Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 21 грудня 2002 року відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 138. В позові [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини з чоловіком припинені в серпні 2018 року з причин відсутності між ними взаєморозуміння та відмінність у поглядах на родинні відносини та сімейні обовязки. З того часу вони мають власні інтереси,проживають окремо, стали чужими людьми один одному. Збереження сім'ї, на думку позивача, неможливе, оскільки сім'я розпалась остаточно. Ухвалою від 25 жовтня 2018 року відкрито провадження в справі, копії ухвали та позовної заяви були направлені на адресу відповідача. Згідно з зворотнім поштовим повідомленням, відповідач [PERSON] отримав копії ухвали та позовної заяви особисто 03 листопада 2018 року. Однак, протягом визначеного судом 15-денного строку відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в ній також висловив заперечення проти позову, оскільки вимогу про розірвання шлюбу він не визнає через наявність спільних дітей, які можуть зазнати психологічних страждань. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження 1-ВЛ № 160476, виданим відділом РАГС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 21 грудня 2002 року. Під час шлюбу у подружжя народились діти: 27 квітня 2003 року донька Тетяна, і\~ 31 грудня 2009 року донька Вікторія. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились в серпні 2018 року, після чого позивач [PERSON] почала проживати окремо від чоловіка і дітей. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї, через що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, її намір є остаточним та відповідає її інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки позивач наголошує на розірвання шлюбу, а відповідач не здійснив дієвих заходів по відновленню сім'ї. До того ж, у позивача відсутнє бажання підтримувати стосунки з відповідачем, що виключає можливість їх примирення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для неї істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved