Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Кредитної спілки «Самопоміч» про стягнення суми внеску (вкладу) з врахуванням інфляційних відсотків, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2019 року між нею та відповідачем було укладено Договір № 90 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «вклад строковий», відповідно до якого кредитна спілка «Самопоміч» прийняла від неї внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «вклад строковий» грошові кошти в сумі 57 000 грн. Цей договір вкладено строком на 12 місяців., що діє з 28.03.2019 року до 28.03.2020 року. Вказує, що дану суму коштів позивачка перерахувала на рахунок КС «Самопоміч» через касу спілки, що підтверджується квитанцією від 28.03.2019 року. Під час дії договору їй до листопада 2019 року виплачувались відсотки на вклад систематично. Також, зазначає, що за грудень 2019 року та січень 2020 року позивачу було сплачено відсотки у січні 2020 року, а за лютий та березень 2020 року були повернуті відсотки лише влітку 2020 року. Станом на сьогоднішній день строк дії договору закінчився, однак зобов`язання щодо повернення суми вкладу не виконано, кошти у розмірі 57000 грн. не повернуті. Позивач неодноразово зверталася в усному порядку та письмово до керівництва кредитної спілки «Самопоміч» щодо повергнення внесеного нею вкладу, однак її вимоги залишено без задоволення. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК Українив заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача та його представника. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.03.2019 року між позивачем та Кредитною спілкою «Самопоміч» укладено договір № 90 про залучення внеску ( вкладу ) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «вклад строковий», за умовами якого відповідач прийняв від позивача внесок ( вклад ) на депозитний рахунок в сумі 57 000 грн. строком на 12 місяців до 28.03.2020 року зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 24 % на рік. (а.с. 9-11) 28.03.2019 року позивач внесла на депозитний рахунок вклад у сумі 57 000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 12) В період за грудень 2019 року та січень 2020 року [PERSON] було сплачено відсотки у січні 2020 року, а за лютий та березень 2020 року були повернуті відсотки лише влітку 2020 року, що підтверджується копіями квитанцій. (а. с. 13) 08.10.2020 року [PERSON] звернулася до відповідача з листом претензією, згідно якого просила у 7-ми денний строк виконати свої зобов`язання за договором. (а.с.15) Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦивільного кодексута інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України,одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2ст. 625 ЦК Україниу разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України,з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved