Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народилася дочка [PERSON] . Поряд з тим зазначила, що рішенням Борщівського районного суду від 31.10.2018 року шлюб між ними було розірвано, а діти залишилися проживати з нею та перебувають на її утриманні. Батько дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а на її прохання допомагати матеріально, не реагує. Дітьми не цікавиться та участі у їх вихованні не приймає. Також зазначила, що вона не працює, а її матеріальний стан не відповідає нормальному забезпеченню дітей. Діти ростуть і на їх розвиток, як фізичний так і розумовий, потрібні грошові кошти, розмір яких кожного місяця в середньому становить близько 10000 грн., куди входять витрати на дитяче харчування, дитячу літературу, іграшки, одяг, та витрати на інші потреби пов`язані з утриманням дітей. В той же час відповідач є здоровим та працездатним, постійної роботи не має, виїжджає на роботу за кордон та має фінансову можливість надавати допомогу на утримання дітей, однак добровільно цього робити не бажає. А тому, просила суд стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов не визнає, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати по місцю їх народження та проживання матері у м.Борщеві, а він переїхав у с.Шупарку до господарства своєї бабки. Він часто відвідував дітей, телефонував до них, цікавився їхніми успіхами. Періодично привозив продукти харчування. Позивач не заперечувала і відпускала дітей з ним в с.Шупарку, де діти жили по 4-7 днів. Коли позивач вирішила працевлаштуватися на роботу за кордоном, а це було в червні 2019 року, діти жили з ним або з його мамою, а їхньою бабкою. Фактично діти були в Шупарці впродовж червня-серпня 2019 року. Він та бабуся доглядали дітей, забезпечували їх усім необхідним. В пошуках роботи, він став виїжджати за кордон в липні 2018 року, після того, як позивач оголосила, що покохала іншого чоловіка і має намір з ним укласти шлюб. На роботі він перебував в Польщі не більше чотирьох раз на рік по місяцю, один раз був два місяці, інший час він був дома, або працював по найму. На зароблені кошти він щосезону на вимогу позивача оновлював дитячий гардероб, останній раз це було в листопаді 2019 року. Окрім цього він постійно оплачує відвідування сином дитсадка, за дочку платить позивач. Ніколи не відмовив і на прохання позивача передавав кошти на лікування дітей та на інші потреби про які позивач заявляла. А тому твердження позивача про те, що він матеріальної допомоги не надає, дітьми не цікавиться і участі в їх вихованні не приймає, - голослівні. Він знає про свій обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не заперечую його та не ухиляєся від нього. Позивач вказує, що не працює, а тому її матеріальний стан не відповідає нормальному забезпеченню. Однак вона лукавить, адже з червня 2019 року так само як і він періодично місяць працює в Польщі. Поряд з тим зазначив, що позивач просить в 1, 7 раз більший за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину і при цьому не доводить наявності у нього достатнього заробітку для таких виплат. В шлюбі з позивачем вони прожили три роки і позивачу достовірно відомий його матеріальний стан, його спеціальність та отриманий дохід за цей час. Жодного разу він не мав і не має постійної роботи, заробіток був мінливий в сумі та не регулярний по виплаті. Їхній сім`ї коштами та продуктами допомагали їхні батьки. Офіційно він не працевлаштований. Постійна робота за його спеціальністю паркетник в м.Борщеві відсутні, важко таку роботу знайти і в Україні. У власності нерухомого майна та транспортних засобів не має. На разі, один раз (від 1 до 2 місяців) на три місяці працює в Польщі на складах, сортує овочі, фрукти. Заробіток не великий, мінливий та не регулярний. Гарантій, що матиме в майбутньому постійну роботу, не має. А порушивши періодичність сплати аліментів, він буде обмежений у виїзді за кордон, не зможе працювати та допомагати в утриманні дітей. Відповідь на відзив позивачем суду не подавалась. Дослідивши обставини, на які сторони посилаються як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши докази надані ними, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 10 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 17 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області. Крім того, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2015 року, який 31 жовтня 2018 року рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області було розірвано. Поряд з тим встановлено, що позивач на даний час разом із дітьми проживає в [ADDRESS] , і до складу її сім`ї входять батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується довідкою виконавчого комітету Борщівської міської ради №3507 від 23.12.2019 року. Згідно довідки Шупарської сільської ради №22 від 20 січня 2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , і до складу його сім`ї входить баба [PERSON] , 1939 року народження. Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 20 січня 2020 року, складеного комісією Шупарської сільської ради, слідує. що відповідач на даний час ніде не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків, транспорту, земельних ділянок, нерухомого майна не має. З акту опиту свідків від 20 січня 2020 року, складеного комісією Шупарської сільської ради, слідує, що комісією допитано свідків сусідів, та встановлено, що [PERSON] , батько дітей [PERSON] та [PERSON] , бере активну участь у житті та вихованні дітей. Його мама [PERSON] також дбає про онуків. Протягом 2019 року, діти на літніх канікулах були на повному утриманні бабки та батька, так як їх мати знаходилась за кордоном. В інший час [PERSON] також забезпечував дітей одягом, продуктами харчування, іграшками. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоров`я, має інших утриманців, отримує регулярний дохід, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком неповнолітніх дітей, то зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в розмірі наближеному до прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а в даному випадку у сумі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів, які б стверджували ті обставини, що утримання неповнолітніх складає 10000 грн. щомісяця позивачем надано не було. В свою чергу відповідач не надав доказів щодо неналежної достатності заробітку, яка б виключала його можливість сплачувати аліменти у розмірі, який є меншим ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, віку дітей, дані щодо особи позивача, зокрема, те, що діти проживають разом з матір`ю, яка у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання дітей, те, що сторони приховують отримуваний ними дохід, не заперечуючи такий, визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» складає для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривнюя. При цьому, суд також виходить з того, що оскільки сторони, які є батьками неповнолітніх дітей, то в рівній мірі несуть обов`язки щодо їх виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на відповідача чи позивача. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави. Виходячи з наведенного вище, на підставі ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 р.», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 р.»,

Outcome: approved