Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття дитини, та на її утримання в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 2014 року. Із відповідачем є спільна донька [PERSON], [INFO], яка проживає із матірю та перебуває на її утриманні, а відповідач батько дитини, ухиляється від утримання дитини, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання доньки та дружини не надає. 16.03.2018 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. При цьому вказує, що позивачем не враховано всі обставини, які беруться судом до уваги при визначенні розміру аліментів, зокрема, що матеріальне становище платника аліментів, який є інвалідом армії ІІІ групи, якому не вистачає коштів на особисте утримання та систематичне лікування, а їх зменшення поставить відповідача у вкрай складне матеріальне становище. А позивач хоче перекласти всі обовязки по майновому утриманню на відповідача. За таких обставин вважає, що позивачем не доведено обґрунтованості предявленої позовної вимоги про стягнення завищеної суми аліментів з відповідача. 25.05.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідачем не подано до суду належного та допустимого доказу щодо важкого матеріального становища відповідача, а також звертає увагу суду, що відповідачем після скасування заочного рішення суду про стягнення аліментів жодного разу не надавав матеріальну допомогу на утримання дочки. Тому просить задовольнити повністю заявлені позовні вимоги. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме: не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, проте заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання позивача. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі із 09 липня 2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-БВ № 123908. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1-БВ № 246397, яка зареєстрована та проживає разом із матірю [PERSON] в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради з 01.04.2015 року по 01.05.2018 року та їй призначено одноразову допомогу при народженні дитини, що підтверджується довідкою виданою начальником Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради від 14.01.2016 року № 4968. Як вбачається із повідомлення старшого державного виконавця Першого відділу ДВС м. Хмельницький ГТУЮ від 11.12.2017 року вих. № 71767/14.19-32 та копії довідок розрахунків про розмір утвореної заборгованості по аліментах за виконавчими документами 686/1368/16-ц від 31.03.2016 року було відраховано з [PERSON] на користь [PERSON] 32708,24 грн. та 11640,11 грн. як заборгованість по сплаті аліментів, що виникла з 20.01.2017 року. Згідно копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серія ААІ № 729562 відповідач є інвалідом армії 3 групи та отримує пенсію по інвалідності. [PERSON] працює в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області та займає посаду старшого інспектор-чергового і загальна сума його доходу за період: з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року за винятком аліментів становить 34027,74 грн. (копія довідки про доходи № 309), з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року 75310,42 грн. та сплачено 59729,54 аліментів (довідка про доходи № 310), з 01.01.2018 року по 31.05.2018 року 32605,19 грн. та 7998,92 грн. сплачені аліменти ( довідка про доходи № 311). Відповідно до копії довідки № 717 від 20.11.2017 року відповідач [PERSON] працює у ГУНП в Хмельницькій області і загальна сума аліментів за період з 03.2017 року по 10.2017 року становить 44348,35 грн. Згідно копії повідомлення державного виконавця Першого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області вих. № 18916/14.19-32 згідно виконавчих листів № 686/1368/16-ц боржником самостійно було сплачено аліменти згідно наданих квитанцій: 26.10.2016 року, 05.11.2016 року та 09.12.2016 року по 1005,03 грн., 19.12.2016 року та 30.12.2016 року по 1000 грн., 01.03.2017 року 2000 грн. Із копії декларації відповідача за 2017 р. вбачається, що його дохід від заробітної плати становить 135040 грн., також останній задекларував 498\~000 грн. грошових активів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України \~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. У п. 17\~постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року\~\~№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З врахуванням обставин справи, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини повязані зі сплатою аліментів, обовязку відповідача утримувати дитину, принципу законності, визнання відповідачем позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу ст.ст. 180-183 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2016 року і до повноліття дитини. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач, як батько [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитини до досягнення нею повноліття. При цьому, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, враховуючи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, а також врахує визнання відповідачем заявлених позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то необхідно зазначити наступне. Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2\~ст. 91 СК України\~жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2-4 ст.\~84\~та ст. ст.\~86\~і\~88\~цього\~Кодексу. Отже, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання, при цьому відповідач не спростував, що не в змозі таку допомогу надавати, а довідка про його дохід та задекларований дохід та майно у його декларації свідчить, що у нього є така змога. Так, суд відхиляє посилання відповідача на те, що він несе систематично витрати на лікування, оскільки доказів придбання відповідачем ліків на лікування згідно висновків та рекомендацій лікарів до суду не надано. При цьому відповідач періодично здійснює перетин державного кордону України, що підтверджується копією витягу із інформацією щодо перетинання державного кордону України відповідачем від 17.02.2017 року вих. № 4587/14.19-32 та витягом від 04.06.2018 року вих. 0.184-23127/0/15-18, що свідчить про його фінансову можливість. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення їх спільною дитиною трьох років, розмір якої, суд з урахуванням обставин справи та наданих доказів, визначає в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20.01.2016 року і до досягнення їх спільною дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial