Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 20.10.2007 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 1372; місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначити з нею та судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позову зазначила, що 20.10.2007 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Протягом останніх декількох років стосунки з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вказала, що фактично сім»я припинила своє існування ще у 2017 році. Наразі з відповідачем вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, у якій зазначила, що свої позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з»явився, 18.12.2018 на адресу суду електронною поштою надійшла заява від відповідача [PERSON], в якій останній зазначив, що з позовом згоден та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 183 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 20.10.2007 у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 1372, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] В шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.03.2009. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує з листопада 2017 року, спільного господарства не ведуть. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, різними сімейними цінностями. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З матеріалів справи вбачається, що налагодження між сторонами сімейних відносин є не тільки неможливим, але й недоречним, обидві сторони погоджуються на розірвання шлюбу. За викладених обставин, приймаючи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], за згодою сторін слід визначити з матір»ю. За викладених обставин, приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, приймаючи до уваги думку відповідача, який позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON], з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved