Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд постановити рішення, яким стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], по ? частині з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, на дорослого сина [PERSON], [INFO], на її користь та витрати понесені позивачкою у зв'язку зі зверненням до суду у розмірі 200 грн. 00 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON] з 14.10.1988 року, який було розірвано 11.02.2011 року. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Відповідач за рішенням суду сплачував позивачці аліменти на утримання неповнолітнього сина. На даний час син досяг повноліття, але продовжує навчатися в професійно-технічному училищі № 6 м. Кременчука до [INFO] року. Позивачка утримувати сина самотужки не має можливості та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, в зв'язку з чим вона звернулася з даною позовною заявою до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, при цьому направила до суду заяву де просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому направив до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі та проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву згідно якої просить позовну заяву розглядати без його участі та проти задоволення позову не заперечує. Згідно частини 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності відповідних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували у шлюбі, що підтверджується світлокопією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.02.2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно довідки № 391 від 23.11.2015 року [PERSON] дійсно навчається в професійно-технічному училищі № 6 м. Кременчука (денна форма навчання), за професією «Електрогазозварник», термін навчання з 01.09.2015 року по [INFO] рік. У відповідності зі ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до довідки № 2549/36 від 18.12.2015 року, виданої ТОВ «Добробит» [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON]. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] року досяг повноліття, на теперішній час є студентом професійно-технічного училища № 6 м. Кременчука, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, так як не працює, навчання на теперішній період часу є його основним заняттям. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд вважає за необхідне присудити аліменти від дня пред'явлення позову, тобто від 12 січня 2016 року. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи матеріальне становище позивача, виходячи з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує допомоги батька. Оскільки відповідач будь-яких відомостей про свій стан здоров'я суду не надав, суд вважає, що він може надавати допомогу своїй дитині. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи вищевикладене, а також матеріальний стан сторін, стан їх здоров'я, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, в зв'язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], але не більше ніж до досягнення ним 23 років в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 12.01.2016 року і до закінчення навчання, тобто до [INFO] року Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, в разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, що передбачений за подачу до суду позовної заяви, яка подана фізичною особою в сумі 551 грн. 20 коп. Також на підставі ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 200,00 грн., підтверджені квитанцією №141 від 28.12.2015 року. На підставі викладено,

Outcome: approved