Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності та просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], з [PERSON], [INFO], в період з листопада 2007 року по 23 липня 2010 року; визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який було придбано 25 квітня 2008 року в період їх проживання однією сім'єю; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом. Судом встановлено, що 21 липня 1990 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] за актовим записом № 04 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.07.1990 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.04.1991 року. Шлюб між сторонами було розірвано 18 червня 2004 року за актовим записом № 710, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.06.2004 року. 23 липня 2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] за актовим записом № 2 було повторно зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.2010 року. Крім того, у період з листопада 2007 року до 23 липня 2010 року сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, їх відносинам були притаманні усі ознаки сім'ї, визначені ч.2 ст.3 СК України. Вказані обставини підтверджуються довідками квартального комітету (комітету мікрорайону) «Ясний» від 13 березня 2015 року №188 та №189, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які стверджували про проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в період з листопада 2007 року до 23 липня 2010 року як в квартирі [ADDRESS], так і в будинку по [ADDRESS], куди вони сім'єю переїхали, спільно його придбавши. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За час спільного проживання сторін було придбано нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю, однак було зареєстровано на праві власності за відповідачем [PERSON]. Так, 25 квітня 2008 року було придбано житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку, укладеним між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 25.04.2008 року за реєстровим № 2622, зареєстрованим у КП «ВООБТІ» 25.04.2008 року у реєстровій книзі № 136 за реєстровим №21062. Таким чином, спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними у рівних частках, а позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON],00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved