Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що із 21.07.2015 вона перебуває в шлюбі із [PERSON], який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 137. Від спільного подружжя дітей не має. Сімейне життя із відповідачем не склалося через різні погляди на життя, непорозуміння, які часто виникали між ними та ревнощі зі сторони відповідача. З кінця січня 2017 сторони не проживають як подружжя та не ведуть спільного господарства. Оскільки в добровільному порядку відповідач розірвати шлюб відмовляється та існує спір про поділ майна, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки його продовження суперечить її інтересам. Крім того позивач [PERSON] посилається на те, що під час шлюбу за спільні кошти 04.01.2017 сторни придбали транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ VITO 109 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № WDF63960113343024, за ціною 10000 дол. США, що на даний час становить 265000 грн., який був зареєстрований за відповідачем. Не зважаючи на те, що спірний транспортний засіб придбаний за спільні кошти подружжя, відповідач не визнає, що вказане майно є їхньою спільною власністю подружжя. З цих підстав позивач просила визнати спірний автомобіль спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки в автомобілі та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із [PERSON] на її користь 1/2 частку вартості вказаного автомобіля, замість частки у спільному майні подружжя та припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на вказаний автомобіль. Представник позивача та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним та просили їх задовольнити. Представник позивача пояснила, що на час звернення до суду із даної позовною заявою позивачу не було відомо про відчуження відповідачем спірного транспортного засобу. Проте, оскільки цей автомобіль придбано під час перебування у шлюбі, а продано без її згоди після припинення фактичних шлюбних відносин до розірвання шлюбу, позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості цього автомобіля на дату його придбання, яка становила 10000 доларів США, що в перерахунку по курсу долара на гривню становить 132500 гривень (1/2 частка). Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, мотивуючи тим, що спірний автомобіль на даний час відчужений, а кошти отримані від його продажу поділені між сторонами. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.05.2017 в порядку вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDI, кузов номер WDF63960113343024, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] ( а.с.93). Заслухавши доводи сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07. 2015 року (а.с.7). Дітей від даного шлюбу не має. Як вбачається з повідомлення регіонального сервісного центру в Чернівецькій області МВС України від 30.10.2017 №31/24/08-3073 за відповідачем [PERSON] з 04.01.2017 року зареєстрований транспортний засіб марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDI, кузов номер WDF63960113343024, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] ( а.с.93). Зазначена перереєстрація автомобіля відбулася на підставі договору купівлі продажу 7344/2017/276660 транспортного засобу від 04.01.2017, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] ( а.с.94). Зазначене також підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.108) та показаннями свідків. Так допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила суду, що спірний автомобіль марки Мерседес був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі 04.01.2017 у [PERSON] за 10000 доларів США. Вона не заперечувала, щоб [PERSON] зареєстрував автомобіль на своє імя. Половину коштів на придбання автомобіля в інтересах її сімї надала її мама. Де знаходить в даний час автомобіль їй не відомо. Вона допускає, що автомобіль проданий без її згоди, проте коштів від його продажу вона не отримувала. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]В показали суду, що у [PERSON] не було особистих грошей на придбання автомобіля. Спільні сімейні кошти позивач та відповідач отримували як дохід від продажу товарів на Калинівському ринку. Частину коштів на придбання автомобіля надала мати позивача [PERSON] В січні 2017 подружжя [PERSON] купили мікроавтобус Мерседес у подруги позивача [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що являється подругою позивача. У власності її сина перебував мікроавтобус Мерседес, білого кольору, який 04.01.2017 її син [PERSON] продав [PERSON] за 10000 доларів США. При цьому за автомобіль розраховувалася [PERSON], яка сама особисто передала їй гроші. Судом встановлено, що не зважаючи на заборону відчуження транспортного засобу згідно ухвалу судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 15.05.2017 про забезпечення позову, вказаний автомобіль, 30.05.2017 відповідач згідно договору купівлі продажу, укладеного субєктом комісійної торгівлі транспортними засобами ФОП [PERSON] на підставі договору комісії відчужив на користь [PERSON], який в подальшому 02.06.2017 згідно договору купівлі продажу відчужив автомобіль [PERSON] Зазначене підтверджується відповіддю регіонального сервісного центру в Чернівецькій області МВС України від 06.12.2017 №31/24/08-3512 (а.с.106), копіями договорів купівлі-продажу від 30.05.2017, 02.06.2016, актів огляду транспортних засобів, реєстраційних карт ТЗ, заявам про перереєстрацію автомобіля (а.с. 107-117). Рішенням Заставнівського районного суду від 23.11.2017 року, яке набрало законної сили 12.12.2017 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.147). Зазначеним рішенням встановлено, що з кінця січня 2017, після скандалу, який відбувся 25.01.2017 сторони проживають окремо, будь-яких стосунків не підтримують. Ведення спільного господарства та фактичні шлюбні відносини між ними припинені. З вищевикладеного вбачається, що спірний автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDI був придбаний сторонами в період шлюбу, а продаж зазначеного автомобіля було здійснено відповідачем до розірвання шлюбу в судовому порядку, але після припинення фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до положень частини першої та другої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 24 постанови вказує, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63 СК України, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи, що спірний автомобіль набутий сторонами під час перебування у шлюбі, суд визнає його обєктом спільної сумісної власності подружжя.Оскільки при зверненні до суду позивач просила присудити їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд не вирішує питання про визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля, при цьому вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації половини його вартості, з огляду на те, що автомобіль відчужений відповідачем без згоди позивача, чим порушено право власності останньої. Приймаючи до уваги роз'яснення, які викладені у п. 22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», враховуючи, що при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлено, що відповідач здійснив його відчуження проти волі позивача не в інтересах сім'ї, суд вважає, що вартість такого майна враховується при поділі, при цьому ця вартість майна при недосягненні згоди між сторонами визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. За таких обставин, у даному випадку при поділі майна подружжя, дійсну вартість автомобіля слід визначити згідно експертної оцінки автомобіля, яка була проведена на підставі ухвали суду. За висновком № 008/2 судової авто-товарознавчої експертизи від 12.03.2018 ринкова вартість автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 109 CDI, кузов номер WDF63960113343024, 2007 року випуску, білого кольору, державний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 189886 гривень (а.с.168-190). Суд вважає, що визначена висновком експерта дійсна вартість спірного автомобіля відповідає його реальній ринковій вартості, оскільки указана в цьому висновку вартість не спростована відповідачем, що в силу принципу змагальності є його процесуальним обовязком у випадку заперечення позовних вимог. Таким чином Ѕ частина вартості спірного автомобіля складає 94943 гривні, що належить стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, ґрунтуючись на вимогах чинного законодавства, яким врегульовано правовідносини щодо поділу майна, яке є обєктом спільної сумісної власності подружжя суд прийшов до висновку про необхідність захисту порушених прав позивача шляхом стягнення у порядку поділу спільного майна подружжя з відповідача на її користь половини вартості спірного майна. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 в справі №686/765/15-ц та постанові Верховного Суду від 04.04.2018 в справі №637/404/15-ц (провадження №61-7888св18). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль відчужено згідно договору купівлі - продажу та на час розгляду справи належить на праві власності іншій особі - [PERSON], суд вважає що позовна вимога про припинення права спільної сумісної власності на спірний автомобіль є безпідставною, а отже задоволенню не підлягає. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; повязані із проведенням експертизи. Положеннями ч.3 ст.141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадії розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій, наданих позивачем при звернені до суду із даним позовом нею сплачено 1325 грн. судового збору за вимогу майнового характеру та 320 грн. при зверненні із заявою про забезпечення позову. Позов задоволено частково ( на 71,7%), у звязку з цим з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 950 грн .- за позовну заяву та 229,4 грн. - судовий збір за заяву про забезпечення позову. Згідно приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За проведення судової авто-товарознавчої експертизи позивачем сплачено 1885 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. З огляду наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на експертизу в сумі 1351,6 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Однак, частиною 5 даної статті визначено, що зменшити розмір судових витрат суд може лише за клопотанням іншої сторони та за умови невідповідності таких витрат критеріям, що визначені у ч.4 ст.137 ЦПК України (тобто одночасно за наявності двох вищевказаних умов). Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов'язок доведення співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідачем будь-яких клопотань про зменшення розміру судових витрат не заявлялось. За таких обставин, оскільки позовні вимоги задоволено частково (в обсязі 71,7%), відповідно до положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу її представника у розмірі 10755 грн. (15000*71,7/100 =10755), що підтверджується договором №9 про представництво в цивільному процесі від 23.02.2017, актом прийому-передачі наданих послуг від 16.05.2018 року; розрахунковими квитанціями №475726 від 23.02.2017, №475753 від 08.02.2018, №475766 від 15.05.2018, згідно яких позивачем сплачено представнику 15000 грн. за надання правничої допомоги. Враховуючи вищенаведене, у відповідності до ч.3 ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги що дані витрати пов`язані з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, суд приходить до висновку, що у відшкодування судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути 13286 грн., які складаються з : 11794 грн. судового збору, 1351,6 витрат на проведення судової експертизи, 10755 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі ст..ст. 61,63,65,69,70,71 СК України,

Outcome: partial