Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 04.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 316957, відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі 1750 грн. зі сплатою процентів в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою та 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. 01.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 56648 грн. 00 коп., в тому числі 900 грн. 00 коп. - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису 08.04.2021 року державним виконавцем Великобілозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 56648 грн. 00 коп. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус при його вчиненні не перевірив безспірність вимог стягувача. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, заборгованість виникла за період з 04.12.2017 року по 02.03.2020 року та складається з суми кредиту - 1750 грн. та відсотками за користування кредитом в розмірі 53998 грн. Проте, строк дії договору позики складає 15 днів, строк повернення суми позики - 19.12.2017 року. Отже, відповідач, після спливу строку договору, не мав правових підстав для нарахування відсотків за користування кредитом, що на думку позивача свідчить про наявність спору між сторонами, оскільки позивач ніяких вимог від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» не отримувала та вважала, що заборгованість за договором нею погашена. Також позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки відповідачем не було надано нотаріусу необхідний перелік документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. При цьому, спірний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом поза межами встановленого Законом строку - після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 01 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі під номером 3768, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» грошових коштів в сумі 56648 грн. 00 коп. В судове засідання 12 серпня 2021 року на 09 годину 00 хвилин позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце проведення судового засідання, не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечують проти ухвалення заочного рішення (а.с.70). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки до суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив з викладеними запереченнями проти позову до суду не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., будучи належним чином повідомленою про час, день та місце проведення судового засідання, що також підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, до суду також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великобілозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомленим про час, день та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою представника про отримання повідомлення, до суду не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив (а.с.68зв.). За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений договір позики № 316957, за умовами якого позивачу було надано позику в розмірі 1750 грн. 00 коп. строком на 15 днів, зі сплатою процентів в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою та 1,9 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. Згідно графіку розрахунків позика повинна бути повернута до 19.12.2017 року. 01.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості за кредитним договором від 04.12.2017 року № 316957 в розмірі 55748 грн. 00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1750 грн. 00 коп., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 53998 грн. 00 коп. Також підлягає стягненню з Боржника на користь Стягувача плата за вчинення виконавчого напису в розмірі 900 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 56648 грн. 00 коп. (а.с.40). Судом також встановлено, що 08.04.2021 року державним виконавцем Великобілозерського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Кооп Я.С., на підставі вищевказаного виконавчого напису, було винесено постанову серії ВП № 65049643 про відкриття виконавчого провадження, а 31.05.2021 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] (а.с.57-58). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. До таких актів, зокрема відноситься, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Згідно пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Положеннями пп. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що його вчинено на підставі п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку в первісній редакції від 29.06.1999 року не передбачав можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах. 26.11.2014 року в Перелік було внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Проте, вказану постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визнано незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року в справі № 826/20084/14. Згідно з п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові по справі № 910/13233/17 від 29.01.2019 року. Крім того, у постанові № 158/2157/17 від 15.04.2020 року Верховний Суд України, спираючись на те, що виконавчий напис було вчинено після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, а також на те, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, дійшов висновку про те, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 01 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, до того ж укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] договір позики № 316957 від 04.12.2017 року не був посвідчений нотаріально. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також суд вважає обґрунтованими ствердження позивача, які викладені в позовній заяві, про те, що оспорюваний виконавчий напис було зроблено нотаріусом з пропуском строку, на протязі якого він мав право вчиняти виконавчий напис, з наступних підстав. За правилами статті 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Договір позики між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений 04.12.2017 року строком на 15 днів. Згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, дата погашення позики - 19.12.2017 року. Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» набуло право вимоги за договором позики з 20.12.2017 року. Спірний нотаріальний напис було вчинено нотаріусом 01.03.2021 року, тобто поза межами встановленого трирічного строку. Таким чином, оскільки досліджені судом докази по справі свідчать про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від сплати судового збору, суд, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., з відповідача в дохід держави. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved