Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилалася на те, що 30.04.2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2014 року їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу у 2005 році ними за спільні кошти було придбано у власність квартиру №2, що по вул. Єреванській, 3 м. Чернівці. Купівля житла була здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року, який оформлено на імя відповідача. Починаючи з 2008 року і по даний час, вона разом з їх спільною донькою [PERSON], 08.08.2001 року проживає у вказаній квартирі Також зазначила, що [PERSON] вважає себе одноосібним власником квартири та в добровільному порядку поділити спірну квартиру відмовляється. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №2, що по вул.Єреванській, 3 м. Чернівці, право спільної сумісної власності на квартиру припинити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнив: також просив визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони з 30.04.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.03.2014 року їх шлюб було розірвано (а.с.5). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК Українита ч. 1 ст. 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Як було встановлено судом, в період шлюбу 08.06.2005 року [PERSON] набув у власність квартиру №2, що по вул. Єреванській, 3 м. Чернівці, що підтверджується копією нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, з урахуванням положень ст.60 СК України суд вважає, що зазначене вище майно, набуте сторонами в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. На підставі наведених норм Закону, суд визнає квартиру №2, що по вул. Єреванській, 3 м. Чернівці спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню.

Outcome: approved