Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Тимченко І.А., їй належить квартира [ADDRESS], де вона зареєстрована та постійно проживає з 05 серпня 1998 року. Право власності на квартиру зареєстроване у ПП ПБТІ «Інвентаризатор» в реєстровій книзі № 117 13 липня 1998 року. Відповідач [PERSON], яка є її донькою, також з 05 серпня 1998 року зареєстрована у [ADDRESS]. Приблизно у січні 2016 року між позивачкою та відповідачкою виник конфлікт та остання залишила квартиру забравши свої речі. Оскільки позивач не має можливості вільно розпорядитися належною їй квартирою, а відповідач не проживає в квартирі більше двох років, не приймає участі у її утриманні, належних їй речей у квартирі не зберігає, [PERSON] позбавлена можливості в оформленні субсидії по оплаті комунальних послуг через реєстрацію відповідача, тому вирішила звернутися до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, так як збереження реєстрації є недоцільним. В судове засідання позивач не з'явилася, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.42). Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, однак повідомлення про вручення судової повістки повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.26,42). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, у судове засідання свого представника не направили, про причини неявки суд не повідомили (а.с. 30,41). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу серії [NUMBER] від 10 липня 1998 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тімченко Іриною Анатоліївною, [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 6) Даний правочин зареєстрований 13 липня 1998 року у КП ПБТІ «Інвентаризатор» в реєстровій книзі під номером 117 (а.с. 6) Згідно технічного паспорту виданого ПП ПБТІ «Інвентаризатор» власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 7-8) Відповідно довідки № 2982 від 16 липня 2017 року виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією № 2» Полтавської міської ради за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], - власник, [PERSON], [INFO] - дочка (а.с.9). Згідно акту від 07 липня 2018 року, який підписали сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON][ADDRESS] за адресою [ADDRESS] знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» . За даною адресою зареєстрована та проживає [PERSON], за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з 2016 року [PERSON], її місце проживання не відоме. За даною адресою [PERSON] не бачили з 2016 року у вищевказаній квартирі її речей немає (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту ст. 391 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає, власних речей не зберігає понад два роки, а саме з січня 2016 року, що підтверджено зібраними по справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 704 грн.80 коп. (а.с.1).

Outcome: approved