Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 07.03.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем в відділі РАГС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 28. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери, постійні конфлікти, напружені стосунки. Шлюбні стосунки не підтримують та не ведуть спільне господарство з 04.01.2014 року, після побиття позивача відповідачем. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача 200 грн., сплачені за юридичні послуги. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.03.2003 року в Відділі РАГС Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 28. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені з 04.01.2014 року, зберігати свою родину сторони не мають наміру, наполягають на розірванні шлюбу, про надання строку для примирення категорично заперечують. Суд приймає до уваги, що сторони не мають спору відносно спільно нажитого майна. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана родина розпалася остаточно, що подальше спільне проживання чоловіка і жінки неможливе та суперечить обом з подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги необхідно задовольнити, а шлюб розірвати. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 200 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), документи на підтвердження статусу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано лише квитанцію про сплату юридичних послуг в сумі 200 грн. від 01.04.2014 року . Позивачем не надано документів, що свідчать про укладення договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права, оформленого у встановленому законом порядку, а також не надано документів на підтвердження повноважень адвоката або іншого спеціаліста в галузі права. Таким чином, наданими позивачем документами не підтверджено факт понесення нею витрат на правову допомогу, а тому підстави для задоволення її вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 200 грн. відсутні, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог.

Outcome: approved