Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно у зв'язку із втратою оригіналу документа, що посвідчує право власності, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння - житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09.10.1992 року, виданого Харківською районною державною адміністрацією на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.01.1991 року за № 005. Право власності позивачки на земельну ділянку по [ADDRESS] підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з тим, що позивачка втратила оригінал свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю, оскільки на даний час органи місцевого самоврядування не можуть видати дублікат втраченого свідоцтва через відсутність нормативного порядку видачі дублікатів правовстановлюючих документів. Просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 58,7 кв.м. Позивач надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, та розглядати справу за її відсутності. Представники відповідача Київської міської ради та третьої особи - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про час та день розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, заперечень на позов не надали, тому суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 09.10.1992 року, виданого Харківською районною державною адміністрацією на підставі рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів м. Києва від 14.01.1991 року № 005, [PERSON] є власником домоволодіння - житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5-6, 9-10). Право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована на [ADDRESS], підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 028691 від 09.11.2010 року (а.с. 7-8). Як убачається з інформації, наданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (№ 33633 від 30.04.2014 року), житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за позивачкою [PERSON] (а.с. 40-41). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, належність житлового будинку [ADDRESS] на праві власності [PERSON] підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на домоволодіння та іншими доказами, що ніким не оспорюється. Так як позивач позбавлена можливості відновити втрачене свідоцтво, яке засвідчує її право власності, що, відповідно, позбавляє її права розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість та достатність доказів та встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved