Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на спірну нерухомість підтверджується договором дарування квартири від 04 квітня 1998 року, посвідченого завідуючою Сьомої Криворізькою Державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за номером 2-1093. На момент звернення до суду з даним позовом в спірній нерухомості перебувають на реєстраційному обліку позивач [PERSON] власник, відповідач [PERSON] син власника та [PERSON] чоловік власника. Відповідач є сином позивача по справі, однак документи, які підтверджують родинні відносини у позивача відсутні. Так починаючи з листопада 2019 року відповідач припинив проживати в спірній нерухомості, що підтверджується актом, складеного та затвердженого головою правління «ЖБК «Рассвет» [PERSON] . Незважаючи на те, що відповідач не проживає у спірній нерухомості з листопада 2019 року, він продовжує перебувати на реєстраційному обліку в даній квартирі. Відповідач не виконує обов`язки покладені на нього ст. 64 ЖК України, зокрема не сплачує платежі за надані комунальні послуги. Несплата відповідачем комунальних послуг погіршує матеріальне становище позивача оскільки вона вимушена самостійно сплачувати їх за відповідача. Ніяких домовленостей стосовно користування житлом між позивачем та відповідачем не існує. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку в спірній нерухомості, він порушує майнові права, як власника даної нерухомості, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем домовленостей про збереження житла не існує, відповідач не проживає у спірній житловій площі понад 2 роки без поважних на те причин, останній вважається таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.26-28). 19.04.2021 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла довідка з відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] (а.с.45-46). Позивач [PERSON] до зали судового засідання не з`явилася, представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлениим, про дату, місце та час розгляду справи до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та прийняття рішення на розсуд суду. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. На праві приватної власності позивачу [PERSON] , належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 04 квітня 1998 року, посвідченого завідуючою Сьомої Криворізької Державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за номером 2-1093 (а.с. 9-10). Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Крім того, як вказувала позивач, [PERSON] є сином позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 15.08.2020 року, відповідач [PERSON] з листопада 2019 року в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку не проживає (а.с. 16). Згідно\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій\~\~розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім`ї власника (у тому числі колишнім членом сім`ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім`ї суди повинні врахувати, що право члена сім`ї на користування житлом є сервітутним, у зв`язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст.\~405,\~406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім`ї власника житла з`ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв`язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік, позбавлений можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин понад 1 рік (а.с. 16) та не сплачує за комунальні послуги. Зазначені докази в розумінні ст. 79 ЦПК України суд вважає достовірними, оскільки вони підтверджують дійсні обставини справи та доводи позивача стосовно відсутності відповідача [PERSON] понад 1 року за місцем його реєстрації. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає з 2019 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , яка вимушена сплачувати за відповідача [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 840,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved