overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на вивезення її малолітньої дитини за межі України. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з серпня 2005 року по вересень 2007 року вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після припинення сумісного проживання, дитина проживає з матірю, перебуває на її утриманні і вихованні. Відповідач з дитиною не спілкується, ніякої участі у вихованні і утриманні дитини не приймає. Рішенням Марїнського районного суду Донцької області від 03.08.2009 року з відповідача щомісячно на утримання дитини стягнені аліментіи, але протягом останніх шести років дане рішення суду відповідач не виконує і не надає жодної допомоги на утримання дитини. На теперішній час, турбуючись про виховання та утримання свого сина, з метою його оздоровлення та відпочинку, позивач має можливість тимчасово на час канікул вивезти дитину за кордон, однак відповідач відмовляється надати їй на це згоду. Просить надати їй в судовому порядку дозвіл на вивезення дитини за межі України без нотаріального дозволу батька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги пітримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.09.2005 року народився [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Згідно довідки № 4462 від 11.04.2016 року, виданою ВДВС Марїнським районним управлінням юстиції Донецької області, [PERSON] не отримувала аліментів від [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] за період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 04.10.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 19.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу донька позивача залишилась проживати з нею та перебуває на її утриманні. Колишній чоловік матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Ще до офіційного розірвання шлюбу, з 2011 року позивачка з дитиною переїхали на постійне місце проживання до [INFO]. З цього часу батько дитини ніяких стосунків із донькою не підтримує, допомоги не надає. Про його теперішнє місце знаходження позивач інформації не має. У звязку з небезпечним для життя дитини становищем у регіоні, позивач просить надати їй в судовому порядку дозвіл на вивезення дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, доки не владнається ситуація в регіоні, без нотаріального дозволу батька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги пітримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.10.2007 року народилась [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Згідно довідки № 4-356/13751/04-38 від 16.06.2014 року, виданою Калінінським районним управління юстиції у м. Донецьку, [PERSON] не отримує аліментів від [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, місце його теперешнього перебування невідоме, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за кордон. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем вона перебувала у шлюбних відносинах. Мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач матеріально та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даний час дитина перебуває на її повному утримання, вона займається її вихованням одна, так як відповідач батько дитини, не бере ніякої участі у його вихованні, утриманні та навчанні. В теперішній час у позивача є намір поїхати із сином за кордон з метою оздоровлення дитини та відвідати своїх рідних, які мешкають на непідконтрольній Україні території. Однак, відповідач безпідставно відмовляється надати нотаріальну згоду на виїзд дитини. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали його відмову, не надає. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їх дитини та не сприяє всебічному та гармонічному розвитку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги пітримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що 10.02.2004 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, дитина перебуває на утримання матері, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на виїзд та вїзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 02.08.2012 року. Від цього шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Позивач матеріально та належним чином не піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даний час дитина перебуває на її повному утримання, вона займається її вихованням одна, так як відповідач батько дитини, не бере ніякої участі у її вихованні. З відповідачем з серпня 2014 року вони мешкають окремо. В теперішній час у позивача виникла необхідність відвідати разом із сином своє нерухоме майно в м. Жданівка, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території. Однак відповідач чине їй перешкоди та не надає нотаріально засвідченої згоди на виїзд та в'їзд їх сина на тимчасово окуповану територію України. З зазначених підстав просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд та вїзд на непідконтрольну Україні територію їх сина без згоди його батька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Так, з копії свідоцтва про народження вбачається, що 20 грудня 2013 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, дитина перебуває на утримання матері, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про призначення опікуна над [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначла, що рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2011 року в справі 2о-8-11 [PERSON], [INFO], було визнано недієздатним. Опікуном призначено [PERSON], яка [INFO] року трагічно загинула. Просила встановити над [PERSON] опіку та призначити її опікуном. Позивач в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задоволтьнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Предметом спору є призначення опікуна над [PERSON], [INFO], якого рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області було визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Дачненської сільської ради, Мар'їнського району, Донецької області, [PERSON] померла [INFO] року у селі Дачне Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 10. [PERSON], [INFO], наразі проживає разом із позивачем, яка не має законних підстав здійснювати будь-які дії для захисту його прав та законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Згідно ст. 292 ЦК України фізична особа , яка визнана недієздатною має право на опіку. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов має бути задоволений, а позивач [PERSON] призначена опікуном над недієздатним [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, 05.10.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спільне господарство не ведеться,\~спільно нажитого майна не мають, разом вони не проживають. Позивач в судове засідання не зявилася, надавла заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання був повідомлений належним чином. \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання\~ шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів вбачається, що 05 жовтня 2002 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Курахівсткої міської ради, актовий запис № 77. Згідно копії свідоцтва про народження, 03.06.2004 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження, 03.01.2008 року народилась [PERSON], батьками якоє є [PERSON] та [PERSON] Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, 16.08.2002 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спільне господарство не ведеться,\~спільно нажитого майна не мають, разом вони не проживають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання\~ шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів вбачається, що 16.08.2002 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Вольвич) [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Амвросіївського райуправління юстиції Донецької області, актовий запис № 69. Згідно копії свідоцтва про народження, 07.09.2002 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 02.06.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що спільне господарство не ведеться,\~спільно нажитого майна не мають, разом вони не проживають. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання був повідомлений належним чином. \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання\~ шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів вбачається, що 02.06.2012 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Душа) [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Марїнського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 36. Згідно свідоцтва про народження, 11.11.2012 року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 03.10.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач стверджує, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з лютого 2016 року, спільне господарство не ведеться,\~спільно нажитого майна вони не мають, разом не проживають. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання був повідомлений належним чином. \~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання\~ шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів вбачається, що 03.10.2009 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ніколобай) [PERSON] зареєстрували шлюб у виконкомі Курахівської міської ради Марїнського району Донецькій області, актовий запис № 94. Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved