Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка - [PERSON] і просила визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спільного майна подружжя посилаючись на те, що 06 вересня 1980 року сторони зареєстрували шлюб, в період якого ними була набута квартира [ADDRESS], але право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Протягом розгляду справи відповідач спочатку позов не визнавав та надавав пояснення, які співпадають з його письмовими запереченнями, відповідно до яких у зв'язку з крадіжкою правовстановлюючих документів на спірну квартиру він звернувся з відповідною заявою до Індустріального відділу поліції, позовна заява підписана не [PERSON], а дата її підпису - 17 травня 2016 року. Під час розгляду справи відповідач змінив свою позицію і вважав можливим визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири посилаючись на те, що упродовж спільного життя позивач майже не працювала і пай та паєнакопичення були сплачені практично лише за рахунок його заробітку (доходу). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що спірним житловим приміщенням є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS], розташована в ОЖК «Круг» м. Харкова. 06 вересня 1980 року сторони зареєстрували шлюб. 25 квітня 1986 року Виконавчим комітетом Дзержинської Ради народних депутатів м. Харкова позивачу [PERSON] був виданий ордер № 003738 на право зайняття спірного житлового приміщення - кооперативної квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради народних депутатів № 180/27 від 15 травня 1989 року замість позивача [PERSON] в члени кооперативу за її згодою було прийнято відповідача - [PERSON] (а.с. 10). 19 грудня 2000 року Орджонікідзевською районною радою м. Харкова на ім'я відповідача [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 6). Згідно довідки ОЖК «Круг» № 94 від 23 травня 2018 року перший пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] був внесений 30 січня 1984 року в сумі 24205 грн. з урахуванням індексації. 11 лютого 1992 року була сплачена повна вартість квартири в сумі 74122 грн. з урахуванням індексації (а.с. 102). На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що сторони 30 січня 1984 року внесли перший пайовий внесок за спірну квартиру, а 11 лютого 1992 року повністю сплатили пай і паєнакопичення за неї, а саме: повністю виплатили пай і паєнакопичення під час зареєстрованого шлюбу і за рахунок спільних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» від 1991 року член житлово, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Таким чином, позивач та відповідач набули право власності на квартиру [ADDRESS] ще після сплати пайового внеску за неї. Відповідно до положень ст. 22 КУпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Приймаючи до уваги, що суду не надано доказів у підтвердження домовленості співвласників щодо визначення часток у спільній сумісній власності, суд вважає, що спірна квартира є спільним майном подружжя, придбаним ним під час шлюбу, і кожному з подружжя належить право власності на 1/2 частину спірної квартири. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на сплату пая і паєнакопичення за спірну квартиру у більшості за рахунок його власних коштів, оскільки перший пайовий внесок за квартиру, який з урахуванням індексації становив 24205 грн., що склало майже третину загальної вартості квартири, був внесений від імені саме позивача [PERSON], а з наданої позивачем копії її трудової книжки вбачається, що в подальшому, у період сплати інших пайових внесків, позивач постійно працювала і отримувала заробітну плату, яку вкладала у спільне господарство подружжя, і за рахунок якої здійснювалася виплата пая. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 2220 грн. Згідно з висновком про вартість майна, ціна спірної квартири становить 444000 грн., а ціна позову - 222000 грн. відповідно. Судовий збір сплачений позивачем в розмірі 3608 грн. 50 коп. Таким чином позивачем сплачено судовий збір на 1388 грн. 50 коп. більше, ніж це передбачено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне повернути позивачу зайво сплачену суму судового збору в розмірі 1388 грн. 50 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, Закону України «Про власність», ст. 22 КУпШС, ч. 1 ст. 357 ЦК, суд -

Outcome: approved