Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 14.10.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1401, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини фактично припинені з червня 2018 року, спільне господарство сторони не ведуть. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». В підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що після розірвання шлюбу, дитина буде проживати з нею. Крім того, просила сплачений нею судовий збір за подачу позову з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, але надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів, яких достатньо для ухвалення рішення. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У підготовчому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі, у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 12). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо один від одного. Спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої доньки, народженої під час шлюбу, поділу майна, що є спільною власністю подружжя, не має. Відповідач в своїй заяві повністю підтримав вимоги позивача щодо розірвання шлюбу. Позивач та відповідач в своїх заявах висловили категоричну незгоду на примирення. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved