Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів та способу їх стягнення. Посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що її матеріальний стан погіршився,а також те, що на сьогоднішній день відповідача офіційно не працює, в звязку із чим просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву згідно якої просить справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги визнав частково. При ухваленні рішення просив врахувати той факт, що аліменти на утримання дітей він сплачує, заборгованість по їх сплаті відсутня, про що надав копії квитанцій. Також просив врахувати ту обставину, що він офіційно не працює, постійного доходу немає. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, справу розглянуто без участі відповдіача. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяву відповідача вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до норм глави 15 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~ наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, при зміні розміру аліментів, визначеного рішенням суду, суд повинен врахувати зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів або одержувача аліментів, зміни стану здоров'я когось з них. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що в шлюбі між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 7-8). Згідно копії рішення Заставнівського районного суду від 22.07.2014 року (а.с. 5) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сімї позивача [PERSON] входять діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із акту обстеження умов проживання (а.с. 6). З висновків про стан здоровя, фізичний та розумовий розвиток дитини вбачається, що їх стан здоровя задовільний (а.с. 9-10). Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.ч. 2, \~ \~ \~ \~3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати Суд вважає, що визначений рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.07.2014 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] недостатній для утримання останніх, оскільки з часу ухвалення вказаного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області значно збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIII від 7 грудня 2017 року станом на 05.04.2018 року (день звернення до суду із вказаною позовною заявою та виникнення спірних правовідносин) становив 1860 гривень, забезпечення якого є в рівній мірі обовязком, як матері так і батька. Також, суд враховує ту обставину, що відповідач офіційно не працює, однак має мінливий дохід, фізично здоровий, має можливість працювати. В звязку із вказаним аліменти з останнього слід стягувати в твердій грошовій сумі. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 930 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено частково, а саме в розмірі 93%, то суд вважає, що з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір в розмірі 655,46 грн. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, главою 15 СК України,

Outcome: partial