Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго», в якому просить зобовязати відповідача в особі директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» скасувати борг у розмірі 13\~742.32 грн., та здійснити перерахунок оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 р. по 01.05.2017 р.; зобовязати відповідача в особі директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» протягом семи днів відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50000.00 грн., завдану позивачу протиправними діями ЛМКП «Львівтеплоенерго», які полягають у порушенні прав споживача комунальних послуг на протязі тривалого часу, шляхом переказу грошових коштів у вказаному розмірі на банківський рахунок [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.05.2016 р. позивач отримала від відповідача лист про закінчення терміну дії повірки її квартирного теплового лічильника на опалення та попередження про нарахування розміру оплати спожитої теплової енергії, у випадку не проходження повірки, по показах загальнобудинкового лічильника. Позивач 24.05.2016 р. звернулась до відповідача з повідомленням про те, що згідно норм законодавства, здійснення періодичної повірки засобів вимірювальної техніки здійснюється за рахунок субєктів господарювання, що надають послуги з теплопостачання, тобто ЛМКП «Львівтеплоенепрго». Однак, відповідачем не було здійснено періодичної повірки теплового лічильника у її квартирі, внаслідок чого і утворилася заборгованість у розмірі 12467.32 грн. З метою уникнення подальшого зростання заборгованості, позивач 07.07.2017 р. здійснила періодичну повірку вказаного лічильника та сплатила кошти у розмірі 1275 грн. Вказаними діями відповідачем було спричинено позивачу моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 50\~000 грн. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.06.2018 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України, без поважних причин, хоча ухвалу про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження отримав 05.07.2018 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Судом встановлено, що у квартирі №159 на вул. Лазаренка, 48 у м. Львові, де проживає позивач, 10.10.2012 р. фірмою ПП «Екоенерго» встановлено механічний квартирний тепловий лічильник, який підлягає періодичній повірці. Як вбачається із матеріалів справи, що 18.05.2016 р. позивач отримала лист ЛМКП «Львівтеплоенерго» про закінчення терміну дії повірки теплового лічильника у квартирі №159 житлового будинку за адресою вул. Лазаренка, 48 у м. Львові. Заявою від 24.05.2016 р. позивач повідомила ЛМКП «Львівтеплоенерго» про те, що згідно норм законодавства періодична повірка засобів вимірювальної техніки проводиться субєктом господарювання, що надає послуги з теплопостачання за рахунок тарифів на теплопостачання /а.с.7/. Згідно відповіді ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 08.06.2016 р. на лист [PERSON], періодична повірка, обслуговування та ремонт квартирних приладів обліку теплової енергії та гарячої води здійснюється за рахунок субєктів господарювання, що надають такі послуги, при умові врахування витрат на дані види робіт у тарифах на теплопостачання та гарячу воду. Однак, на час надання відповіді, вартість періодичної повірки квартирних приладів обліку теплової енергії на опалення не включена до тарифу на теплопостачання в звязку з незначною кількістю житлових будинків з горизонтальною розводкою внутрішньо будинкової системи опалення. До вирішення питання внесення витрат на повірку квартирних приладів обліку теплової енергії на опалення в тариф на теплопостачання мешканці повинні проводити чергову державну метрологічну повірку квартирних приладів обліку теплової енергії опалення за власні кошти /а.с.8/. Крім цього, відповідачем було скеровано позивачу попередження про закінчення терміну дії повірки теплового лічильника на опалення та у випадку не проходження повірки при нарахуваннях за спожиту теплову енергію покази неповіреного теплового лічильника не будуть враховані, а розрахунок спожитої теплової енергії на опалення буде проводитися по показах загальнобудинкового лічильника /а.с.9/. Із матеріалів справи вбачається, що подальші відповіді відповідача на адресу позивача були аналогічного змісту /а.с.13,15/. Згідно ч.4 ст.17 Закону України\~«Про метрологію\~та метрологічну\~діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.64, 67, 68 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.19 Закону України «Про теплопостачання», Постанови КМ України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно вимог ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, мешканці квартири №159 на вул. Лазаренка, 48 у м. Львові, протягом тривалого часу, а саме з 01.10.2016 р. по 01.05.2017 р. користувались наданими послугами з теплопостачання, не відмовлялись від таких, хоча були завчасно повідомлені про нарахування оплати за спожиту теплову енергію на опалення по показах загальнобудинкового лічильника у випадку не здійснення повірки. Крім цього, у вказаний період, не вчиняли реальних дій для здійснення повірки квартирного теплового лічильника з метою уникнення виникнення заборгованості, хоча позивачу, зокрема, було відомо, що покази її квартирного теплового лічильника, який не пройшов періодичну повірку, не будуть прийняті до уваги при здійсненні розрахунку за спожиту теплову енергію. Відтак, позивач отримавши послуги з теплопостачання, від виконання обовязку по оплаті наданих послуг ухилилася та допустила утворення заборгованості. Таким чином, позовна вимога про скасування заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки така послуга позивачу була надана. Законом України «Про метрологічну діяльність» визначено, що засоби вимірювальної техніки мають бути сертифіковані та ті, що перебувають в експлуатації підлягають періодичній повірці. Відтак, покази засобів вимірювальної техніки беруться до уваги при здійсненні нарахування оплати за надані житлово-комунальні послуги лише у разі відповідності такого засобу вимогам закону, тобто лише протягом дії його свідоцтва про повірку або відбитка повірочного тавра та є неприпустимим (незаконним) використання результатів вимірювань за спожите тепло з використанням неповірених засобів вимірювальної техніки. Якщо строк державної повірки ЗВТ (лічильника) закінчився, такий прилад, як розрахунковий, застосовуватися не може. Таким чином, оскільки механічний квартирний тепловий лічильник, встановлений у квартирі №159 на вул. Лазаренка, 48 у м. Львові, своєчасно не пройшов періодичну повірку, його показання неможливо було враховувати при обліку та у розрахунках за послуги з теплопостачання. Позовна вимога про здійснення перерахунку оплати за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2016 р. по 01.05.2017 р. за показами квартирного теплового лічильника, який не був повірений у вказаний період, не підлягає задоволенню, оскільки таке не передбачено діючим законодавством України. Щодо тверджень позивача про понесені нею витрати у розмірі 1 275 грн. на здійснення 06.07.2017р. повірки теплового лічильника, такі не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не долучено до матеріалів справи жодного документа про оплату нею вказаних послуг. Крім цього, суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до\~ч.1 ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Для стягнення моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов'язкових умов, як наявність вини заподіювача шкоди та протиправність його дій, причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою та вина в заподіянні шкоди. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивачем недоведено наявність причинно-наслідкового звязку між діями /бездіяльністю/ відповідача та моральною шкодою, на яку вказує позивач. Крім цього, при зверненні із позовом до суду, позивач вказує на порушення прав споживача комунальних послуг. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються\~Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з п.5\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до закону. Також положеннями ст.16 даного Закону встановлено, що шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» № 3390-VI від 19.05.2011, яким внесено зміни в положення п.5\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть у зв'язку з придбанням товару неналежної якості. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди позивачем недоведена, а тому не підлягає задоволенню. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Беручи до уваги, що відповідач не подав доказів, а тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: dismissed