Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], який було зареєстровано 13 вересня 2008 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 534;стягнути з [PERSON] на свою (позивача) користь аліменти на утримання малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову, і до старшим сином повноліття, та в подальшому продовжувати стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13 вересня 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 534. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Крім того, зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося останнім часом, між ними перестало існувати взаєморозуміння внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя, виховання дітей та ведення спільного господарства, що має істотне значення та суперечить її інтересам, у звязку з чим вони припинили між собою шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство, підґрунтя до порозуміння, як і відчуття любові та поваги один до одного втрачені. За таких обставин позивач вважає, що їх шлюб з відповідачем носить лише формальний характер, подальше його збереження чи примирення неможливі, сімя фактично розпалася, у звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Також позивач зазначила, що вона не має впевненості в тому, що відповідач допомагатиме у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, гарантій в постійній грошовій допомозі вона (позивач) не має, матеріальні витрати, що повязані із утриманням, а саме: розвитком, становленням, вихованням та харчуванням дітей несе вона (позивач), в свою чергу, відповідач отримує дохід, у звязку з чим має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів). Ухвалою суду від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву за вх. № 10240 від 20 квітня 2018 року про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує та просить їх задовольнити. Строк на примирення просила не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав заяву за вх. № 10245 від 20 квітня 2018 року про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Строк на примирення просив не надавати. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи подані сторонами заяви, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 13 вересня 2008 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 534, та видано свідоцтво про шлюб серії 1-ОЛ № 031872. Також встановлено, що від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ОЛ № 106110, видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 37, та сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 164328, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1233. Батьками дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в свідоцтвах про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила відсутність взаєморозуміння, протилежність поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства, втрату почуття любові та поваги один до одного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою предявлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у ній матеріалів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути предявлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, про що свідчать подані ними заяви, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітніх дітей, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 182 СК України, в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття та якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, враховуючи, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при цьому, припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, а так само проживання їх окремо від дітей, - не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обовязків щодо останніх, при цьому, судом враховується також матеріальний та сімейний стан відповідача, те, що відповідач є молодою, здоровою та працездатною особою, а також інші обставини, визначені ст.182 СК України, які мають враховуватися судом при вирішенні питання про стягнення аліментів, на підставі чого та виходячи з правової норми ст.183 СК України, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 19 лютого 2018 року і до досягнення старшою дитиною, [PERSON], [INFO], повноліття, а саме: до 12 лютого 2029 року. При цьому, якщо після досягнення повноліття старшою дитиною [PERSON], ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за врахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 лютого 2029 року і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 30 червня 2032 року. Крім того, судом також відзначається, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, сторони не позбавлені можливості звертатися до суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у звязку з чим судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved