Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вони з відповідачем не були в зареєстрованому шлюбі і мешкали до липня 2014 року. Мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з матірью і перебуває у нею на утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає в недостатньому обсязі, якої не вистачає на проживання. розвиток та виховання, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Відповідач працевлаштований не офіційно, таким чином, має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітньої дитини. У відповідності зі ст. 184 СК України, так як точний розмір заробітку встановити важко, тому просить встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на те, що вона не працює у зв'язку з доглядом за дитиною і отримує допомогу до досягнення дитиною двох років у розмірі 800 грн. Гроші потрібні на харчування, одяг, іграшки, а також потрібні гроші на памперси щомісяця приблизно 400 грн., на молочну кухню 350 грн. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, крім купівлі речей на 500 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що працює неофіційно на будівництвах, але не постійно і тому немає можливості сплачувати що місяця по 1000 грн., згоден сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини до 500 грн. , а також буде додаткове допомогти дитині. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 СК України. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, але вважає необхідним стягнути аліменти у розмірі 650 грн., при цьому суд враховує те, що відповідач не має офіційної роботи, доказів того, що [PERSON] може надавати допомогу в розмірі 1000 грн. не було надано. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, а саме 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 243, 60 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 243, 60 грн.,

Outcome: partial