Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її син - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем за законом після смерті сина, заповіт померлий не складав. У встановлений законом строк вона звернулася до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно, що залишилось після смерті сина, яке вона приймає, проте 04.09.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті сина, через те, що право власності на квартиру не зареєстровано в установленому законом порядку, в зв'язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Її представник в судовому засіданні підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, в своїх письмових поясненнях просили проводити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що квартири [ADDRESS] згідно даних Київського міського БТІ на праві власності не зареєстрована. Також судом встановлено, що позивач є матір»ю [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Спадкоємицею за законом є матір померлого - позивач по справі, заповіт померлий не складав. З чоловіком [PERSON] позивач розлучилася ще 06.04.1993 року, який не подавав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємиця за законом з метою прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася до П»ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на майно, що залишилось після смерті її сина. Проте позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті сина, через те, що право власності на спірну квартиру не зареєстровано у встановленому законом поряду. Як виявилося, син позивачки отримав свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру, але не зареєстрував її у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими представником позивача в судовому засіданні.

Outcome: approved