Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 10 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 41. Вказує, що 10 червня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 41. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні та вихованні. З часом сімейні відносини погіршилися, вони перестали розуміти один одного, все частіше сварилися з різних побутових питань. Відповідач почав вживати наркотичні речовини, провокував скандали, застосовував до неї фізичне насилля. Це призвело до того, що вони втратили повагу один до одного та почуття кохання, між ними виникли неприязні стосунки. З грудня 2017 року вони мешкають за різними адресами, спільне господарство не ведуть, сімейних стосунків не підтримують. Фактичні шлюбні відносини припинилися, вони не проживають разом, їх сім'я продовжує своє існування виключно формально, оскільки існує тільки на папері і тому просить суд не вживати заходів примирення, оскільки це не призведе до позитивного результату, а лише затягне час. Майнового спору про поділ спільного майна між ними немає. На теперішній час вона мешкає з іншим чоловіком та бажає оформити з ним свої стосунки. За таких обставин, вважає збереження сімї з відповідачем неможливим, оскільки її фактично не існує, кожен влаштував своє особисте життя окремо. У зв'язку з наведеним позивач вирішила звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Змінювати своє прізвище на дошлюбне не бажає. Позивач в судове засідання не зявилася, належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи. Крім того, до суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, строк для примирення не надавати, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « Неткачева» (а.с.18). Відповідач в судове засідання не зявився, належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи. Крім того, від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати (а.с.19). Відповідно до ст. 200 ч. 3 за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, серії І-КИ № 309909, актовий запис № 41 (а.с.4). Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям, що підтверджується поясненнями сторін. Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обовязки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на предявлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сімї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя [PERSON], оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Неповнолітня дитина донька [PERSON], [INFO], буде проживати з матірю. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved