Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 20.08.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Вказаний шлюб рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова розірвано. Позивач зазначає, що [PERSON] від народження з сином не спілкується, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, вихованням та підготовкою до самостійного життя не займається, не телефонує, не приймає участі у матеріальному забезпеченні. У зв`язку з постійним збільшенням витрат на виховання та утримання дитини, [PERSON] вимушена була звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини. 01.03.2018 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу). 23.07.2018 постановою державного виконавця МВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ відкрито виконавче провадження з примусового стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина. Однак, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31.01.2020 складає 27648,28 грн. Відповідач навчанням, успіхами та здоров`ям сина не цікавиться. Тобто, як зазначає позивач, [PERSON] систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки по відношенню до свого сина - [PERSON] , [INFO] . Зважаючи на викладене, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2020 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав (а.с. 22-24). 14.05.2020, 03.06.2020 та 14.05.2020 ухвалами суду відкладено підготовче засідання по даній цивільній справі на підставі ст. 223 ЦПК України. При підготовці справи до судового розгляду проведені підготовчі дії, визначені ч. 2 ст. 197 ЦПК України, зокрема, долучено до матеріалів справи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що також зазначено в нотаріально посвідченій його заяві (а.с. 67). Представником третьої особи подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту служб у справах дітей (а.с. 64). Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2014 у справі № 639/6532/13-ц (а.с. 9). Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 13.11.2019 Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 8). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідки про склад сім`ї), дитина проживає разом з позивачем (а.с. 13). 03.04.2018 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ від 01.03.2018 по справі № 639/573/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.02.2018 та до досягнення дитиною повноліття - [INFO] (а.с. 10). Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 23.07.2018 відкрито виконавче провадження № 56793983 щодо примусового виконання судового наказу № 639/573/18, виданого 03.04.2018 Жовтневим районним судом м. Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Проте, [PERSON] належним чином свої обов`язки щодо утримання дитини та виконання судового рішення про стягнення аліментів не виконує, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2020 складає 27648,28 грн, про що зазначено у розрахунку заборгованості по аліментам від 03.02.2020, виданим головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , навчається в 2-А класі Харківської гімназії № 46 ім. М. В. Ломоносова Харківської міської ради Харківської області, про що 24.01.2020 видано довідку адміністрацією закладу. У довідці також зазначено, що батько дитини навчанням та успіхами сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. [PERSON] , мати [PERSON] , бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником (а.с. 17). З інформації, наданої головним лікарем КНП «Міська дитяча поліклініка № 12» ХМР від 07.02.2020 за № 01-04/11/0/541-20, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку у поліклініці з народження по теперішній час, на диспансерному обліку не перебуває. Здоров`ям дитини піклується матір, на планові щеплення хлопчик приходить у супроводі [PERSON] (а.с. 16). 14 серпня 2020 року [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується письмовою заявою, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Алтуніною Т. П. та зареєстрованою в реєстрі за № 722 (а.с. 67). Висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.09.2020 № 451, що міститься в матеріалах цивільної справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 65-66). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] . Крім того, відповідач у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 420,40 грн, інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved