Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди, в якому зазначила, що через існування спору між відповідачкою та чоловіком позивачки - [PERSON] щодо розподілу спадкового майна, між позивачем та [PERSON] склалися неприязні стосунки. Так, протягом 2009 - 2011 років відповідачка зверталася із заявами до прокуратури Харківської області, Харківської міжрайонної прокуратури, прем'єр - міністра України, інших організацій, в яких стверджувала, що позивач неодноразово давала хабарі директору ННЦ «Інститут експериментальної і клінічної веринарної медицини» [PERSON] - організації, в якій позивач на той час працювала. За результатами звернення [PERSON] за приписом прокуратури Харківської області Київським РВ ГУМВС було проведено перевірку, в ході якої інформація наведена в заяві відповідачки не була підтверджена. Через перевірки, які були ініційовані через поширену інформацію, позивач була змушена постійно писати пояснення, що вона не розповсюджувала інформації про порушення з боку керівництва, постійно доводилося виправдовуватися. Позивач змушена була піти з роботи спочатку з ННЦ «Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини», а потім і з Інституту тваринництва Української аграрної академії наук. 25 квітня 2012 року відповідачка повторно звернулася із заявою до Прем'єр - міністра України Азарова М.Я., в якій, знову посилаючись на отримання від позивача відповідної інформації, стверджувала, що вже керівництвом Українського науково-дослідного інституту екологічних проблем скоєно ту саму низку порушень трудового, господарського законодавства, на які відповідачка посилалася і в попередніх зверненнях. Також, таку саму заяву абсолютно ідентичного змісту відповідачка направила на адресу ДПА України 11.04.2012р. У всіх цих заявах [PERSON], як на джерело викладеною нею інформації, посилається на позивача. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд своїм рішенням визнати інформацію розповсюджену [PERSON] у заявах до Прем'єр - міністра України Азарова М.Я. від 25.04.2012р., до ДПА України від 11.04.2012р. недостовірною в частині посилань на [PERSON], як на джерело інформації про порушення чинного законодавства керівництвом Українського науково-дослідного інституту екологічних проблем; в частині тверджень про працю [PERSON] в Українському науково-дослідному інституті екологічних проблем; в частині тверджень про дачу [PERSON] хабарів керівництву Українського науково-дослідного інституту екологічних проблем, зокрема начальнику відділу кадрів УкрНДІЕП; та зобов'язати [PERSON] спростувати зазначену інформацію шляхом направлення відповідних заяв протягом місяця з моменту набрання чинності рішенням у справі. Стягнути зі [PERSON] на її користь 5000,00 грн. моральної шкоди та судових витрат у сумі 458 грн. 80 коп. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні у відповідності до тверждень викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що вимоги позивача є безпідставними, незаконними та не підтверджені належними допустимими доказами, тому не підлягають задоволенню. Крім того Відповідачем було вказано на ненаведеність позивачем жодного підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, та з чого вона при цьому виходить при визначенні розміру моральної шкоди. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. У відповідності до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифіковану Верховною радою України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися свої поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів влади і незалежно від кордонів. Судом встановлено, що протягом 2009 - 2011 років відповідачка зверталася із заявами до прокуратури Харківської області, Харківської міжрайонної прокуратури, прем'єр - міністра України, інших організацій. Також, таку саму заяву абсолютно ідентичного змісту відповідачка направила на адресу ДПА України 11.04.2012р. У всіх цих заявах [PERSON], як на джерело викладеною нею інформації, посилається на позивача. Згідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано: Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. Позивач не вказав в позовній заяві, яка інформація в поширених статтях на його думку не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, взагалі не заявив вимог визнання недійсною поширеної інформації. Також не зміг визначитися з спростуванням поширеної інформації ні викласти текст спростування інформації, ні зобовязати здійснити публікацію тексту ухваленого у справі судового рішення. На думку суду, ці звернення не можуть завдавати шкоди честі, гідності і діловій репутації позивача, оскільки не є предметом розгляду згідно закону України «Про звернення громадян». Оцінюючи наслідки інших звернень, суд вважає, якщо звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами, а не доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, то такі звернення за змістом ч.1 с.7 ЦК України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи. Водночас наявність у зверненнях до правоохоронних органів завідомо неправдивих відомостей тягне відповідальність, передбачену чинним законодавством України і повинно вирішуватись не в порядку, передбаченому ЦПК України. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відмовляючи позивачу у позові в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не доведений факт поширення відповідачем неправдивої інформації, а також не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та не надав суду будь-яких переконливих доказів, підтверджуючих спричинення йому моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог, повністю відмовляє позивачу в задоволенні позову і на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати відносить за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed