Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 19 травня 2006 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №148, а також після розірвання шлюбу змінити прізвище з «Божик» на дошлюбне «Пахолок». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 травня 2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому мають неповнолітнього сина [PERSON], 18.08.2006р.н. Зазначає, що на початку сімейне життя склалося добре, однак з часом почало погіршуватися через непорозуміння, постійні сварки та фінансові труднощі, що негативно впливало як на їхні стосунки так і на виховання їхнього сина. Фактично шлюбні відносини між ними було припинено з грудня 2015 року, оскільки з цього часу вони із відповідачем проживають окремо. Вказує, що зазначений шлюб носить виключно формальний характер, оскільки вони з відповідачем спільно не проживають, не підтримують жодних особистих відносин та не ведуть спільного побуту, у звязку із чим продовжувати такі відносини із відповідачем не бажає, а тому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково вказавши, що позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, а тому категорично заперечує можливість примирення. В судове засідання призначене на 27 жовтня 2016 року позивач та її представник не з'явилися, позивач подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що він бажає зберегти сім'ю. В подальшому, після строку наданого судом для примирення, в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач є її дочкою, відповідач постійно останню принижував, ображав, забороняв ходити на роботу, безпідставно ревнуючи. Зазначила, що з кінця грудня 2015 року сторони проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство та їх шлюбні відносини носять формальний характер. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 19 травня 2006 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №148. В шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2006 року, міцної сімї вони не утворили. Так, з грудня 2015 року відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків,\~не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та \~їх шлюб носить формальний характер.\~ У відповідності до\~ст.111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 С К України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 18 травня 2016 року, \~враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них неповнолітнього сина, судом\~ задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 3 (три) місяць. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач категорично ствердила суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (19 квітня 2016 року) станом на час розгляду справи пройшло більше шести місяців, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 551,20грн. судового збору. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved