Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який в жовтні 2020 року уточнила та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га - для садівництва, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] ; визнати за колишнім чоловіком [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCER» 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га - для садівництва, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, Садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] та автомобіль «MITSUBISHI LANCER» 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 2002 року. Заочним рішенням суду від 24 лютого 2020 року шлюб розірвано. У період шлюбу було придбано - земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] ; автомобіль «MITSUBISHI LANCER» 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . Вищевказане майно було зареєстроване на ім`я відповідача [PERSON] , однак є спільною сумісною власністю подружжя. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя та відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного майна, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Представник позивача до судового засідання надав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, на уточнених позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали. У судове засідання не з`явились. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, у порядку поділу майна подружжя бажає визнати за собою право власності на транспортний засіб легковий седан-В «Mitsubishi» модель Lancer, реєстраційний № [NUMBER] , 2007 року випуску, а за позивачкою [PERSON] визнати право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, площею 600,0 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, Новоолександрівська сільська рада, Садівниче товариство «Дніпро», ділянка № [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. Також відповідач визнав, що дійсно сторонами спору під час шлюбу придбано майно й воно є спільною сумісною власністю. Водночас зазначає, що ніякого непорозуміння щодо поділу майна, його використання немає і права позивачки не порушені. Окрім того зауважує, що у сторін наявні кредитні зобов`язання перед [PERSON] в розмірі 5000 доларів США, які були взяті в борг для придбання транспортного засобу «Mitsubishi» модель Lancer, 2007 року випуску. Оскільки про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Причиною спору між сторонами стало неможливість поділу майна в позасудовому порядку. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України, Сімейним Кодексом України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого Виконкомом Холодіївської сільської ради П`ятихатського району, Дніпропетровської області, 10.08.2002 (актовий запис № 6), з 10.08.2002 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (справа №201/12515/19) від 24 лютого 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Також судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2012 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рохман Л.А., [PERSON] придбав земельну ділянку, площею 0,0600 га - для садівництва, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, Садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] . Згідно з листом Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області за [PERSON] також зареєстровано транспортний засіб марки «MITSUBISHI LANCER» з номерним знаком [NUMBER] , 2007 року випуску, на підставі договору купівлі - продажу, укладеному в ТСЦ №1242/2019/1334475 від 27 лютого 2019 року. Вказане майно придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладені норми Закону, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними порівну. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пунктах 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільною майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України) можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; жилі і садові будинки, земельні ділянки та насадження на них. Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Позивач, погоджуючись із наданим відповідачем у відзиві варіантом поділу майна уточнила позовні вимоги, просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем - право особистої приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га - для садівництва, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, Садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] , а за відповідачем [PERSON] визнати право особистої приватної власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCER» 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] ; припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач визнав позов, і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає таке визнання позову та вважає за можливе поділити спільне майно подружжя, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га - для садівництва, кадастровий номер 1221486200:01:137:1459, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Новоолександрівська сільська рада, Садівниче товариство «Дніпро», ділянка за № [NUMBER] , а за відповідачем [PERSON] - право власності на автомобіль «MITSUBISHI LANCER» 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , припинивши право спільної сумісної власності сторін на це майно. Щодо стосується посилань відповідача у відзиві на договір позики, який оформлений розпискою, й укладений між сторонами та [PERSON] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом із цим, під час розгляду цієї справи, сторонами не ставилося питання про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що могли виникнути з правочину, вчиненого в інтересах сім`ї, позовні вимоги про стягнення з сторін суми боргу у солідарному порядку у суді першої інстанції будь-якою не заявлялось, тому суд не вправі вирішувати це питання в межах розгляду цієї справи. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача. Згідно з ст.141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат за рахунок позивача у зв`язку з домовленістю сторін.

Outcome: approved