Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 грудня 2015 року помер батько позивача [PERSON] . На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На день смерті батько позивача проживав сам, за вказаною адресою інших зареєстрованих осіб не було. Мати позивача [PERSON] померла 18 червня 2008 року. На день смерті мати позивач проживала за адресою: [INFO], разом з батьком. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира належала батькам позивача на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа. Сторони відмовилися від прийняття спадщини. [PERSON] не отримував свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] за життя залишив заповіт від 31 січня 1994 року, згідно з яким все своє майно заповів позивачу. Позивач звернувся до Авдіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа. 08 грудня 2016 року позивач звернувся до в. о. державного нотаріуса Авдіївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але постановою від 08 грудня 2016 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на заявлене спадкове майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS], в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація відсутня, а реєстрові книги та реєстраційна справа зберігаються в архіві КП « БТІ м. Донецька». Місто Донецьк на теперішній час є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підставі вищевикладеного позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], який помер 18 грудня 2015 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи , надала до суду заяву про розгляд справи буз її участі, в якій вона зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, встановив наступне. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено , що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 жовтня 1993 року Житлово-комунальним відділом Авдіївського коксохімзаводу, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла 18 червня 2008 року , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НО № 289264, виданого 18 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Відповідно до вимог ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з копією свідоцтва про одруження ЯУ № 928519, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06 вересня 1952 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження І-НО № 709175, виданого повторно 16 травня 2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про народження ЯЕ № 477419, виданої 16 лютого 1955 року Костянтинівським міським ЗАГС, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № [NUMBER] від 21 березня 2017 року, 07 грудня 1974 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29д/1214 від 20 березня 2017 року, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO] з 254 грудня 1971 року по 18 червня 2008 року. На день її смерті за даною адресою також був зареєстрований [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується копіями заяв [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, як вбачається з копії спадкової справи, [PERSON] подав до Авдіївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 17205307 від 11 листопада 2008 року, після смерті [PERSON] , яка померла 18 червня 2008 року, Авдіївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 558. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] не видавалося. За життя [PERSON] склав заповіт , відповідно до якого все належне йому майно він заповів [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки , виданої Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради № 07-29/д-1215 від 20 березня 2017 року, з 14 липня 1975 року по 18 грудня 2015 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день його смерті за даною адресою зареєстровані члени сімї відсутні. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 грудня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер 18 грудня 2015 року, оскільки на заявлене спадкове майно інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Заявником не надані відомості з паперових носіїв, оскільки реєстрові книги та реєстраційна справа на квартиру зберігаються в архіві Комунального підприємства « БТІ м. Донецька». Місто Донецьк на теперішній час є населеним пунктом, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43904703 від 19 травня 2016 року, після смерті [PERSON] 19 травня 2016 року Авдіївською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 3/2016. Згідно з копією спадкової справи , свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось. Частиною 1 ст. 67 Закону України « Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до п. 4.15 Глави 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.18 Порядку визначено, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], яка не має можливості підтвердити право власності крім як шляхом звернення до суду, тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст.. 1216, 1217, 1218, 1268, 1269 ЦК України

Outcome: approved