Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є квартиронаймачем в квартирі [ADDRESS], де з 1989 року по теперішній час зареєстрований син [PERSON] Станом на сьогоднішній день квартира не приватизована, відповідач та не проживає з серпня 2014 року, особистих речей там не зберігає, кореспонденцію не отримує, участі у витратах на утримання квартири не бере, що ставить її у вкрай скрутне становище. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 22 в будинку № 22 по вул. Трунова м. Словянськ Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за своєї відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.18), про причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 62 серії А від 04.07.1989 року, [PERSON] з родиною з чотирьох осіб надано право заняття житлового приміщення квартирою № 22 в будинку № 22 по вул. Трунова м. Словянськ (а.с.7, 8). Відповідно до акту про фактичне проживання Комітету мікрорайону Центр-1 м. Словянська, в квартирі [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає з 01.08.2014 року по теперішній час (а.с.9). Згідно довідки ТОВ «ЛІРА ЛТД» від 27.11.2017 року, [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с.11). При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сімї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У відповідності до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, його відсутність не повязана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 01.08.2014 року [PERSON] не проживає у спірному жилому приміщенні без поважної причини, спроб вселитися до квартири [ADDRESS] не робив, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню його до спірної квартири, він не отримує кореспонденцію за даною адресою та його особистих речей у домоволодінні не має. Виходячи з вищенаведеного та враховуючи викладені доводи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. \~

Outcome: approved