Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить ухвалити рішення, яким виселити відповідача [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач по даній справі її колишній зять, шлюб між яким та її дочкою [PERSON] , розірвано 12.04.2018 р.. Їй на праві приватної власності належить 1/2 частина кв. [ADDRESS] , яку вона отримала у спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] Іншу 1/2 частину даного житла успадкувала її сестра [PERSON] , яка до цього часу спадщину не оформила. Ще за життя, а саме 20.09.2009 р. між її мамою [PERSON] та відповідачем було укладено договір найму житла, згідно якого мати здала у найм відповідачу одну кімнату, площею 11.5 кв.м. у вищевказаній квартирі. Пунктом 4 даного договору визначено строк дії оренди вказаної кімнати, а саме з 20.08.2009р. по 20.02.2010р., тобто шість місяців. Виходячи з умов даного договору найму відповідач зобов`язаний був виселитись з орендованого житла після закінчення терміну договору. У 2013 р. померла її мати, власник даного житла, проте відповідач відмовляється добровільно виселятись з такого. Таким чином, після завершення строку дії договору проживання відповідача у квартирі є неправомірним. Тому у зв`язку з цим вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Однак, подала до суду заяву у якій просить проводити та закінчувати розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач незважаючи на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом оголошення на сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Тому за згодою позивача відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2013р., виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер [NUMBER], від 27.08.2013р., належить Ѕ частина квартири по [ADDRESS] загальною площею 47.8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.. Згідно технічного паспорта складеного Стрийським МБТІ 10.10.1996 р. , квартира [ADDRESS] , загальною площею 47,8 кв.м. та житловою площею 27,1, складається з двох кімнат та кухні (а.с. 10). Відповідач - [PERSON] зареєстрований та проживає в квартирі позивача. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно копії договору найму жилого приміщення від 20.08.2009 р. укладеного між [PERSON] (матір`ю позивача) та [PERSON] (колишнім зятем позивача), посвідченого начальником КП «Мрія», вбачається, що наймодавець [PERSON] надає наймачу [PERSON] в особисте користування житлове приміщення, а саме 1 кімнату площею 11,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м.. Згідно п. 4 даного договору вказане приміщення здається в найм на термін шість місяців з 20.08.2009 року по 20.02.2010 року /а.с. 5/. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26.02.2013р. [PERSON] (мати позивача) померла [INFO] .. /а.с.11/ Окрім того встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2018р. шлюб між [PERSON] (дочкою позивача) та [PERSON] (відповідачем) розірвано (справа № 456/364/18) (а.с. 6). Також, згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача, остання 15.04.2010р. уклала шлюб з [PERSON] , та змінила дівоче прізвище на « [PERSON] », проте в подальшому 03.07.1991р. вказаний шлюб було розірвано. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 11.11.1997 р., позивач 25.11.1995 р. уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] втратив статус члена сім`ї позивача [PERSON] , оскільки шлюб між ним та дочкою позивача розірвано. Також, встановлено, що відповідач [PERSON] систематично порушував правила співжиття, що робило неможливим для інших членів сім`ї проживання з ним в одному жилому будинку. З приводу цього, дочка позивача [PERSON] - [PERSON] неодноразово зверталася в Стрийський відділ поліції з приводу вчинення насильства в сім`ї, що підтверджується фактами викладеними у рішенні суду про розірвання шлюбу від 12.04.2018 р., яке набрало законної сили. Окрім того, згідно ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму житлового приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач й особи, які проживають разом із ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відтак судом беззаперечно встановлено, що термін дії договору найму жилого приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] закінчився в 2010р, останній втратив статус члена сім`ї власника житла, добровільно не бажає виселятись з займаного жилого приміщення, а тому підлягає примусовому виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved