Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 2.07.1994 року між ними був зареєстрований шлюб, у якому [INFO] року народився син [PERSON]. За рішенням суду від 27.08.2013 року шлюб між ними розірвано. Дитина зареєстрована у квартирі і проживає з нею. Відповідач проживає окремо від них. Раніше відповідач обіцяв виплачувати аліменти у добровільному порядку, але своєї обіцянки не дотримався, вважає за можливе стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, щомісячно у розмірі - 1500 грн., з урахуванням вимог ч.2 ст.191 СК України, за минулий час, починаючи стягнення з квітня 2015 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити, разом з тим зазначила, що з травня 2015 року син фактично проживає з батьком у баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. На утримання сина вона передала 1200 доларів США, але відповідних доказів з цього приводу суду не може надати. Позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтовує тим, що в подальшому вона має намір забрати сина, який буде проживати з нею. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнав. У наданих запереченнях, просив суд відмовити у задоволені позову посилаючись на наступні обставини. Хоча син [PERSON] зареєстрований за місцем проживання матері [PERSON] по [ADDRESS], але з 28.05.2015 року він став проживати з ним та бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тому змінив місце навчання, зараз навчається в школі №41. Син повністю знаходиться на його утриманні, його вихованням займається він та баба. Мати [PERSON] усунулась від виховання ти утримання сина, тому її позов про стягнення аліментів є безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивач [PERSON] її колишня невістка, відповідач [PERSON] її єдиний син, а [PERSON], [INFO] року народився, її внук, який практично з 28.05.2015 року проживає з нею та батьком. Весь цей час внук [PERSON] знаходиться на утриманні батька, вдвох з сином вони опікуються над [PERSON], займаються його вихованням. Навпаки мати [PERSON] не бере участі в утриманні сина, не займається його вихованням, не вживала заходів щодо повернення сина до себе. За таких обставин вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Враховуючи позицію сторін, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] у задоволені позову про стягнення аліментів на дитину слід відмовити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] та [PERSON] з 2.07.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Жовтневого районного сулу м.Маріуполя від 27.08.2013 року. (а.с.6) Від шлюбу, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER]. (а.с.7) За особистим рахунком [NUMBER] на кв.[ADDRESS] неповнолітній [PERSON] та позивач [PERSON] значаться зареєстрованими за вказаною адресою. (а.с.8) Згідно Актів ОСББ «Олімп-279» від 28.05.2017 року, 10.07.2017 року [PERSON] з 28.05.2015 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.27), в квартирі значиться зареєстрованою його баба [PERSON] (а.с.46-47) За довідками ЗОШ №41 Маріупольської міської ради [PERSON] навчається у вказаній школі. (а.с.26,35) Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу зазначених норм Сімейного кодексу України вбачається, що той з батьків, з ким саме проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з другого з батьків. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з 28.05.2015 року неповнолітній [PERSON], [INFO] року народження, перестав проживати з матір'ю [PERSON], та став проживати в родині батька [PERSON], змінивши його сімейний стан, пов'язаний з утриманням сина, тому, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити відповідача від безпідставного стягнення аліментів на утримання сина. Що стосується позовних вимог [PERSON], за ст.191 СК України, про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, вони не можуть бути їй присуджені, враховуючи наведені обставини та за відсутності доказів щодо вживання нею заходів щодо одержання аліментів, у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Отже у задоволені позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі позивачу слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст. 184, 191 СК України,

Outcome: dismissed