Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 25 жовтня 2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. З травня 2018 року між подружжям фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Спори про поділ майна, місце проживання дитини відсутні. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У підготовче судове засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, на розлучення згоден. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206 цього Кодекс. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 141 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та повага, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати та відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України залишити прізвище позивачу - « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved