Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час роботи на підприємстві в період з травня 2019 р. у розмірі 23741,46 грн., компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 21681 грн., моральної шкоди-10000 грн. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він працював на посаді головного механіка з 07.09.2016 р. і звільнений 08.07.2019 р. за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Остання виплата заробітної плати, за інформацією Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, нарахована у другому кварталі 2019 р. у розмірі 34892,48 грн., але дотепер не отримана. Крім того, зазначає, що має невикористану щорічну відпустку тривалістю 24 календарні дні, проте при звільненні грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки у розрахунку середньоденної зарплаті, що становить 21681,84 грн. не виплачена. Вказував на те, що відповідачем тривалий час до реорганізації ПрАТ «Харківський завод транспортного устаткування», а також з травня 2019 р. ТОВ «ПрАТ Харківський завод транспортного устаткування» порушуються вимоги діючого законодавства щодо виплати заробітної плати в обсягах, встановлених трудовим договором. Протягом п`яти місяців після звільнення позивач занепокоєний тим, що зарплата йому може бути не виплачена, обмежує себе у достатньому життєвому рівні, економить на придбанні необхідних речей, тому просить на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 10\~000 грн. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що йому частково перерахована заборгованість по зарплаті на картковий рахунок, а саме з 20 грудня 2019 р. по 26.12.2019 р. він отримав 31\~926, 68 грн., тому залишок заборгованості йому буде виплачена у найближчий час і він не наполягає на вимогах до відповідача про стягнення заборгованості та просить їх не розглядати, але підтримує позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10\~000 грн. Представник відповідача ПрАТ «Харківський завод транспортного устаткування» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, про причини неявки не сповістив всупереч вимогам ч.3 ст.131 ЦПК України, правом на подачу відзиву на позов не скористався. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачан, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Харківський завод транспортного устаткування» з вересня 2016 р., працював на посаді головного механіка і звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України наказом № 116 від 08.07.2019. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При звільненні з роботи остаточний розрахунок з [PERSON] проведений не був. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] зарплата нарахована. В судовому засіданні позивач надав підтвердження тому, що 20.12.2019 р. йому на картковий рахунок перераховано підприємством заборгованість в сумі 17457,45 грн., 21.12.2019 р. -5365,07 грн., 23.12.2019 р. -9104,16 грн., 26.12.219 р. -1377 грн. Порядок відшкодування завданої моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~постанови № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснив, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~за наявності\~порушення прав\~працівника у\~сфері трудових\~відносин (незаконного\~звільнення або\~переведення,\~невиплати належних\~йому грошових\~сум,\~виконання робіт\~у небезпечних\~для життя\~і здоров`я\~умовах тощо),\~яке призвело\~до його\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст.\~4,5,13,43 ЦПК України). Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12. Оскільки на момент звільнення відповідач повний розрахунок з [PERSON] не провів, заборгованість по заробітній платі та грошову компенсацію за невикористанні дні відпустки не виплатив, чим порушив права позивача, є підстави для висновку про наявність моральної шкоди, що було спричинено роботодавцем. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд , виходячи з втрат немайнового характеру, з урахуванням змін, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, вимог розумності та справедливості , суд вважає достатньою компенсацію у розмірі 5000 грн. За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: partial