Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 29 липня 2010 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. З березня 2017 року відповідач проживає окремо, дитина залишилась з нею та знаходиться на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги сину не надає, отримує нерегулярний мінливий дохід, має у власності автомобіль, є спадкоємцем житлового будинку у с. Росохуватець Підволочиського району, аліментів нікому не платить, інших осіб, чи неповнолітніх дітей на утриманні не має. Домовленості щодо участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 15 травня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, а обставини, які викладені у позові, такими, що не відповідають дійсності. Так, з 2010 року, проживаючи з позивачем в Італії, у них народився син, у вихованні якого постійно брав участь, проте після тривалих непорозумінь в сім'ї в грудні 2017 року повернувся на Україну. Оскільки дружина та син залишились в Італії - не мав можливості матеріально допомагати їм. Разом з тим, через перешкоди позивача у спілкуванні з сином звернувся в Службу у справах дітей для вирішення питання щодо зустрічей з дитиною та прийняття участі в його вихованні. Щодо належності йому у користуванні транспортного засобу не заперечує, свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що залишився після смерті бабусі [PERSON], ним ще не отримано. Стверджує, що на даний час офіційно непрацевлаштований, не має постійного заробітку, дохід є мінливим, через неможливість проживати в будинку позивача виникає потреба в придбанні речей, наймі житла, а відтак згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказали, що місячний дохід позивача за кордоном складає 1500 євро, для належного утримання дитини в тиждень витрачає біля 100 євро на одяг, 45 євро один блокнот на харчування у школі. Відповідач коштів на утримання сина не надає, здійснює поїздки в Польщу, має у власності житловий будинок, успадкований після матері, проте орендує житло, за яке оплачує 2600 грн, отримує мінливий дохід, що складає 7000- 8000 грн, а тому, виходячи з того, що розмір аліментів повинен буди гармонійним та достатнім, просять позов задовольнити, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], в розмірі 5000 грн, рішення суду допустити до негайного виконання. Разом з тим позивач щодо участі у вихованні дитини відповідачем не заперечує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у відповідача дійсно в користуванні є транспортний засіб, за допомогою якого він заробляє на прожиття, його місячний дохід складає 7000-8000 гривень. На спадкове майно, про яке вказує позивач, не виготовлено документів, оскільки оформлення спадщини передбачає фінансові витрати. Разом з тим, проживати в житловому будинку, що знаходиться в с. Росохуватець, відповідач не може, оскільки втрачається час та можливість знайти роботу, у зв'язку з чим змушений винаймати житло у м. Тернопіль. Крім того, через постійний конфлікт з позивачем відповідач не має змоги надавати допомогу дитині, спілкуватись з ним. Щодо долучених позивачем доказів на підтвердження витрат, понесених для утримання дитини, заперечує, оскільки із долучених квитанції не стверджується, ким саме проведена проплата та чи дійсно дані речі були придбані для їх спільної дитини. Разом з тим, вважає, що витрати визначені позивачем в іноземній валюті є недоречними. Виходячи з викладеного, просить призначити аліменти у розмірі, передбаченому законодавством України у мінімальному розмірі, що буде достатнім для належного утримання дитини, не погіршить фінансового становища відповідача, а також дасть йому змогу добровільно, окрім аліментів, надавати допомогу сину та проводити з ним дозвілля. Суд, заслухавши позивача, її представника, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2010 року, який розірвано 08 травня 2018 року, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/87/18. [INFO] у сторін народився син [PERSON], місце народження м. Боргозезіа, про що свідчить витяг з реєстру книги запису актів цивільного стану в перекладі з італійської мови (витяг з оригіналу записів згідно статті 106 відповідно до Декрету Президента Республіки від 03 листопада 2000 року № 396) із зазначенням батька та матері (відповідно до статті 2 і 3 Декрету Президента Республіки 2/5/1957 № 432). У відповідності до довідки про склад сім'ї № 177, виданої Підволочиською селищною радою 07 травня 2018 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом із синами: [PERSON], [INFO], [PERSON], 1994 р.н., [PERSON], 1999 р.н. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» 01 січня 2018 року становить 1944 грн. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати свої обов'язки з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дитини. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, беручи до уваги матеріальний стан обох сторін, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з [PERSON],в користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягувати з 08 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: partial