Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2007 року вона з відповідачем уклала шлюб. В період шлюбу у неї з відповідачем народився спільний син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, внаслідок з різними поглядами на сімю та сімейні цінності. Сімя фактично розпалася, існує формально. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею та Відповідачем. Позивач на розгляд справи не зявилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність у наданій заяві зазначила, що строк для примирення подружжю не надавати, оскільки сенсу в подальшому в збереженні шлюбу не вбачає. Відповідач на розгляд справи не зявився. Надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. У наданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи заяву відповідача про те, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне життя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання не будуть порушені їх права. 22 грудня 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції, актовий запис № 367, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 096992. В період шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 163372, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 108. Спільне життя у сторін не склалося у звязку з різними поглядами на сімю та сімейні цінності, з втратою позивачем почуття порозуміння, що суперечить інтересам позивача, та має істотне значення. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Сімя розпалася, існує формально. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, має істотне значення, в наслідок чого позов підлягає задоволенню. Спору з приводу спільного майна подружжя та місця проживання дитини немає. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved