Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області, треті особи : Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, [PERSON], садівниче товариство « Сирень» про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-00-049919, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1020 та видано 23.10.1996, їй [PERSON], яка проживає за адресою [INFO], належить на праві власності земельна ділянка площею 0.07 га для садівництва, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, садівниче товариство «Сирень», ділянка № 76, Дергачівського району, Харківської області. Вказана земельна ділянка передана їй у приватну власність в порядку приватизації рішенням № 88 Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 12.03.1996 року. Передача у приватну власність земельної ділянки відбулася на підставі того, що вона [PERSON] являється членом СТ «Сирень» з 1989 року та володіє земельною ділянкою № 76 у вказаному садівничому товаристві. Разом з тим, в 2014 році вона вирішила розпорядитися земельною ділянкою та здійснити її відчуження, у звязку із виниклою необхідністю. Відповідно до вимог п.3.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що при посвідченні договору про відчуження земельної ділянки як самостійного об'єкта цивільних правовідносин нотаріус витребовує витяг з Державного земельного кадастру. Відомості з цього витягу про встановлене обмеження (обтяження) зазначаються нотаріусом в тексті договору. У звязку із тим, що право власності на земельну ділянку набуте нею в час, коли на території України ще не діяли сучасні речові та кадастрові реєстри, з метою можливості подальшого відчуження земельної ділянки вона звернулася із завою до відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про внесенні до Державного земельного кадастру України кадастрового номеру моєї земельної ділянки. Однак, на її заяви їй систематично відмовляли у звязку із тим, що в Книгах реєстрації державних актів під її номером державного акту № 1240 значиться прізвище [PERSON] Їй невідомо, яким чином відбулася вказана невідповідність, але вважає, що це трапилося з вини та недбалості Малоданилівської селищної ради та органу районних земельних ресурсів. Так, [PERSON] була власником земельної ділянки № 139 в СТ «Сирень» та ніколи не була власником земельної ділянки № 76. Таким чином, орган державної влади фактично не визнав та частково обмежив її право власності в частині можливості розпорядитися належною їй річчю. Зазначена обставина відбулася не з її вини, а через те, що держава в особі органів земельних ресурсів не спроможна забезпечити внесення відомостей до реєстрів прав на нерухоме майно, внаслідок чого відбувається необґрунтоване та безпідставне обмеження прав власників нерухомості щодо розпорядження належним їм майном. У звязку із невизнанням та оспорюванням її речових прав на земельну ділянку зі сторони відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області, який є правонаступником Дергачівського районного відділу земельних ресурсів, нею подається дана позовна заява в порядку ст. 392 ЦК України та ст. 152 ЗК України. Зазначає, що даний позов не є матеріальним, оскільки в позовних вимогах нею не ставиться питання про первісне набуття права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги спрямовані на усунення невизнання зі сторони державного органу мого вже набутого та зареєстрованого права власності. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, в поданих до суду заявах позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, розгляд справи по суті просили проводити в їхню відсутність та без фіксації судового засідання технічними засобами, що суд вважає за можливе. Відповідач у справі представник відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області в судове засідання не зявився, в поданих поясненнях вказав, що у відділі обліковується архівний примірник державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 10-00-049919, виданий на підставі рішення Малоданилівської селищної ради народних депутатів від 12.03.1996 року № 88 (земельна ділянка площею 0,05 га та розташована на території Малоданилівської селищної ради, СОТ « Сирень» ділянка № 76) на імя [PERSON] та зареєстрованого за № 1020/48 від 23.10.1996 року. Було досліджено Книгу записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю по Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області . Згідно наявних в ній даних за № 1020 від 23.10.1996 року було вчинено запис про реєстрацію державного акту ХР [NUMBER] на імя [PERSON] щодо земельної ділянки № 76 в СТ « Сирень» площею 0,05 га, який в подальшому було викреслено, замість нього під номером 1020 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку № 139 в СТ « Сирень» за [PERSON] Згідно пунктів 67,68 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, яким керуються в своїй діяльності Державні кадастрові реєстратори територіальних органів земельних ресурсів з 01.01.2013 року,внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України « Про державний земельний кадастр» та цього Порядку. Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо, документи не мають містити підчищення або описки, закреслені слова чи інші обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки,бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями,які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Справу просили розглянути в їхню відсутність з урахуванням наданих пояснень, що суд вважає за можливе. Представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області , представник Садівничого товариства « Сирень», [PERSON] в судове засідання не зявилися, в наданих до суду заявах позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти задоволення позову, справу просили по суті проводити в їхню відсутність, що суд вважає за можливе розгляд справи по суті проводити в його відсутність . Суд, вивчивши надані суду докази, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХР-10-00-049919, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1020 та видано 23.10.1996, позивачу [PERSON], належить на праві власності земельна ділянка площею 0.07 га для садівництва, яка розташована на території Малоданилівської селищної ради, садівниче товариство «Сирень», ділянка № 76, Дергачівського району, Харківської області. Вказана земельна ділянка передана позивачу у приватну власність в порядку приватизації рішенням № 88 Малоданилівської селищної ради Дергачівського району від 12.03.1996 року. Передача у приватну власність земельної ділянки відбулася на підставі того, що позивач [PERSON] являється членом СТ «Сирень» з 1989 року та володіє земельною ділянкою № 76 у вказаному садівничому товаристві. Разом з тим, в 2014 році позивач вирішила розпорядитися земельною ділянкою та здійснити її відчуження, у звязку із виниклою необхідністю. Відповідно до вимог п.3.3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що при посвідченні договору про відчуження земельної ділянки як самостійного об'єкта цивільних правовідносин нотаріус витребовує витяг з Державного земельного кадастру. Відомості з цього витягу про встановлене обмеження (обтяження) зазначаються нотаріусом в тексті договору. У звязку із тим, що право власності на земельну ділянку набуте позивачем в час, коли на території України ще не діяли сучасні речові та кадастрові реєстри, з метою можливості подальшого відчуження земельної ділянки [PERSON] звернулася із завою до відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області про внесенні до Державного земельного кадастру України кадастрового номеру її земельної ділянки. Однак, на заяви [PERSON] їй систематично відмовляли у звязку із тим, що в Книгах реєстрації державних актів під її номером державного акту № 1240 значиться прізвище [PERSON] , причини як відбулася вказана невідповідність позивачу не відомі, але вважає, що це трапилося з вини та недбалості Малоданилівської селищної ради та органу районних земельних ресурсів. Так, [PERSON]-третя особа у справі була власником земельної ділянки № 139 в СТ «Сирень» та ніколи не була власником земельної ділянки № 76. Таким чином, орган державної влади фактично не визнав та частково обмежив право власності позивача в частині можливості розпорядитися належною їй річчю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 316 ЦК України \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1-2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За п.1 ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання прав. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 392 ЦК України, 152 ЗК України,

Outcome: approved