Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, і до повноліття дітей. Позовні вимоги в поданому позові обґрунтовує тим, що з 10 травня 2013 року вона проживала у громадянському шлюбі з відповідачем [PERSON] Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею, що підтверджується довідкою про місце проживання. Зі свого боку, вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби дітей на їх повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття та на інші потреби дітей. Оскільки один із синів [PERSON], [INFO] хворіє на ДЦП, він потребує лікування та реабілітації, на що потрібні гроші. Відповідач надає їй аліменти лише одну тисячу гривень на двох дітей, оскільки їй цього не вистачає, вона вирішила звернутися до суду. Відповідач не вважає за потрібне утримувати своїх дітей і допомагати їй у лікуванні хворої дитини. Оскільки вона має хвору дитину і не може піти працювати, так як доглядає дітей, а відповідач не надає ніякої допомоги у вихованні дітей, то в позасудовому порядку вирішити дане питання немає можливості. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України Ухвалою суду від 18.04.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу були надіслані копії позовної заяви з додатками до неї, а також ухвала суду про відкриття провадження у справі, які ним були отримані, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення кореспонденції адресату. Відповідач в установлений судом строк заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав. Так само не надійшло до суду і відзиву відповідача на позов, як і клопотань сторін про неможливість розгляду справи без їх повідомлення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 10 травня 2013 року позивачка [PERSON] проживала у громадянському шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від спільного проживання у сторін народилися діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, серії І-КГ №181803 та серії І-КГ №181802. Згідно копій свідоцтв про народження дітей, відповідач записаний їх батьком, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дітей. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання своїх малолітніх дітей не надає. Відомостей, щодо наявності в нього інших стягнень по виконавчим листам суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач працездатний, хронічних захворювань не має, інших осіб на своєму утриманні не має. Як встановлено у судовому засіданні з матеріалів справи відповідач [PERSON] на даний час надає матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі однієї тисячі гривень, що є недостатнім, адже одна дитина хвора на ДЦП (спастичний парапарез зі стійким руховим порушенням), що підтверджується медичним висновком №1293 від 26.07.2017 року виданий Генічеською ЦРЛ в Херсонській області. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши матеріали справи надані позивачкою та докази у їх сукупності, враховуючи, що одна дитина хворіє на тяжке захворювання, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача має бути стягнуто аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, і до повноліття дітей. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази позивачки та давали підстави для врахування розміру стягнення аліментів або його зменшення.

Outcome: approved