) за березнь - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпПУКраїни та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Суд зауважує, що довідка від 18 лютого 2020 року № 420/2, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п.3,4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки. З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) за період часу з березня по липень 2017 року вбачається, що [PERSON] нараховувалась заробітна плата за час простоїв (код 340), компенсація за невикористану відпустку (код 308), матеріальна допомога (код 393), вихідна допомога при скороченні (код 601), тощо, що на переконання суду свідчить про те, що в довідці від 18 лютого 2020 року № 420/2 зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачу [PERSON] за період роботи з березня по липень 2017 року. Відповідач зазначені в цих листах відомості не спростував та суду не надав докази, що ці відомості є недостовірними. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 07 лютого 2020 року (а.с.28), вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 5617 грн 41 коп, що узгоджується із розрахунковим листом за березень 2017 року про розмір нарахованої заробітної плати; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. Згідно розрахункового листа (табуляграми) за березень 2017 року, відомостей з Реєстру застрахованих осіб, які сформовані станом на 07 лютого 2020 року, [PERSON] за березень 2017 року була нарахована заробітна плата у сумі 5617 грн 41 коп, виплачено - 2366 грн 21 коп (за вирахуванням податків отримано 1881 грн 57 коп), невиплачена заробітна плата за березень 2017 року складає 3251 грн 20 коп (5617 грн 41 коп - 2366 грн 21 коп). Будь-яких доказів, окрім копії відомості на виплату грошей № 25 про виплату на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за першу половину березня 2017 року, відповідачем не надано. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за період з другої половини березня по 17 липня 2017 року в загальному розмірі 23 173 грн 01 коп.: - за березень 2017 року - 3251 грн 20 коп, за квітень 2017 року - 1049 грн 56 коп, за травень 2017 року - 936 грн 70 коп, за червень 280 грн 78 коп, за липень 2017 року - 17 654 грн 77 коп. Суд вважає за необхідне зауважити, що заборгованість по заробітній платі за період часу з другої половини березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 23 173 грн 01 коп визначена без урахування обов`язкових платежів та податків і не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року у розмірі 23 173 грн 01 коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати її праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Припинення нарахування позивачці заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги. Посилання відповідача у відзиві на існування форс-мажорних обставин, що унеможливили виконання відповідачем обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України, не спростовує висновків, яких дійшов суд, оскільки такі обставини свідчать про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняють відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справіпропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial