Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про зобов'язання їх провести перебудову паркану, а саме, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги просила зобов'язати відповідачів провести відповідну перебудову паркану по [ADDRESS] і привести його у відповідність до ДБН 360-92** шляхом демонтажу, а саме зобов'язати відповідачів вчинити дії по приведенню паркану по всій його довжині 4,45 м до висоти 2 м від грунту землі, з обов'язковим просвітом 15-20см. понизу паркану, який розташований вздовж будинку на довжині 8,6 м (для провітрювання земельної ділянки). В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності, прим цьому відповідач [PERSON] позов визнала частково (а.с.24,34,65). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, та пояснив суду, що під час судового розгляду ним було приведено спірний паркан у відповідність до державних будівельних норм, а вимоги позивача щодо облаштування просвіту 15-20см. понизу паркану, який розташований вздовж будинку на довжині 8,6 м (для провітрювання земельної ділянки) є безпідставними, оскільки чинними державними будівельним нормами не передбачені. Суд, залухавши представників позивача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору дарування від 01.04.2002р. позивач є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Право власності позивача на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 149361 (а.с. 8). Забудовником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією рішення Путивльського районного суду від 21.02.2014р. (а.с. 5). В судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що ухвалою Путивльського районного суду від 26.11.2013р. було визнано мирову угоду, укладену між ним та представником позивача [PERSON] - [PERSON], відповідно до якої позивачка відмовилася від своїх позовних вимог, а він зобов'язався у строк до 11.12.2003р. включно перенести належну йому огорожу на межу земельних ділянок, встановлену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 149361 (а.с.10). Вказане судове рішення [PERSON] було виконано, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого тпровадження від 27.01.2014р. та копією акту державного виконавця від 23.01.2014р. (а.с.29). Таким чином, в теперішній час межовий спір між сторонами відсутній, чого не заперечували представники позивача та відповідач [PERSON] Однак, після перенесення паркану відповідно до вимог ухвали Путивльського районного суду від 26.11.2013р. [PERSON] на межі земельних ділянок, встановленої Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 149361, було побудовано суцільний металевий паркан висотою 2,36 м. та довжиною 4,45 м. В судовому засіданні представники позивача та відповідач не заперечували, що збудований [PERSON] паркан є суцільним та висота його становила 2,36 м., а довжина - 4,45 м. У лютому 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Путивльської міської ради з проханням створити комісію та здійснити обстеження побудованого [PERSON] паркану на предмет його відповідності будівельним та іншим нормам. У результаті розгляду вказаного звернення було створено комісію з відповідним складом спеціалістів, та актом від 25.02.2014р., складеним вказаною комісією, було встановлено, що висота паркану між будинками [ADDRESS] складає 2,36 м у висоту на протязі 4,45 м. від червоної лінії вглибину земельної ділянки, що є порушенням ДБН 360-92**. При цьому порушень норм земельного законодавства комісією встановлено не було, а також було рекомендовано відповідачу [PERSON] привести паркан у відповідність до норм ДБН 360-92** (до 2 м). Представники позивача та відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодились з висновками вказаної комісії та їх не оспорювали. Відповідно до ч. 1 ст. 61 обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, судом на обговорення ставилося питання щодо з'ясування необхідності призначення експертизи для вирішення питань щодо відповідності спірного паркану будівельним нормам, а також роз'яснювалося сторонам їх право звертатися до суду з заявою про призначення експертизи, однак, в судовому засіданні представники позивача та відповідач [PERSON] заявили, що призначення експертизи вони вважають недоцільним, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні докази, необхідні для ухвалення судом рішення. З огляду на таке, суд розглядав справу на підставі на підставі всіх наявних у ній доказів, які були подані сторонами відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка працює на посаді начальника відділу містобудування, архітектури, ЖКГ, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Путивльської РДА, суду пояснила,що вона була включена до складу комісії по розгляду звернення [PERSON] з питання будівництва паркану по [ADDRESS] [PERSON], проте участі у роботі вказаної комісії не приймала та акт від 25.02.2014р. не підписувала. Також свідок [PERSON] суду пояснила, що оскільки місцеві правила забудови у м. Путивль у встановленому законом порядку не затверджувалися, тому при визначенні висоти огорожі домоволодіння забудовникам слід керуватись загальними будівельними нормами, зокрема БН 441-72*, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 26.05.1972р. № 99, якими встановлено,що висота огорожі не повинна бути більше 2 м (а.с.60). Відповідно до п.6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» висота огороджень має бути не більше ніж 2м. на межі сусідніх земельних ділянок та забезпечувати нормативну інсоляцію і провітрювання суміжних територій. Відповідачами при встановленні паркану не були дотримані правила добросусідства, передбачені ст.103 Земельного кодексу України щодо обрання такого способу використання своєї земельної ділянки, яким би власнику сусідньої земельної ділянки завдавалося б найменше незручностей, в тому числі і затінення. Згідно ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є малими архітектурними формами, розміщення яких здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Встановлення огорожі відповідачами також не відповідає вимогам зазначеної норми закону. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад (або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень). Крім того, необхідним є також дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів вчинити дії по приведенню паркану по всій його довжині 4,45 м до висоти 2 м від грунту землі, а в іншій частині позову слід відмовити, оскільки всупереч вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України представниками позивача не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, а саме про те, що спірний паркан, збудований відповідачем [PERSON] не відповідає вимогам чинних будівельних чи інших норм та правил щодо вимог для провітрювання земельної ділянки та підлягає облаштуванню обов'язковим просвітом 15-20см. понизу паркану, який розташований вздовж будинку на довжині 8,6 м. Також всупереч вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України відповідачем [PERSON] не було надано суду належних, допустимих, обґрунтованих та переконливих доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, а саме про те, що під час судового розгляду справи ним було зменшено висоту спірного паркану до 2 м. та приведено його таким чином до вимог діючих будівельних норм, оскільки надані відповідачем фотографії спірного забору суд не може визнати належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт приведення цього забору у відповідність до встановлених будівельних норм (а.с.66,65). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку в рівних частках понесені позивачем судові витрати у справі, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial