Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до Маріупольської міської рад. В позовній заяві вказала, що вона є спадкоємицею за заповітом від 24.07.2003 року, після батька [PERSON], померлого [INFO], за умовами якого її батько все належне йому майно, заповів їй. Спадщина складається із 7/50 частки домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі продажу домоволодіння її батько [PERSON] та її дід [PERSON] сумісно купили 1/12 частку домоволодіння в [ADDRESS]. Рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 09.02.1995 року, протокол № 2, були затвердженні ідеальні частки за кожним із співвласників домоволодіння [ADDRESS], яких на той час було вісім. Відповідно до листа МКП «Маріупольське БТІ» зазначено, що безпосередньо за [PERSON] затверджено 6/50 ідеальних часток, а розмір частки домоволодіння, що належить [PERSON], становить 1/50. Після смерті її діда [PERSON], який помер [INFO], відповідно до положень ст. ст. 548,549 Цивільного кодексу Україні (1963 року), її мати [PERSON] (прізвище [PERSON] після одруження), донька померлого, прийняла спадщину у вигляді 1/50 частки домоволодіння, так як постійно проживала та була прописана за місцем знаходження спадкового майна та фактично вступила у володіння спадковим майном. Однак, свідоцтво про право власності на успадковане майно в нотаріальній конторі мати не отримала. Після смерті батька [PERSON] вона була єдиною спадкоємицею за законом, оскільки її мати та дружина [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , тобто до відкриття спадщини після [PERSON] Надати суду копію свідоцтва про народження [PERSON] вона не може, оскільки це свідоцтво не збережено та одержати повторне свідоцтво вона не може у зв'язку з невизначеністю точного місця народження її матері. Після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], належне їй майно, що складалось з 1/50 частки домоволодіння, розташованого по [ADDRESS], як спадщина, в порядку ст. ст. 548,549 Цивільного кодексу Україні (1963 року) , було прийнято її чоловіком, батьком позивача - [PERSON], який постійно проживав та був прописаний за місцем знаходження спадкового майна та фактично вступив у володіння спадковим майном. Однак, свідоцтво про право власності на успадковане майно її батько в нотаріальній конторі також не отримував. Однак, за результатами звернення позивача до Першої маріупольської нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право спадщини за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON], 03.03.2014 року нотаріусом були ухвалені постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова від 03.03.2014 р. за № 403/02-31 мотивована тим, що спадкодавцем [PERSON] не було проведено державну реєстрацію щодо прав власності на 6/50 домоволодіння та не отримано свідоцтво про право власності, тобто відсутній правовстановлюючий документ, що позбавляє нотаріуса у безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину та провести у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості у порядку переходу прав до нового власника. Постанова від 17.04.2014 р. № 834/02-17 мотивована тим, що питання про включення 1/50 частки будинку, що належала [PERSON], до спадщини померлого [PERSON] не може бути вирішено нотаріусом, тому, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] та відсутні відомості, що він міг бути спадкоємцем після померлого співвласника будинку [PERSON]в порядку, передбаченому ЦК УРСР ( 1963 р.), оскільки спадкові справи з 1943 року до 2001 р. передані на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву та в розпорядженні Першої державної нотаріальної контори відсутні. Просила встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого батька [PERSON], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлої дружини [PERSON], встановити фактщо [PERSON], є донькою [PERSON] та визнати за позивачем право власності на 7/50 частки домоволодіння у [ADDRESS]. У подальшому уточнила позовні вимоги та просила визнати за позивачем право власності на 7/50 частки домоволодіння, що складається з житлового будинку літ. Д-1, житловою та загальною площею 14,8 кв.м., житлового будинку літ. Д-1, житловою та загальною площею 14,8 кв.м., житлового будинку лі. Р-1, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 60,8 кв.м., сараю літ. Т-1. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала на підставах, вказаних в позовній заяві, позовні вимоги просила задовольнити. Суду додатково пояснила, що її мати [PERSON], яка померла у 1998 році, прийняла спадщину після дідуся [PERSON], померлого у 1967 році. По [ADDRESS] знаходилася спочатку землянка, яка була перероблена на два будинку, один будинок належав дідусю, другий її батьку. Батько зробив ремонт в своїй частині. Спочатку вона проживала в будинку батьків разом з ними, а з 1984 року по 1991 рік вона з дозволу матері проживала в будинку дідуся [PERSON] На момент смерті матері, вона з чоловіком проживала в будинку як дідуся, так і батьків. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, на підставах, вказаних в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги на підставах, вказаних в позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в будинку [ADDRESS]. В заповіті [PERSON] заповідав своє майно своїй донці [PERSON] В домовій книжці вказані дата та місце народження [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах, вказаних в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, про що надала письмові заперечення та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що не підтверджено акт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], не підтверджено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], не має правовстановлюючих документів на будинки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона з 1953 року по 1979 рік проживала по [ADDRESS]. По сусідству в одному дворі, який поділявся на сім господарів, проживала [PERSON] з 1952 року, з якою вона дружила. Зі слів її матері їй відомо, що з 1937 року в цьому будинку проживав [PERSON] Також їй відомо, що у [PERSON] був будинок на 2 входи: з одного боку вхід до землянки, в якій проживали дідусь позивачки [PERSON] та бабуся позивачки [PERSON], а з іншого будинок на 3-4 кімнати, в якому проживали батьки позивачки [PERSON] та [PERSON] Коли померла [PERSON], за [PERSON] доглядала його донька [PERSON] Коли помер [PERSON], його хоронили батьки позивачки, мати позивачки - [PERSON] користувалася речами померлого, робили в його будинку ремонт. В 1984 році позивачка уклала шлюб та проживала в будинку дідуся [PERSON] після його смерті. Після смерті матері позивачки - [PERSON], батько позивача [PERSON] робив ремонти як в будинку дідуся позивачки, так і в будинку матері позивачки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з 1978 року вона проживала по [ADDRESS] та по сусідству з нею проживала позивачка. Будинок поділявся на два господаря та позивачка проживала з чоловіком в будинку її дідуся, як його звали вона не знає, але знала, що це дідусь позивачки по лінії її матері. Позивачка робила в цьому будинку ремонт. Після смерті [PERSON] в будинку проживав [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.04.1952 року, копією свідоцтва про одруження її батьків серії [NUMBER] від 12.06.1951 року, копією свідоцтва про одруження позивачки серії [NUMBER]. (а.с. 24-26). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20.01.2961 року, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 1924 року. (а.с. 23). [PERSON] була донькою [PERSON], що підтверджено як показаннями допитаних в суді свідків, так і матеріалами справи БТІ № 40004 будинку [ADDRESS], згідно якого власниками частки цього будинку були як [PERSON], так і чоловік [PERSON] - [PERSON] Відповідно до договору купівлі продажу домоволодіння від 26.03.1953 року, посвідченого державним нотаріусом Жданівської міської контори за реєстром № 3605, який зареєстрований БТІ м. Жданова 19.04.1953 р. за номером 1384, батько позивача [PERSON] та дід позивача [PERSON] сумісно купили 1/12 частку домоволодіння в [ADDRESS].(а.с. 14, 135) Рішенням виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 09.02.1995 року, протокол № 2, були затвердженні ідеальні частки за кожним із співвласників домоволодіння [ADDRESS]. На той час було вісім співвласників домоволодіння, у тому числі [PERSON] ( будинок літ. Р), [PERSON] (будинок літ. Д) В цьому рішенні було також зазначено про те, що замість правовстановлюючих документів, що були у співвласників, було необхідно получити свідоцтва про право власності на вказані частки. (а.с. 15) [PERSON] помер [INFO] згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00014126102 від 07.07.2014 року та копії запису акту про смерть № 1180 від грудня 1967 року.(а.с. 69-70). [PERSON] померла [INFO] згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.03.1998 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області. (а.с. 22). Згідно відповіді Донецького обласного Державного нотаріального архиву № 1460/01-12 від 09.07.2014 року та Інформаційних довідок № 37826821 та № 37826859 від 09.07.2014 року, згідно відомостей зі Спадкового реєстру спадкові справи після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] не заводились. (а.с. 71-73). [PERSON] помер [INFO] згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.09.2007 року, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. (а.с. 11). Після смерті [PERSON] за заявою його доньки [PERSON] була відкрита спадкова справа № 897/2008. (а.с. 90-104). Згідно заповіту від 24.07.2003 року, [PERSON] все своє майно, в тому числі належний йому жилий будинок [ADDRESS] заповідав своїй дочці [PERSON] (а.с. 12) Згідно листа Маріупольського БТІ від 18.12.2014 року, земельна ділянка [ADDRESS] згідно рішення виконкому Міської ради протокол № 10 від 22.04.1955 року виділялася на власників в тмоу числі [PERSON] та [PERSON] Однак, [PERSON] за життя свідоцтво про право власності не одержав, а [PERSON] на час прийняття рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів від 09.02.1995 року вже помер. Відповідно до листа МКП «Маріупольське БТІ», наданого на запит Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 290/02-14 від 17.02.2014 р., безпосередньо за [PERSON] затверджено 6/50 ідеальних часток, розмір частки домоволодіння, що належить [PERSON], становить 1/50. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 18.02.2014 року було встановлено, що 6/50 часток складається з житлового будинку літ Р-1, сіней літ. р-1, веранди літ. Р1-1, усього житловою площею 29,4 м2, загальною площею 60,8 м2, сараю літ. Н1-1, сараю літ. д1-1, сараю літ. Т-1, 1/4 частини огорожі № 1. Житловий будинок літ. Д-1 житловою площею 13,6 м2 , загальною площею 13,6 м2 належав [PERSON], розмір частки якого у спільній частковій власності на домоволодіння складає 1/50 частка. (а.с. 100) Згідно листа Маріупольського БТІ № 162 від 04.08.2008 року, який було огляну у судовому засіданні з матеріалів інвентаризаційної справи № 40004, в домоволодінні по [ADDRESS] [PERSON] самовільно збудовано сіні літ. р-1, веранда літ. Р1-1, сарай літ. д1-1, сарай літ. Н1-1. Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої маріупольської нотаріальної контори Турченко Т.П. № 403/02-31 від 03.03.2014 р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], у зв'язку із тим, що спадкодавцем [PERSON] не було проведено державну реєстрацію щодо прав власності на 6/50 домоволодіння та не отримано свідоцтво про право власності, тобто відсутній правовстановлюючий документ, що позбавляє нотаріуса у безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину та провести у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомості у порядку переходу прав до нового власника.(а.с. 102). Відповідно до листа державного нотаріуса Першої маріупольської нотаріальної контори Турченко Т.П. № 834/02-17 від 17.04.2014 р., питання про включення 1/50 частки будинку, що належала [PERSON], до спадщини померлого [PERSON] не може бути вирішено нотаріусом, тому, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], та відсутні відомості, що він міг бути спадкоємцем після померлого співвласника будинку [PERSON] в порядку, передбаченому ЦК УРСР ( 1963 р.), оскільки спадкові справи з 1943 року до 2001 р. передані на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву та в розпорядженні Першої державної нотаріальної контори відсутні. (а.с. 104) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30153274 від 28.11.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме на будинок [ADDRESS], відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні. (а.с. 160). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суду підвідомчі суперечки про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян, якщо в іншому порядку не можливо ці факти встановити або втрачені документи, підтверджуючі ці факти і їх відновлення неможливо. Встановлення судом факту родинних відносин [PERSON] та її батька [PERSON] необхідно позивачці для прийняття спадщини після їх смерті, тому суд вважає доведеним у судовому засіданні вказаного факту. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зазначені вище положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року містяться і в Цивільному кодексу України 2003 року, відповідно до ст. 1268 якого спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд вважає, що після смерті [PERSON] спадщину, яка складається з житлового будинку літ. Д-1, житловою та загальною площею 14,8 кв.м., фактично прийняла його донька [PERSON], після смерті якої фактично цю спадщину прийняв її чоловік [PERSON] Спадкове майно, на яке відкрилась спадщина після смерті батька позивачки - [PERSON] складається у розмірі 6/50 частки домоволодіння [ADDRESS], яка належала останньому у виді будинку літ. Р-1, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 60,8 кв.м., сараю літ. Т-1 та 1/50 частки, яку він фактично прийняв після померлої [PERSON] у виді житлового будинку літ. Д-1, житловою та загальною площею 14,8 кв.м. Крім позивачки інших спадкоємців, в тому числі які мають право на обов'язкову частку, немає. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ГК України способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у ч. 4 ст. 41 Конституції України, яка закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Позивачка є не тільки спадкоємцем за заповітом після померлого батька [PERSON], але й спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Таким чином, спадкодавець [PERSON] фактично була власником спірного будинку, а позивач є спадкоємцем як за заповітом так і за законом після померлого батька, оскільки подала у визначений законом строк заяву як спадкоємець до нотаріальної контори.Разом з цим, відсутність державної реєстрації права власності на спірний будинок позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. У зв'язку із вказаним, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати її право власності на спірний будинок в судовому порядку, а також задовольнити інші її позовні вимоги.. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ч. 3 ст. 384, ст. ст. 16, 392, 1217, 1218, 1223, 1261 ЦК України 2003 року, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України 1963 року, постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved