Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради в якому просила зобов`язати відповідача зарахувати на її особовий рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 1027,61грн. та надати їй довідку про стан заборгованості по сплаті за надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території з урахуванням зробленого зарахування. В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] та є споживачем житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території за вищевказаною адресою. Плату за надання таких житлово-комунальних послуг нараховує КП «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради. Згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року по справі за її позовом до КП «Придніпровська СУБ» про стягнення зайво нарахованих коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, вищевказане підприємство зробило їй перерахунок по сплаті за житлово-комунальні послуги, які були надані за період з 01 грудня 2008 року по 1 квітня 2011 року, за тарифом згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16 жовтня 2007 року №1473 «Про встановлення вартості житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», відповідно до якого сума зайво нарахованих коштів за вказані послуги та вказаний період склала всього 1027,61грн. Позивач має особовий рахунок № [NUMBER] , за яким КП «Придніпровська СУБ» обліковуються нарахування та оплата вищевказаних послуг. Зарахування зайво нарахованої суми 1027,61грн. по її особовому рахунку відповідачем проведено не було, тому, станом на 1 квітня 2019 року сума 1027,61грн. рахується як борг, хоча всі рахунки вона сплачує вчасно та в повному обсязі. 18 квітня 2019 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила здійснити зарахування суми перерахунку в рахунок існуючої заборгованості за її заявою, проте відповідачем було відмовлено їй з причин відсутності правових підстав, у зв`язку із чим, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 4 червня 2019 року відкрите спрощене позовне провадження, призначене судове засідання з викликом сторін. Надано сторонам строк для подачі заяв. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено та не спростовується сторонами, що позивач є споживачем послуг наданих КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради з утримання будинку, споруд і прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року у справі №711/7936/13-ц за позовом [PERSON] до КП «Придніпровська СУБ» про стягнення зайво нарахованих коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Зобов`язано КП «Придніпровська СУБ» зробити перерахунок [PERSON] по сплаті за житлово-комунальні послуги, які були надані за період з 01.12.2008р. по 01.04.2011р. за тарифами, згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 16.10.2007р. №1473 «Про встановлення вартості житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій». Зобов`язано КП «Придніпровська СУБ» видати [PERSON] довідку про стан заборгованості по сплаті за надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з урахуванням зроблених перерахунків. Згідно листа Центрального ВДВС Черкаського МУЮ ГТУЮ у Черкаській області за вих. №5755 від 26 лютого 2014 року з урахування перерахунку зайво сплачених коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в період з 1 грудня 2008 року 1 квітня 2011 року складатиме - 1027,61грн. Крім того, зазначене також вбачається зі здійсненого КП «Придніпровська СУБ» перерахунку зайво сплачених коштів з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с. 10). Також, з довідки б/н від 29січня 2019 року КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради наданої на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси по справі №2/711/2653/13 вбачається, що станом на 29 січня 2014 року заборгованість [PERSON] за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з урахуванням перерахунку зайво сплачених коштів за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в період з 1 грудня 2008 року по 1 квітня 2011 року, у разі зарахування зайво сплачених коштів на особовий рахунок, складатиме - 177,46грн. (мінус сто сімдесят сім гривень 46 коп.) (а.с.11). Проте, з розрахунку-повідомлення на оплату послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за квітень 2019 року по особовому рахунку позивача вбачається, що зайво сплачені кошти в сумі 1027,61 грн. станом на квітень 2019 року зараховані не були (а.с. 12). Зазначене також підтверджується листом відповідача від 26 квітня 2019 року за вих. №1291 наданим на заяву [PERSON] від 18 квітня 2019 року. З даного листа вбачається, що КП «Придніпровська СУБ» виконала рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 жовтня 2013 року у справі №2/711/2653/13 та здійснило відповідний перерахунок зайво сплачених коштів за надані житлово-комунальні послуги, проте саме повернути ці кошти в наслідок здійсненого перерахунку або зарахувати їх на особовий рахунок [PERSON] вони відмовляються у зв`язку із відсутністю правових підстав (а.с. 14-15). Таким чином, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. За положеннями ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як передбачено статтею 7 цього Закону, споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. Відповідно до статті 8 ЗУ, виконавець комунальної послуги зобов`язаний, в т.ч.: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги вразі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг; інформувати споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства. Закон України «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, в т.ч. на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. За нормами статті 5 цього Закону, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень підчас придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. За таких обставин, грошові кошти в розмірі 1027 грн. 61 коп. є безпідставно набуті відповідачем за період з 1 грудня 2008 року по 1 квітня 2011 року. Згідно ч.4 ст. 31 ЦПК України кожна із сторін має право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується цієї сторони. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Під час розгляду справи представниками відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Враховуючи указане клопотання суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, доказів, які підтверджують пропуск строку позовної давності представником відповідача не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного, ст. 1212 ЦПК України,

Outcome: approved