Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 18.10.2003 у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції за актовим записом № 1031 та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, набуте у шлюбі, « [PERSON] ». На обґрунтування позову зазначила, що 18.10.2003 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вказала, що з 2013 року вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, ведуть окреме господарство. Через різні погляди на життя та окреме проживання вважає неможливим збереження сім`ї. Бажання відновити сім`ю немає. Зазначила, що між нею та відповідачем досягнуто згоди щодо утримання та місця проживання дитини. Спору щодо поділу спільного майна в них не виникає. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розгляд справи проводити у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18.10.2003 у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції за актовим записом № 1031, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що сторони з 2013 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин слугувало відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі « [PERSON] ».

Outcome: approved