Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м.Донецька про визнання факту сімейних відносин та зобов'язання вчинити певні дії, в обгрунтування якого вказала, що вона відповідно до вимог ст.3 СК України є членом сім'ї [PERSON], [INFO], та його рідною донькою, смерть якого заподіяна травмуванням на виробництві 29.08.2013 року при виконанні ним своїх трудових обов'язків в якості електромонтера з експлуатації розподільчих мереж Димитровського енергоуправління Донецької філії державного піжприємства «Регіональні електричні мережі», у звязку з чим було складено акти за формою Н-1 № 4/13 від 02.09.2013 року та № 1/14 від 24.04.2014 року і за формою Н-5 від 02.09.2013 року та від 24.04.2014 року. Від отриманих на виробництві травм [PERSON] помер 04.10.2013 року у віці 59 років. На час смерті померлий не був одружений, його попередній шлюб з [PERSON] розірваний 15.08.2006 року. [PERSON] з 19.08.2009 року по момент своєї смерті 04.10.2013 року постійно проживав разом з нею за адресою: м.Димитров, вул.Постишева, б.22, де і був зареєстрований. Вона теж зареєстрована за вказаною адресою. Проживаючи однією сім'єю з батьком, вони вели сумісне господарство, також вона здійснювала догляд за батьком. Відповідач до цього часу страхові виплати нікому не призначив та не виплатив, повідомивши їй свою позицію на зустрічі на підприємстві, що одноразова допомога у розмірі п'ятирічного заробітку загиблого може бути виплачена тільки після розгляду у суді питання про коло осіб, що входять до складу сім'ї померлого. Окрім неї у батька інших близьких родичів не було і немає, вона ховала батька, отримала після нього спадщину та інші речі, документи, що йому належали на праві приватної власності. Посилаючись на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відповідно до якого у разі смерті потерпілого від нещасного випалку на виробництві право на страхові виплати належить членам їхніх сімей та утриманцям, позивач просить суд визнати її членом сім'ї [PERSON] та стягнути з відповідача на користь сім'ї померлого п'ятирічний заробіток [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, уточнивши останню з них, звернувшись до суду з проханням зобов'язати відповідача призначити позивачці, як рідній доньці та члену сім'ї загиблого на виробництві, одноразову допомогу у розмірі пятирічного заробітку померлого [PERSON] Представник відповідача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Київському районі м.Донецька (далі за текстом Фонд) [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що 04.10.2013 року на державному підприємстві «Регіональні електричні мережі» внаслідок нещасного випадку був смертельно травмований електромонтер підприємства [PERSON]. Комісія з розслідування нещасного випадку визнала даний нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом, та склала акти за формами Н-5 та Н-1. Даний нещасний випадок був поставлений на облік до Фонду. Оскільки позивач [PERSON]О, не відноситься до кола осіб, що мають право на отримання щомісячних страхових виплат та одноразової допомоги у розмірі п'ятирічного заробітку загиблого, просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа - чоловік позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні виоги дружини у повному обсязі. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 жовтня 2013 року у віці 59 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с.45). Відповідно до актів за формою Н-1 № 4/13 від 02.09.2013 року, № 1/14 від 24.04.2014 року та за формою Н-5 від 02.09.2013 року, від 24.04.2014 року смерть [PERSON] наступила внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 29 серпня 2013 року (13-38). Даний факт Фондом не заперечується. Згідно з свідоцтвами про народження, про шлюб, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO] (а.с.39, 40, 41). Відповідно до довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 05.02.2015 року померлий [PERSON] з серпня 2009 року по день смерті 04.10.2013 року проживав за адресою: [INFO]. До складу його сім'ї входили: донька - позивач [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], та онук [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно з актом від 05.02.2015 року, який складено головою квартального комітету № 8 виконавчого комітету Димитровської міської ради за участю свідків-сусідів, померлий [PERSON] у період з 19.08.2009 року по 04.10.2013 року був зареєстрований за адресою: [INFO], знятий з реєстраційного обліку через смерть. Його донька [PERSON] також зареєстрована за вказаною адресою, проживала з батьком однією сім'єю, вела з ним сумісне господарство, здійснювала за ним догляд до його смерті (а.с.10). Домоволодіння, розташоване за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Постишева, б.22, належить позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 24.02.2004 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.03.2004 року, технічним паспортом. Шлюб між третьою особою [PERSON] та позивачем [PERSON] (до шлюбу [PERSON], [PERSON]) зареєстрований 30.03.2013 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.39). Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області від 30.04.2015 року шлюб між померлим [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.08.2006 року (а.с.44). Згідно за свідоцтвами про смерть батьки [PERSON] померли: мати [PERSON] - 05.07.1998 року, батько [PERSON] - 03.05.1995 року (а.с.46). Допитані у суді свідки підтвердили факт сумісного проживання позивача з її батьком однією сім'єю. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] вона разом працювала у комунальному підприємстві «Домінант-Сервис», товаришує з нею сім'ями років 6-7. Подружжя [PERSON] мешкають у приватному будинку з двома дітьми. Приблизно рік тому помер батько [PERSON], який до смерти проживав у будинку позивача і вів з нею сумісне господарство. Батько позивача за життя допомагав доньці, доглядав за онуком, оскільки [PERSON] і її чоловік [PERSON] працювали. Позивач ховала його. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач - хрещена мати її онука, тому вона не один раз бувала в неї дома по вул.Постишева, 22, в м.Димитров. Діти у позивача від першого шлюбу. Більше року тому помер батько [PERSON], який проживав однією сім'єю з позивачем до своєї смерті, вона бачила, як той впорався з господарством, займався тваринами. Позивач ховала свого батька. Померлий став проживати з позивачем після того, як розірвав шлюб із своєю жінкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем вона знайома з тих часів, коли та була у шлюбі з [PERSON], від якого у позивача двоє дітей. Зараз позивач одружена з [PERSON]. Раніше з позивачем проживав її батько, який приблизно два роки тому помер. Коли вона щонеділі приходила до позивача у гості, вона постійно його бачила у будинку по вул.Постишева в м.Димитров. Там знаходилися його особисті речі, [PERSON] їх прала, бачила, як вони разом копали город, висаджували суницю, як батько приносив харчі. Батько позивача проживав разом з донькою, оскільки розійшовся з дружиною і йому ніде було жити. До смерти померлий мешкав разом із позивачем не менш, як чотири роки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона товаришує з подружжям [PERSON], які мешкають по вул.Постышева, 22, в м.Димитров. Роки два тому помер батько позивача, який до своєї смерті після розірвання шлюбу з дружиною постійно проживав разом з донькою і вів з нею домашнє господарство, доглядав за городом, тваринами, все робив по дому. У будинку знаходилися особисті речі померлого, у нього було своє ліжко. Після травмування і до смерті позивач доглядала свого батька, а потім ховала. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. Суд вважає, що позивач і загиблий складали одну сім'ю на підставі кровного споріднення, спільного проживання, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За змістом ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 23.09.1999 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: на момент смерті потерпілого на виробництві, (далі за текстом Закон) страхові виплати, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються у тому числі із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебувають на утриманні померлого). Згідно із ч.7 ст.34 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку псля смерті потерпілого. Даною нормою Закону визначається розмір одноразової допомоги, яка виплачується сім'ї потерпілого внлідок нещасного випадку. Коло осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, у тому числі на одноразову допомогу, визначено у ст.ст.21, 33 Закону. Так, відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.33 Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з п.п.д п.1 ч.1 ст.21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більше як десятимісячного строку псля смерті потерпілого. Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував аліменти; непрацездатні особи , які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку. Таким чином, оскільки [PERSON] є донькою померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має двох дітей, 1994 року та [INFO], не є непрацездатною і на час смерті потерпілого не відносилася до кола осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги, визначених у ч.3 ст.33 Закону, підстави для одержання одноразової допомоги після смерті [PERSON] у розмірі, встановленому ч.7 ст.34 Закону, у позивача відсутні. Так як встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з померлим від нещасного випадку на виробництві не має юридичного значення для набуття нею права на одержання страхових виплат у зв'язку зі смертю потерпілого, у задоволеннні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 23.09.1999 року,

Outcome: dismissed