Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , 2003 року народження, яка продовжує навчання, починаючи з 01 вересня 2019 року до закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] народилася під час перебування у шлюбі з відповідачем, на даний час досягла повноліття, навчається у Тернопільському кооперативному торговельно-економічному коледжі, за спеціальністю «Дизайн», денної форми навчання, в платній групі, стипендію не отримує. У зв`язку із навчанням дочка потребує матеріальної допомоги на харчування, одяг, навчання, проїзд, плату гуртожитку. Позивач самостійно не має можливості забезпечити дочку. Відповідач після розлучення проживає з іншою жінкою, їздить на роботу в Польщу, аліменти нікому не платить, неповнолітніх дітей на утриманні не має. Враховуючи те, що у відповідності до ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей якщо вони продовжують навчання, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. 29 квітня 2021 року відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що на даний час не працює, перебуває на обліку в Підволочиській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості, має на утриманні неповнолітню дочку дружини від другого шлюбу, усі аліменти на утримання дочки [PERSON] до її повноліття сплатив в повному обсязі. Дані щодо його перебування в Польщі є неправдивими. Крім того, внаслідок перенесення коронавірусної хвороби має проблеми зі здоров`ям, які прямо пов`язані з його працездатністю та сам потребує матеріальної допомоги. Також зазначив, що навчальний заклад для дочки був обраний позивачем без погодження з ним, його прохання про те, щоб дитина навчалася в Підволочиському професійному ліцеї, зважаючи на відсутність коштів, позивач проігнорувала, прийнявши рішення на власний розсуд, та, усвідомлюючи, що звернувшись до суду, плату за навчання буде сплачувати він. Враховуючи викладені обставини, а також те, що стягнення аліментів у розмірі 3000 грн не повинно погіршувати становище іншого порівняно з становищем одержувача аліментів, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 26 травня 2021 року позивач подав відповідь на відзив, у якому вказала що спільна дочка сторін виявила власне бажання навчатися на дизайнера (ландшафтного, рекламного або дизайнера інтер`єру), а в переліку професій, за якими можливе навчання у Підволочиському професійному ліцеї не передбачено жодного з цих варіантів. Після 9 класу документи для вступу були подані в Львівський фаховий коледж декоративного і ужиткового мистецтва ім. І.Труша, проте за результатами іспитів дочка набрала найнижчий бал та могла вступити лише на платну форму навчання, а тому, зважаючи на те, що навчання і проживання в м. Львові доволі затратне, було прийнято рішення про продовження навчання в гімназії ім.. І.Франка. Після закінчення 10 класу дочка наполягла, що не хоче продовжувати навчання в школі та обрала для себе навчальний заклад для освоєння своєї омріяної професії Тернопільський кооперативний торговельно-економічний коледж, а тому, зважаючи на бажання дочки, жодним чином не могла їй заперечувати. Окрім того, будучи приватним підприємцем, мала намір власними силами сплачувати витрати на навчання. Разом з тим, в грудні 2019 року почалась пандемія Сovid 19, з 27 лютого 2020 року закрила свою підприємницьку діяльність, яка перестала приносити прибуток, а пізніше стала на облік в Підволочиську філію Тернопільського обласного центру зайнятості, як безробітна, де перебуває по сьогоднішній день, та у зв`язку з цим змушена просити допомоги у відповідача. Також просить зауважити, що у 2020 році також хворіла коронавірусною хворобою, після чого перебуває на диспансерному обліку в кардіолога з приводу вродженої вади серця, яка проявилась після хвороби та потребує постійного амбулаторного лікування і проведення дорогої операції на серці в інституті Серця м.Київ. 02 червня 2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що оскільки дочка не мала відповідних знань, так як отримала найнижчий бал з усіх абітурієнтів, а тому слід було продовжити навчання в школі, а не віддавати на навчання в платний заклад без можливості оплачувати навчання лише за бажанням дитини. Крім того позивач, перебуваючи в центрі зайнятості цілий рік, не змогла собі знайти роботи, як і не могла розвивати свій бізнес, що свідчить про її бажання жити за чужий рахунок, а не працювати. Окрім того щодо перебування у Польщі, то просить взяти до уваги, що за кордон їздив лише для того, щоб мати змогу оплачувати аліменти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з викладених у позові та відзиві на позов підстав, пояснила, що дочка хотіла обрану нею професію та задоволена навчанням, проживає в гуртожитку, форма навчання платна, стипендію не отримує. Відповідач мало цікавиться життя дочки, його батьки мають квартиру в Тернополі, проте там живе інша сім`я. Зважаючи на викладені обставини просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримав викладені у відзиві заперечення на позов, пояснив, що у нього дві дочки, друга не рідна від першого шлюбу його теперішньої дружини. На даний час коштів немає, перебуває на обліку в центрі зайнятості, потребує лікування, можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці немає, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, виходячи з наступного: Як убачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06 листопада 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08 квітня 2008 року. У відповідності до довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради № 316 від 03 березня 2021 року, та акту обстеження житлово- побутових умов проживання [PERSON] , 1982 р.н., зареєстрована та проживає разом із дочкою [PERSON] , 2003 р.н., по [ADDRESS] . З договору укладеного 01 серпня 2019 року між Тернопільським кооперативним торговельно-економічним коледжом та [PERSON] убачається, що виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] на денній формі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст зі спеціальності 022 Дизайн з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 р. Вартість освітньої послуги становить: 2019-2020 н.р.- 12300 грн, 2020-2021 н.р - 13650 грн, 2021-2021 н.р. 15010 грн, 2022-2023 н.р.- 16100 грн. У відповідності до довідки № 31 від 12 березня 2021 року [PERSON] є студенткою 2 кусу денної форми навчання Тернопільського кооперативного торговельно-економічного коледжу. Закінчує навчання 30 червня 2013 року. Навчається з 01 вересня 2019 року в платній групі, стипендію не отримує і не нараховується. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] досягла повноліття, є дочкою [PERSON] , проживає з матір`ю [PERSON] , продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, тобто щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, регулюються Конституцією України, СК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей\~191,\~200 СК України\~аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Згідно зі\~статтею 200\~СК України\~суд визначає\~розмір аліментів\~на повнолітніх\~дочку,\~сина у\~твердій грошовій\~сумі і\~(або)\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~платника аліментів\~з урахуванням\~обставин,\~зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу.\~При визначенні\~розміру аліментів\~з одного\~з батьків\~суд бере\~до уваги\~можливість надання\~утримання другим\~з батьків,\~своїми дружиною,\~чоловіком та\~повнолітніми дочкою,\~сином. При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як убачається з постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/72489489) за правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Справи щодо призначення, зміни, стягнення аліментів Огляд судової практики ВС Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Перекладання обов`язку піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на матір - є порушенням норм закону. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц (провадження № 61-9486св18) http://www.reyestr.court.gov.ua /Review/73304745; 2) від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75690586. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Судом установлено, що позивач не працює, зареєстрована як безробітна в Підволочиській районній філії з 06 квітня 2020 року, перебуває на диспансерному обліку у кардіолога та потребує постійного амбулаторного лікування та операції на серці і інституті Серця м. Київ. Дочка позивача [PERSON] проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні у зв`язку із продовженням нею навчання. Судом також враховано матеріальний та сімейний стан відповідача, зокрема те, що він перебуває на обліку як безробітний в Підволочиській філії з 22 квітня 2021 року, згідно акту обстеження від 26 квітня 2021 року його сім`я складається із трьох осіб: дружини [PERSON] , 1982 р.н. та дочки [PERSON] , 2003 р.н.; в користуванні виділених земельних ділянок немає, а також стан його здоров`я, який потребує тривалого лікування. Разом з тим судом не встановлено, що відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу своїй дочці, що також не узгоджуються із вимогами закону щодо рівного обов`язку батьків забезпечувати їх дітей. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суд\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 25\~вересня 2019\~року у\~справі № 755/14148/18, згідно якої факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. За наслідками повного та всебічного дослідження обставин справи, перевірки їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку суд приходить до переконання, що відповідач, як батько [PERSON] , повинен знайти змогу утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, на рівні з матір`ю, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial