Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 травня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №133. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15 травня 2004 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в позові зазначає, що спільне життя між сторонами не склалось, оскільки вони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та поваги. З вересня 2015 року проживають окремо, шлюбно-сімейні відносини припинені з того ж часу, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти вирішення справи шляхом ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 15 травня 2004 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 травня 2004 року), актовий запис № 133. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , виданий Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, від 27.04.2010, актовий запис № 250) та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданий Віддлом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції в м. Харкові від 27.07.2004, актовий запис № 460), батьками дітей зазначені сторони по справі. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач не змінювала своє прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу, тому підстави для вибору прізвища після розірвання шлюбу відсутні. Таким чином, зважаючи, на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved