Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 7 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що проживала з відповідачем у цивільному шлюбі від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у них не склалося, шлюбні відносини припинилися, з липня 2009 року проживають окремо. На даний час син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у справах сім`ї участі не приймає, а вона неодноразово зверталася до нього, але він жодним чином не реагує на її прохання, тому була змушена звернутися до суду. У свою чергу відповідач працює та має дохід понад 20 000 грн і відповідно може забезпечувати сина у заявленому розмірі, при цьому, що дитина займається музикою, виїжджає за кордон на конкурси та потребує збільшеного розміру аліментів. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, попередньо направив суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає через їх необґрунтованість, оскільки з 04 червня 2020 року син [PERSON] проживає разом з ним у м. Хуст і знаходиться на його повному утриманні та висловлює згоду і в подальшому проживати виключно з ним. У свою чергу позивач жодним чином не довела і не надала суду розрахунок та обґрунтування щомісячних витрат на утримання сина, які, на її думку становлять 14 000 грн, половину з яких просить з нього стягнути. До того ж позивач також не довела матеріальний стан відповідача в обґрунтування заявлених позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у позові. В той же час він має свою сім`ю, зокрема дружину - [PERSON] , з якою уклали шлюб 20 грудня 1989 року та яка проживає у Азербайджані. На даний час має офіційне місце роботи у ФОП [PERSON] у кафе «Шаман» (с. Велика Копаня Виноградівського району) на посаді кухаря, де отримує заробітну плату у розмірі близько 4 000 грн і аж ніяк не зможе при відсутності інших доходів сплачувати на користь позивача аліменти у заявленому нею розмірі. Зазначає, що з моменту народження сина та на даний час він як батько забезпечував його всім необхідним для нормального розвитку, при цьому що до грудня 2018 року син, його мати - [PERSON] та її донька [PERSON] проживали разом з ним у м. Хусті, де він орендував квартиру і всі вони знаходилися на його повному утриманні. Крім того на даний час син [PERSON] , згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 09 липня 2020 року фактично проживає в орендованій квартирі з батьком. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Вердієв І.К.-О. проти задоволення позову заперечив, посилаючись на наведені у відзиві обставини, а також додав довідку навчального закладу. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, попередньо подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, просила розглянути справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2009 року сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 07 червня 2018 року (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч. 2, 3 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В той же час з матеріалів справи видно, що дитина - [PERSON] , 2009 року народження, навчається у 6-Б класі Хустської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 та проживає разом з батьком - відповідачем [PERSON] , [INFO] , у [ADDRESS] (а. с. 28, 45). Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, а також те, що позивачем [PERSON] встановлені у судовому засіданні обставини належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст. 76-81 ЦПК України, не спростовані, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, а у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed