Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Український Бізнес Банк» в особі уповноваженого особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» Бобчука І.П., [PERSON] про визнання договору поруки № ОБП/1009885.1 від 15 квітня 2013 р. припиненим, зазначивши, що 15.04.2013 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» укладено кредитний договір № КСПДФ/1009866.3, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит на споживчі цілі на загальну суму 1 000 000,00 грн. строком по 14.02.2016 р. включно. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3, 15.04.2013 р. між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки № ОБП/1009885.1. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору № КСПДФ/1009866.3 від 15.04.2013 р. за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 23,30 % річних. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць кредитування - застосовується розмір процентної ставки, діючий за договором в попередньому періоді. Відповідно до п. 1.1. договору поруки № ОБП/1009885.1 від 15.04.2013 р. процентна ставка за кредитним договором становить 23,30 % річних. Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 13.03.2015 р. за весь період користування кредитними коштами процентна ставка постійно змінювалась (підвищувалась). Таким чином, позивач вважає, що порука є припиненою, тому як не відповідає ч. 1 ст. 509 ЦК України відповідно до якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Крім того, позивач вважає, що порука є припиненою і в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, з огляду на наступне. Прострочення кредитної заборгованості почалося з березня 2014 року, відтак право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту у відповідача виникло починаючи з вересня 2014 року протягом наступних шести місяців, проте банк протягом цього строку вимоги до поручителя не направив, позову до суду не пред'явив. Крім цього, кредитним договором передбачене щомісячне погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до ч. 4ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позивач та його представник у судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, наполягала на його задоволенні і просить розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «Український Бізнес Банк» у судове засідання не з'явився, надав суду заперечення, з яких вбачається наступне. 15.04.2013 р. між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНКОМ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № КСПДФ/1009866.3. За умовами зазначеного Кредитного договору, Банк надав [PERSON] у тимчасове користування довгостроковий кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, сума якого визначена сторонами в п. 1.2 Кредитного договору та складає 1 000 000,00 грн., строком з 15.04.2013 р. до 14.02.2016 р. (п. 1.3 Кредитного договору). Пунктом 1.5 Кредитного договору встановлено, що процентна ставка за користування кредитом становить 23.3 відсотка річних. Відсотки нараховуються за кожний календарний день за методом «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у році. У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, встановлених Кредитним договором. Пункт 4.1 Кредитного договору встановлює, що [PERSON] в процесі користування кредитом зобов'язався повернути кредит, сплатити комісії Банку і проценти за користування кредитом зобов'язався дотримуватись принципів кредитування: строковості, платності, забезпеченості. При погашенні заборгованості за даним договором дотримуватись графіку погашення, наведеному у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору [PERSON] зобов'язаний погашати заборгованість за договором (кредит, відсотки за користування кредитом, суми комісій) у строки, визначені Графіком і цим договором. Згідно із п. 4.4. Кредитного договору, у разі виникнення простроченої заборгованості (відповідно до п. 5.3) [PERSON] сплачує Банку 46.6 відсотків річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення. 15.04.2013 р. з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобовязань за Кредитним договором між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] укладений договір Поруки. На підставі п. 1.1 Договору поруки позивач зобов'язався солідарно нести відповідальність перед ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» за виконання зобов'язань за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3 від 15.04.2013 р., укладеним між Банком та [PERSON] на суму 1 000 000,00 грн. зі сплатою 23.30 % річних, зі встановленим строком погашення до 14.02.2016 р. Відповідно до п. 2.6 Договору поруки поручитель підтверджує, що ознайомлений з Кредитним договором та всі умови йому відомі та зрозумілі. Так, при порушенні зобовязань за кредитним договором була застосована збільшена відсоткова ставка, яка була передбачена Кредитним договором, з яким відповідно до п. 2.6 позивачка [PERSON] була ознайомлена та надала згоду на такі умови, визначені в Кредитному договорі та передбачені п. 4.4. Кредитного договору, підписавши договір Поруки № ОБП/1009885.1 від 15.04.2013 р. Таким чином, позивачка була ознайомлена з підвищенням відсоткової ставки та з можливим обсягом відповідальності у разі невиконання умов договору [PERSON] про що свідчить п. 2.6 договору поруки, у зв'язку з чим представник відповідача вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Щодо надіслання досудової вимоги [PERSON] банком про погашення простроченої заборгованості, яка була направлена 02.10.2014 р., однак не була виконана та в березні 2015 р. за вих. № 18.015/1736 представниками ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» був поданий позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3 від 15.04.2013 р., тобто за місяць до кінця строку пред'явлення вимоги до поручителя. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.04.2013 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» укладено кредитний договір № КСПДФ/1009866.3, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит на споживчі цілі на загальну суму 1 000 000,00 грн. строком по 14.02.2016 р. включно. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3, 15.04.2013 р. між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» та [PERSON] укладено договір поруки № ОБП/1009885.1. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до п 1.1 Договору поруки позивач зобов'язався солідарно нести відповідальність перед ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» за виконання зобовязань за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3 від 15.04.2013 р., укладеним між Банком та [PERSON] на суму 1 000 000,00 грн. зі сплатою 23.30 % річних, зі встановленим строком погашення до 14.02.2016 р. Відповідно до п. 2.6 Договору поруки поручитель підтверджує, що ознайомлений з Кредитним договором та всі умови йому відомі та зрозумілі. Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості, коли заборгованість за кредитом, не сплачена у строки передбачені Кредитним договором, позичальник сплачує 46,6 % річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення заборгованості до дати її погашення. Таким чином, позивач був ознайомлений з підвищенням відсоткової ставки, тому з цих підстав позов задоволенню не підлягає. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст.251,252 ЦК України). Договором поруки визначено, що його дія припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем боргових зобовязань перед банком. З матеріалів справи № 317/910/15-ц №/п 2/317/49/2016, яка була взята для огляду, вбачається, що ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ БІЗНЕС БАНК» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 23.03.2015 р. Відповідно до правового висновку № 6-2662цс15 Верховного суду України від 20.04.2016 р. вбачається, що згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч. 4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, прострочення кредитної заборгованості позивачем почалося з березня 2014 року, що підтверджується копією довідки розрахунку станом на 13.03.2015 року, проте банк протягом шести місяців вимоги до поручителя не направив, позову до суду не пред'явив. Позов до [PERSON] подано у березні 2015 р., тобто вже після спливу шести місяців. Відтак, з огляду на зазначені вище норми, вбачається, що у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, пунктом 4.3. кредитного договору № КСПДФ/1009866.3 передбачене щомісячне не пізніше останнього числа поточного місяця погашення кредитної заборгованості. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, від 08 жовтня 2014 року№ 6-128цс14. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відтак, з копії довідки розрахунку станом на 13.03.2015 року, матеріалів справи вбачається, що у банку право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло починаючи з березня 2014 р. по вересень 2014 р., оскільки саме з цього моменту було допущено прострочку виконання зобов'язання за кредитним договором № КСПДФ/1009866.3 протягом наступних шести місяців, однак, таку вимогу (позов) відповідач у строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України не пред'явив, що є підставою для припинення договору поруки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] знайшов своє обґрунтування і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved