Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області про визнання недійсними та скасування наказів про відсторонення від занять учнів, які не щеплені за віком. В обґрунтування позову зазначила, що її донька [PERSON] , з 01.09.2018 року навчається у Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області. 02.09.2019 року відповідачем видано Наказ № 218р, яким [PERSON] тимчасово (на період з 03.09.19 по 10.09.19) заборонено відвідування навчального закладу до надання довідки про проведення щеплення або висновку ЛКК про можливість дитини відвідувати навчальний заклад. 10.09.19 року Відповідачем видано Наказ № 252р, яким [PERSON] відсторонено від відвідування очної (денної) форми здобуття освіти. Позивач зазначає, що оскаржувані накази Відповідача є незаконними та підлягають скасуванню. Оскільки чинним законодавством, в тому числі і ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», не визначений механізм відсторонення учня від освітнього процесу у разі не проходження вакцинації. В посадовій інструкції директора Запорізького академічного ліцею, прямо не встановлено функції з відсторонення. Крім того зазначила, що у її дитини після обов`язкового щеплення, яке проводилось раніше, виникали серйозні алергічні реакції, нервові розлади, тому батьки дитини згоди на щеплення дитини не давали. Медична документація залишена за попереднім місцем постійного проживання на тимчасово непідконтрольній території. Відмова від щеплення дитини, ґрунтується на праві батьків здійснювати захист інтересів дитини. Ухвалою суду від 03.01.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 03.02.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначає, що дії директора Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області по видачі цих наказів є правомірними та таким, що відповідають діючому законодавству України, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Накази про відсторонення [PERSON] видані директором ліцею в межах повноважень, наданих йому Законом України «Про освіту», Статутом ліцею та посадовою інструкцією, згідно з якими саме на директора покладається обов`язок видавати накази та розпорядження, пов`язані з організацією освітньої, фінансово-господарської та іншої діяльності навчального закладу. Крім того, наказ було видано на виконання Законів України «Про освіту», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб», згідно з якими в Україні є обов`язковими профілактичні щеплення і встановлена заборона дітям, які не отримали профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень (за умови відсутності медичних протипоказань), відвідувати дитячі заклади. Держава, встановивши таке правило, реалізує свій обов`язок по забезпеченню життя та здоров`я не тільки всіх вихованців та працівників освітнього закладу, а захищає таким чином і саму не щеплену дитину. У зв`язку із ненаданням батьками [PERSON] довідки про щеплення і відсутністю висновку ЛКК про можливість відвідування [PERSON] навчального закладу були видані оспорювані накази. Накази директора ліцею прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, з метою забезпечення права учнів 4-Б класу, в тому числі і [PERSON] , на санітарне та епідемічне благополуччя в процесі навчання, з дотриманням положень щодо забезпечення права дитини на освіту. Просили в задоволення позову відмовити. 11.02.2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що протокол засідання ради ліцею від 02.09.18 №1 є недостовірним доказом, а також про те, що лист Запорізького Академічного ліцею від 11.10.18 № 213 позивачем не отримувався. Та звертає увагу про те, що посилання відповідача на медичну документацію форми № 026/о та доданих до неї документів є безпідставними, оскільки вищезазначена форма скасована. Норми ст.15 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не можуть застосовуватись окремо від норм ст. 12 зазначеного закону. Батьки дитини не були об`єктивно проінформовані щодо безпечності щеплення та саме у зв`язку з цим згода на проведення щеплення не давали. 19.02.2020 року від відповідача, через канцелярію суду було подано заперечення на відповідь на відзив. В якій зазначено про технічну помилку у протоколі засідання ради ліцею та доводи стосовно необхідності отримання висновку лікарсько-консультативної комісії. Питання щодо форми здобуття освіти [PERSON] вирішено, на підставі заяви [PERSON] від 13.02.2020 року, наказом директора Академічного ліцею №009-у від 13.02.2020 року [PERSON] переведена на індивідуальну форму здобуття освіти (екстернатна форма), що свідчить про відсутність порушення права [PERSON] на освіту у зв`язку з прийняттям оскаржених наказів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позові та у відповіді на відзив. Представники відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд відмовити в задоволенні позову, посилались на підстави викладені у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, письмових поясненнях викладених у вступному слові. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [PERSON] , навчається у Запорізькому Академічному ліцеї Запорізької міської ради у 4-Б класі. Листами адміністрації Запорізького Академічного ліцею від 06.03.2019 року № 097 та від 02.09.2019 року № 213, адміністрація ліцею, попереджала [PERSON] про можливе відсторонення її дитини [PERSON] від занять у зв`язку із відсутністю щеплень з КПК, ОПВ, реакції Манту та повідомила про необхідність звернутись до ЛКК для отримання висновку, що дитина здорова і може відвідувати навчальний заклад. Одночасно запропоновано інші форми здобуття освіти відповідно до ст.9 Закону України «Про освіту» (а.с.78, 80). 02.09.2019 року відповідачем видано Наказ № 218р, яким [PERSON] тимчасово (на період проходження вакцинації або ЛКК) заборонено відвідування навчального закладу з 03.09.19 по 10.09.19 до надання довідки про проведення щеплення або висновку ЛКК про можливість дитини відвідувати навчальний заклад (а.с. 9-10). 10.09.19 року відповідачем видано Наказ № 252р, яким [PERSON] відсторонено від відвідування очної (денної) форми здобуття освіти з 11.09.2019 року до надання довідки про проведення щеплення або висновку ЛКК. Запропоновано батькам [PERSON] інші форми здобуття освіти згідно ст. 9 ЗУ «Про освіту» (а.с. 11-12). З вищезазначеними наказами позивачка [PERSON] була ознайомлена. Вказані накази винесені на виконання Законів України «Про освіту», «Про захист населення від інфекційних хвороб», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», спільного листа Міністерства освіти та науки України та Міністерства охорони здоров`я України від 29.09.2014 року. Мати [PERSON] , відмовилася від щеплень та проведення ревакцинацій та біопроб, у зв`язку із з можливими ускладненнями після щеплення. Відмова від щеплення зафіксована у медичній картці форми 026/о (а.с. 81-82). З медичної картки форми 026/о також вбачається, що відомості про щеплення відсутні, зі слів матері дитина щеплена від БЦЖ. Дані обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами, які містяться у матеріалах справи. Позивачка 13.02.2020 року звернулась до директора Академічного Запорізького ліцею з заявою про тимчасове (на час вирішення правомірності відсторонення дитини від занять у судовому порядку) переведення її доньки [PERSON] на індивідуальну форму здобуття освіти (екстернат). Наказом директора ліцею №009-у від 13.02.2020 року [PERSON] переведено на індивідуальне навчання у формі екстернату. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Держава, зокрема, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя. Згідно з ст. 10 Основ законодавства України про охорону здоров`я (Закон від 19.11.1992 №2801-XII) громадяни України зобов`язані, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюку, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Особам, які не досягли п`ятнадцятирічного віку чи визнані у встановленому законом порядку недієздатними, профілактичні щеплення проводяться за згодою їх об`єктивно інформованих батьків або інших законних представників цих осіб. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про проведення щеплень дітям у віці до п`ятнадцяти років приймають їх батьки або інші законні представники. Закон дає право батькам відмовитися від проведення обов`язкових щеплень дитині. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийом дітей до виховних, навчальних, оздоровчих та інших дитячих закладів проводиться за наявності відповідної довідки закладу охорони здоров`я, в якому дитина перебуває під медичним наглядом. Довідка видається на підставі медичного огляду дитини, якщо відсутні медичні протипоказання для її перебування у цьому закладі, а також якщо їй проведено профілактичні щеплення згідно з календарем щеплень і вона не перебувала в контакті з хворими на інфекційні хвороби або бактеріоносіями. Дітям, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, відвідування дитячого закладу не дозволяється. У разі якщо профілактичні щеплення дітям проведено з порушенням установлених строків у зв`язку з медичними протипоказаннями, при благополучній епідемічній ситуації за рішенням консиліуму відповідних лікарів вони можуть бути прийняті до відповідного дитячого закладу та відвідувати його. Згідно з п. 4 розділу 2 Примірного положення про підготовку дітей на педіатричній дільниці до відвідування дошкільного та шкільного загальноосвітнього навчального закладу, затвердженого наказом МОЗ України від 29.11.2002р. № 434, питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу дітьми, які не отримали профілактичних щеплень згідно з календарем щеплень, вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії з залученням епідеміолога територіальної санепідемстанції згідно розділу III ст. 15 вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про освіту» кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої, вищої освіти та освіти дорослих. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про освіту» особа має право здобувати освіту в різних формах або поєднуючи їх. Основними формами здобуття освіти є: - інституційна (очна (денна, вечірня), заочна, дистанційна, мережева); - індивідуальна (екстернатна, сімейна (домашня), педагогічний патронаж, на робочому місці (на виробництві);- дуальна. При цьому, відповідно до ст. 53 вказаного Закону здобувачі освіти мають право на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці, а також зобов`язані відповідально та дбайливо ставитися до власного здоров`я, здоров`я оточуючих, довкілля. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за стан здоров`я дитини, її фізичний розвиток. Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини у всіх питаннях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращим інтересам дитини. У даній справі, індивідуальне право відмовитися від щеплення матір`ю дитини при збереженні обсягу прав дитини на здобуття освіти, протиставляється загальному праву інших батьків та їх дітей, які провели щеплення, як перед направленням дитини для здобуття освіти, так і під час навчання відповідно до календарю щеплень, з метою досягнення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантовано ст.3,27,49 Конституції України. Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 02.11.2004р. №15-рп/2004, виходячи зі змісту частини першої ст.8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, як підкреслюється у пп. 4.1 цього рішення, є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Про необхідність забезпечення справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, йдеться також у ряді рішень Європейського Суду з прав людини (рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland № 18131/91) та у справі «Юханссон проти Фінляндії» (Johansson v. Finland № 10163/02). Таким чином, держава, встановивши заборону відвідувати навчальний заклад дитиною, яка не має профілактичних щеплень, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, в т.ч. самої не щепленої дитини. В той же час, в силу приписів ст. 15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» керівники дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів не мають права відмовити відвідувати такий заклад дітям, у яких відсутні обов`язкові профілактичні щеплення. Питання відвідування загальноосвітнього навчального закладу такими дітьми вирішується індивідуально за рішенням лікарсько-консультативної комісії відповідного закладу охорони здоров`я. Як встановлено судом, мати неповнолітньої [PERSON] , відмовилась від щеплень. Мотиви такої відмови не мають в даному випадку правового значення. Незважаючи на відсутність щеплень, дитина була зарахована до загальноосвітнього навчального закладу. Позивачка стверджує, що у її дитини після обов`язкового щеплення, яке проводилось раніше, виникали серйозні алергічні реакції, нервові розлади, судинні порушення. Судом встановлено, що мати [PERSON] не зверталась до лікарсько-консультативної комісії для отримання висновку, згідно з яким дитина, що не має щеплень, може відвідувати навчальний заклад. Згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про освіту», суб`єкт освітньої діяльності має право самостійно приймати рішення з будь-яких питань у межах своєї автономії, визначеної цим Законом, спеціальними законами та/або установчими документами, зокрема з питань, не врегульованих законодавством. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про освіту», керівник закладу освіти здійснює безпосереднє управління закладом і несе відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти. Згідно п.5.2 статуту Запорізького Академічного ліцею, директор ліцею забезпечує дотримання вимог законодавства щодо охорони дитинства, санітарно-гігієнічних та протипожежних норм, безпеки життєдіяльності та охорони праці. Пунктом 3.1 посадової інструкції директора Запорізького Академічного ліцею Запорізької міської ради Запорізької області, директор має право в межах своєї компетенції видавати накази. Відповідно до п.4.1 посадової інструкції директора, директор ліцею несе відповідальність за життя та здоров`я учнів і працівників ліцею, а за невиконання чи неналежне виконання без поважних причин Статуту і Правил внутрішнього трудового розпорядку школи, інших локальних нормативних документів, законних розпоряджень органів управління освітою, посадових обов`язків, в тому числі за невикористання наданих прав, директор несе дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному трудовим законодавством; за порушення правил пожежної безпеки, охорони праці, санітарно-гігієнічних правил організації навчально-виховного процесу директор школи притягується до адміністративної відповідальності в порядку і у випадках, передбачених адміністративним законодавством; за завдані школі чи учасникам освітнього процесу у зв`язку з виконанням (невиконанням) своїх посадових обов`язків збитки директор несе матеріальну відповідальність в порядку і в межах, встановлених трудовим і/чи цивільним законодавством. Таким чином, керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст.15 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», в даному випадку правомірно, в межах законодавства прийняв рішення про тимчасове відсторонення [PERSON] від занять. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed