Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що до 23 березня 2007 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про її народження. Згідно рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 04.04.2001 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час донька [PERSON] досягла віку повноліття та навчається на третьому курсі Медичного коледжу Запорізького державного медичного університету на денній формі навчання, навчання платне. Позивач не в змозі самостійно утримувати повнолітню доньку. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення нею 23 річного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні вказаним в позовній заяві, доповнивши, що донька навчається в Медичному коледжі в місті Запоріжжі, що відповідно потребує додаткових витрат як на проїзд, так і на її проживання. З метою забезпечення доньки житлом, вона змушена була орендувати з вересня по червень койка-місце в квартирі, яка знаходиться неподалік коледжу. Вартість проживання становить 900-1000 грн. на місяць. Також позивач зазначила, що після розірвання в 2014 році шлюбу з [PERSON], вона змушена була піти з його будинку і вирішувати питання щодо придбання власного житла. Взявши в 2014 році в Кредитній спілці «Актив» гроші в кредит, вона зайнялась облаштуванням власного житла, а саме будинку № 104 по вулиці Перемоги в с. Велика Білозерка Запорізької області, який згодом, накопивши необхідну суму коштів, вона змогла придбати по договору купівлі-продажу. Зазначена обставина також потребувала додаткових витрат. На цей час в даному будинку зареєстрована вона разом із своїми дітьми [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомленим судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, при цьому надав до суду відзив з запереченнями проти позову. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у відзиві зазначив, що не має можливості утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, оскільки він не працює, немає ніяких джерел доходу, при цьому отримує державну допомогу у вигляді субсидії з оплати комунальних послуг та знаходиться в скрутному матеріальному становище. Враховуючи вказані обставини позивач просить в задоволені позову відмовити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11.04.2018 року, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що незважаючи на те, що відповідач [PERSON] працездатна особа, немає ніяких захворювань, у нього немає інших дітей, окрім доньки [PERSON], за своїми батьками він не доглядає, а відповідно і не утримує їх, він немає фінансової можливості сплачувати аліменти позивачеві на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. При цьому представник відповідача звернула увагу суду на той факт, що відповідач ніде не працює, отримує субсидію з оплати комунальних послуг і живе виключно за рахунок своєї цивільної дружини. Відповідно до положень ст.ст. 211, 223 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі його неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії I-ЖС № 035580, виданого 06.03.2000 року Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, батьками [PERSON], [INFO], значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії I-ЖС № 123567, виданого повторно 15.02.2018 року Великобілозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23.03.2007 року, актовий запис № 11 (а.с.9). Як вбачається із змісту свідоцтва про шлюб серії I-ЖС № 035653, виданого 30.04.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Великобілозерського районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 30.04.2007 року, актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.20). За змістом довідки Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області № 92 від 08.02.2018 року позивач [PERSON] проживає в [INFO], разом з донькою [PERSON], [INFO], та донькою [PERSON], [INFO] (а.с.11). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є матірю [PERSON], та в розумінні ч. 3 ст. 199 СК України, є особою, якій надано право звернення до суду з даним позовом. Згідно довідки № 27 від 07.02.2018 року та договору про навчання № 19 від 15.08.2015 року [PERSON] дійсно з 01 вересня 2015 року навчається в Медичному коледжі Запорізького державного медичного університету на денній формі навчання відділення «Сестринська справа». Дата закінчення навчання 30 червня 2019 року (а.с.12-14). За вимогами ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] продовжує навчання в державному навчальному закладі на денній формі навчання, у звязку з чим позбавлена можливості працювати та отримувати доходи, тобто самостійно себе утримувати, тому потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання. Положеннями ст. 141 СК України встановлено рівні права матері та батька та їх обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в статті 182 цього Кодексу, зокрема стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За змістом розяснень, які містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд не може погодиться з доводами відповідача, щодо неможливості утримувати повнолітню дочку на період її навчання, з причини відсутності джерел доходу, оскільки судом встановлено, що відповідач знаходиться у працездатному віці, обставин, які б свідчили, що за станом здоровя відповідач є непрацездатною особою, судом не встановлено. Крім того, судом також не встановлено наявність у відповідача обовязків щодо утримання інших дітей, непрацездатної дружини, батьків. Із змісту відзиву вбачається, що відповідач, обґрунтовуючи заперечення проти позову, посилається лише на свою не працевлаштованість та відсутність джерел доходу, з чим суд також погодиться не може, оскільки відповідачем не наведено жодних обставин, які перешкоджають працевлаштуванню відповідача та можливості отримувати дохід. Відповідно до розяснень, викладених в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи, що донька відповідача [PERSON] досягла повноліття, продовжує навчання в Медичному коледжі на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, приймаючи до уваги матеріальне становище платника аліментів [PERSON], виходячи з принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених в статті 7 СК України, з урахуванням вимог статей 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, врахувавши доводи відповідача та його представника, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку щомісячно, на період навчання повнолітньої доньки, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. За змістом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина з урахуванням обставин, зазначених в статті 182 цього Кодексу. Вказані обставини, перелічені в частині першій вказаної статті Кодексу. Отже ст. 200 СК України містить посилання на ст. 182 СК України лише в частині обставин, які враховує суд при визначенні розміру аліментів. Тобто визначення розміру аліментів на повнолітню доньку, сина, врегульовано саме ст. 200 СК України. При цьому стаття 200 СК України не містить посилання на ч. 2 ст. 182 СК України, щодо мінімального розміру аліментів. Необхідно зауважити, що ч. 2 ст. 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Цей мінімальний розмір аліментів передбачено для дітей відповідного віку. При цьому законодавцем не передбачено застосування цього правила щодо аліментів на утримання повнолітньої доньки або сина. До того ж, Законами України «Про Державний бюджет» передбачено прожиткові мінімуми для дітей віком до 6 років та віком від 6 років до 18 років. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів в розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідно до пункту 3) частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, суд, на підставі статті 141 ЦПК України, стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial