Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 10.09.2011 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому 08.09.2013 народився син [PERSON], який мешкає разом з нею. Її подружнє життя з відповідачем не склалося з причин несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обовязки подружжя в сім'ї, організацію побуту та дозвілля. Шлюбні відносини між ними фактично припинені у вересні 2015 року. З вказаного часу жодні стосунки та зв'язки з відповідачем не підтримуються, сумісне господарство не ведеться, місцем проживання останнього є тимчасово непідконтрольна територія України м.Докучаєвськ. Вважаючи подальше спільне життя, збереження шлюбу та примирення з відповідачем неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. За ухвалою судді від 22.11.2018 позовна заява залишена без руху для усунення недоліків, які усунені 05.12.2018. За ухвалою судді від 07.12.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. За ухвалою суду від 04.01.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи двічі сповіщеними про час і місце слухання справи через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 10 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Красногорівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 70. У даному шлюбі сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з вересня 2015 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб сторін, про народження дитини, довідки УСЗН Мирноградської міської ради від 19.12.2017 № [NUMBER] про взяття дитини на облік внутрішньо переміщеної особи, акту Мирноградського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 01.10.2018 щодо житлово-побутових умов проживання позивача [PERSON] (а.с.10, 11, 17, 18). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно за ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За приписами ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ Отже, формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, відповідно до якого примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, та правом сторін на приватне та сімейне життя. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався більше трьох років тому, примирення та збереження сімї позивач вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сімї не відповідало б інтересам позивача, тому шлюб сторін підлягає розірванню. За приписами ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивач висловила своє бажання на відновлення дошлюбного прізвища, вказавши це у своїй письмовій заяві. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved