Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] ,2004 р.н., [PERSON], 2009 р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Підволочиського районного суду від 12 жовтня 2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей, двоє з них неповнолітні та знаходяться повністю на її утриманні. [PERSON] матеріальної допомоги не надає, аліментів нікому не платить, домовленості щодо його участі в утриманні дітей не досягли, а тому просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони [PERSON].(дошлюбне [PERSON].), [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2009 року, який розірвано 04 листопада 2010 року, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2-869/10. Під час перебування у шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження відповідно [NUMBER] від 09 вересня 2009 року, [NUMBER] від 24 січня 2005 року. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 лютого 2018 року № 29 складеного Скалатською міською радою Підволочиського району та довідки Скалатської міської ради № 34 від 31 січня 2018 року [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] разом із матір'ю та дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Сім'я малозабезпечена, потребує матеріальної допомоги. Згідно довідки Скалатської комунальної районної лікарні № 15 від 02 лютого 2018 року, діти [PERSON], 1977 року народження, часто хворіють бронхолегеневою патологією стаціонарно та амбулаторно в Скалатській комунальній районній лікарні. З довідки, виданої Скалатською міською радою 31 січня 2018 року № 33 убачається, що [PERSON] отримувала допомогу по безробіттю відповідно до ст.. 31 КЗпП,ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне державне страхування на випадок безробіття, виплату якої закінчено 07 березня 2004 року. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» 01 січня 2018 року становить 1860 грн. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони би мали тоді, коли утримувалися обома батьками. Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, визначений позивачем розмір аліментів повністю визнаний відповідачем та відповідає розміру достатньому для належного утримання сина, задоволення його потреб у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 05 лютого 2018 року, до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved