Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача - [PERSON], в якому просить усунити відповідача від права спадкування на все майно - квартиру [ADDRESS], належну на праві власності померлому чоловіку позивача [PERSON] і позивачеві - [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані: поганим ставленням відповідача до позивача - образи, погрози тощо; тим, що позивач не доглядала за позивачем та її чоловіком; не виконувала умови спадкового договору; тим, що спірна квартира є власністю позивача, що підтверджується технічним паспортом, а померлий [PERSON] не мав жодних прав на цю квартиру, а тому не міг заповідати її. Крім того, позивач зазначала, що оскільки її син (батько відповідача) помер невдовзі після народження відповідача, майже не виховуючи її, то відповідач не може вважатися її онукою. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, зазначали, що доглядали та продовжують доглядати позивача співробітники територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Індустріальної районної ради у м.Дніпропетровську. Відповідач та її представник проти позову заперечували, зазначали, що відповідач добре ставилася до [PERSON], в них були гарні стосунки, вона та її мати доглядали позивача. Від подальшої допомоги у догляді позивач відмовилася, хоча відповідачем така допомога пропонувалася. Також гарні стосунки були й між відповідачем та померлим [PERSON]. Категорично заперечували проти поганого ставлення до позивача з боку відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - нотаріус шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори О.М. Драпата в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмові пояснення, в яких зазначила, що посилання позивача на порушення відповідачем умов спадкового договору не відповідають дійсності, оскільки даних про укладення такого договору не має. Підтвердила факт складання померлим [PERSON] заповіту, який було посвідчено шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.02.1994р. за №4-1483. Також зазначила, що підстав для усунення від спадкування спадкоємця, визначених у ст.1224 ЦК України, на момент звернення позивача та відповідача до нотаріальної контори не має. З приводу скасування заповіту посвідченого від імені [PERSON] у 1994 році, нотаріус зазначив, що представникові позивача було роз'яснено що право на заповіт, скасування заповіту здійснюється заповідачем особисто, а у разі складання нового заповіту, він скасовує попередній, тобто у разі особистого звернення [PERSON] до будь-якого нотаріуса з заявою про скасування існуючого заповіту, або складання нового заповіту попередній заповіт втратить чинність. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що перебувала з позивачем в одній лікарні, під час лікування останньої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що влітку 2015 року і свідок, і відповідач приїзджали до м.Днпропетровська доглядати та допомогати позивачеві. Вказувала, що між сторонами по справі та померлим [PERSON] були гарні стосунки. Заперечувала щодо поганого ставлення до позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач - [PERSON] є онукою позивача - [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та сторонами не оспорювалося. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1993р., виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, [PERSON] та [PERSON] належить право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. [INFO]. [PERSON] помер, склавши за життя на користь онучки [PERSON] (відповідача) заповіт щодо усього належного йому майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. На момент смерті [PERSON] разом із ним мешкала його дружина - [PERSON] (позивач), що підтверджується відповідною довідкою. І позивач, і відповідач звернулися до нотаріуса шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Крім того, 26.02.2015р. представник позивача звернулася до нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на обов'язкову частку в спадковому майні. Згідно матеріалів справи, а саме договору №462 від 16.12.2011р. та щоденника відвідувань, [PERSON] з жовтня 2015 року надають допомогу співробітники ериторіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Індустріальної районної ради у м.Дніпропетровську. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. При вирішенні даної справи, згідно з вимогами ст.. 214 ЦПК України, суд повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов»язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребує, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню питання , чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу позивачем та представником позивача будь-яких доказів, що підтверджували б факти викладені в позовній заяві та в поясненнях, що були надані суду, не надано. При цьому надані позивачем та його представником заява до Добропільського ВП Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області з приводу вжиття заходів щодо [PERSON] відносно грубого ставлення щодо позивача, крадіжки майна та іншої неправомірної поведінки, а також висновок інспектора Добропільського ВП від 28.03.2016р. за даною заявою, не підтверджують факту поганого ставлення відповідача до позивача та померлого [PERSON] або її ухилення від надання цим особам допомоги. При цьому згідно показань свідка [PERSON] й відповідач, й даний свідок приїзджали та надавали допомогу позивачці. Проти даних обставин не заперечувала і сама позивач. Жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав для усунення відповідача від спадкування на частку померлого [PERSON] суду також надано не було. Також судом не вбачається й наявності інших, передбачених ст.1224 ЦК України, підстав для уснунення відповідача від спадкування. Крім того, судом встановлено, що представникові позивача було роз'яснено, що право на заповіт, скасування заповіту здійснюється заповідачем особисто, а у разі складання нового заповіту, він скасовує попередній, тобто у разі особистого звернення [PERSON] до будь-якого нотаріуса з заявою про скасування існуючого заповіту, або складання нового заповіту попередній заповіт втратить чинність. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачем та його представником не доведено наявності обставин, передбачених ст.1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed