Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів по ньому, посилаючись на наступне. 16 червня 2014 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» було укладено договір банківського вкладу № R4114/38539D/КІ10 від 16.06.2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 77034, 25 доларів США на строк з 16.06.2014 року по 15.09.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 9,3 % річних. Але в порушення умов договору по закінченню терміну його дії, відповідач відмовляється повертати позивачу суму вкладу та нараховані проценти. На заяву позивача про виконання відповідачем умов договору щодо повернення банківського вкладу та процентів по ньому, відповідач надав відповідь, в якій повідомив про неможливість повернення банківського вкладу, посилаючись на постанову НБУ № 758 від 01.12.2014 року, якою уповноважені банки були зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у валюті. Вважає, що дії відповідача, який у односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання, порушують її конституційні права та умови укладеного між сторонами договору. З врахуванням наданої відповідачем довідки про стан рахунку, позивачка збільшивши розмір позовних вимог та уточнивши позовні вимоги просила суд відповідно до положень ст.ст. 8, 41, 55 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 15, 16, 319, 386, 525, 526, 1058, 1060 ЦК України, ч.2 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», стягнути з відповідача на її користь за договором банківського вкладу № R4114/38539D/КІ10 від 16.06.2014 року суму вкладу у розмірі 80 234, 52 доларів США, яка складається з суми вкладу з урахуванням капіталізованих процентів у розмірі 80 135, 34 доларів США, та суми процентів у розмірі 99, 18 доларів США, одноразово у готівковій формі через касу банку. Позивачка у судовому засіданні підтримала заявлений нею позов у повному обсязі з урахуванням заявлених нею уточнень та збільшення розміру позовних вимог, просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечив, та показав суду, що дійсно між сторонами 16.06.2014 року було укладено договір банківського вкладу № R4114/38539D/КІ10 від 16.06.2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 77034, 25 доларів США на строк з 16.06.2014 року по 15.09.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 9,3 % річних. Вважає свої дії щодо відмови позивачу у поверненні банківського вкладу правомірними оскільки постановою НБУ № 758 від 01.12.2014 року уповноважені банки, у тому числі і відповідач, були зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у валюті. Вважає, що постанова НБУ є обов'язковою для виконання відповідачем, у зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши думки сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та публічним акціонерним товариством «ВТБ банк» було укладено договір банківського вкладу № R4114/38539D/КІ10 «класичний» від 16.06.2014 року, відповідно до умов якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 77034, 25 доларів США на строк з 16.06.2014 року по 15.09.2014 року. Відповідно до умов договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 9,3 % річних. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено право клієнта на повернення вкладу та процентів по ньому у готівковій формі через касу банку (а.с. 4). Відповідно до довідки відповідача від 16.02.2015 року про стан рахунку [PERSON], станом на 16.02.2015 року обліковується наступна сума вкладу на рахунку [PERSON], відкритому у Оболонському відділенні ПАТ «ВТБ БАНК» по договору банківського вкладу № R4114/38539D/КІ10 від 16.06.2014 року: сума вкладу 80135, 34 долари США; - сума відсотків - 99, 18 доларів США. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями параграфу 3 глави 71 Цивільного Кодексу України. Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК передбачено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Судом встановлено, що позивач 05.12.2014 року звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення банківського вкладу (а.с. 6), але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернув, та не сплатив на користь позивача проценти по ньому пославшись на постанову НБУ України № 758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку», якою уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Тобто норми Цивільного Кодексу України мають вищу юридичну силу ніж постанова Національного Банку України. А отже посилання відповідача на постанову НБУ України № 758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку», як на підставу своїх заперечень не ґрунтуються на вимогах Закону, та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. З огляду на наведене, суд приймає рішення про задоволення позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів по ньому у повному обсязі заявлених позовних вимог. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved