Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування власністю, а саме житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням .В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що син попереднього власника будинку з часу реєстрації його у 1995 р. ніколи не проживав та має інше місце фактичного проживання, проте зберігає реєстрацію, комунальні платежі не сплачує, що призводить до виникнення заборгованості, особистих речей в будинку не має, житлом не цікавиться. Як зазначає позивач реєстрація відповідача у будинку перешкоджає їй, як власнику, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач в особі представника [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не сповістив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 81/100 частин, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. 18.04.2016 р. та договору дарування 19/100 часток від 13.07.2016 р. У будинку реєстровані згідно домової книги [PERSON] з 1978 р., [PERSON]-з 1998 р., [PERSON]-з 1991 р. та [PERSON]- з 1995 р. Як стверджує позивач [PERSON] у позовній заяві , племінник [PERSON]- син сестри та попереднього власника будинку [PERSON] , незважаючи на реєстрацію, жодного дня в будинку не проживав, ним не цікавився, має інше місце фактичного проживання. Відповідно до положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]-сусіди, які проживають по [ADDRESS] з 1989 р. і 1991 р. відповідно підтвердили, що [PERSON] у спірному будинку не проживає і його вони ніколи не бачили. Факт тривалого непроживання відповідача вони зафіксували в акті, що доданий до позову. Свідок [PERSON]-син позивача та двоюрідний брат відповідача пояснив, що [PERSON] на праві власності житла не має, проживає в квартирах матері по [ADDRESS] з сім'єю та ніколи в будинку по [ADDRESS] який належав до 2016 р. його матері, не мешкав. З довідки, наданої КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 3, випливає, що [PERSON], [INFO], в період з 2014 р. по теперішній час до лікарні не звертався, викликів лікаря на дом не було, за даними медичної карти амбулаторного хворого останнє звернення мало місце в 2009 р. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. З огляду на такі обставини, власник житла має право вимагати визнання члена сім'ї попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення таким власником (п. З ч. 1 ст. 346) із зняттям з реєстрації. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем [PERSON] будинком, який належить їй на праві приватної власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку. На підставі викладеного,

Outcome: approved