Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів ФОП [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», в якому просила встановити обставину того, що договір про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року не укладений між нею (позивачем [PERSON]В.) та ПАТ «ОТП Банк», а також визнати недійсним договір про організацію роботи з виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій від 17 квітня 2013 року, укладений між нею (позивачем [PERSON]В.) та ФОП [PERSON] На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 квітня 2013 року між нею як замовником та ФОП [PERSON] як виконавцем було укладено договір про організацію роботи з виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій (пластикових вікон) вартістю 4 164 грн. 00 коп., при цьому ФОП [PERSON] їй було запропоновано укласти договір про надання їй (позивачу) споживчого кредиту на суму 4 164 грн. 00 коп. з перерахуванням коштів зазначеного кредиту на користь ФОП [PERSON] в якості оплати вартості її робіт за укладеним договором побутового підряду на виготовлення та поставку ПВХ конструкцій (пластикових вікон), на що вона погодилася та підписала наданий їй текст договору про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року, разом з тим, на момент підписання зазначеного договору, вона не змогла ознайомитися з його змістом, так як він був надрукований мілким шрифтом, а вона, в свою чергу, не змогла прочитати його без окулярів, яких у неї з собою не було. Лише вдома вона детально ознайомилася із змістом договору про надання споживчого кредиту та їй стало відомо, що за його (договору) умовами, кошти перераховуються на користь ФОП [PERSON], якої вона не знає та з нею жодних угод не укладала. Крім того, зазначила, що на оригіналі її примірника Договору відсутні справжні підписи представників та печатка ПАТ «ОТП Банк», замість яких було надруковано на принтері зображення підписів представників та печатки Банку, при цьому в Договорі відсутнє застереження про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, відсутня письмова згода сторін із зразками відповідного аналога власноручних підписів представників Банку, що свідчить про неналежне погодження умов цього договору зі сторони ПАТ «ОТП Банк», що є необхідною умовою для набуття цим договором чинності, окрім того, її як споживача представником Банку не було ознайомлено з умовами договору, які є несправедливими щодо неї та суперечать вимогам чинного законодавства України. Крім того, зазначила, що 18 квітня 2013 року вона звернулася до представника Банку з заявою про відкликання згоди на укладення договору споживчого кредиту та просила не перераховувати кошти на ФОП [PERSON] з тих підстав, що з даною особою вона не укладала договорів, а також з тих підстав, що умови договору споживчого кредиту є несправедливими відносно неї, суперечать вимогам чинного законодавства України, та Договір не підписано уповноваженими особами ПАТ «ОТП Банк», відсутнє реальне виконання договору сторонами. Разом з тим, на теперішній час Банк повідомив її про наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 851 грн. 27 коп., яку вона повинна повернути. Позивач також зазначила, що 19 квітня 2013 року вона звернулася з письмовою заявою до ФОП [PERSON], в якій просила розірвати укладений договір про організацію роботи з виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій, однак ФОП [PERSON] відмовилася від розірвання зазначеного Договору, при цьому позивач зазначила, що зі сторони ФОП [PERSON] Договір взагалі не підписаний, що виключає її відповідальність у випадку невиконання умов договору, крім того, в договорі не зазначено особу, яка буде безпосередньо виготовляти продукцію, не зазначено будь-якого порядку оплати за договором та не вказано, що отриманий кредит було оформлено в інтересах ФОП [PERSON], а не відповідача ФОП [PERSON] З огляду на зазначене, позивач вважає, що ФОП [PERSON] уклала з нею Договір без наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а лише з метою отримання коштів, металопластикові конструкції (пластикові вікна) на теперішній час не виготовлені та не поставлені. Позивач також зазначила, що відповідачами були порушені вимоги ст.ст.10, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні тим, які викладені в позові. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» позовні вимоги, заявлені позивачем безпосередньо до ПАТ «ОТП Банк» в частині встановлення обставини того, що договір про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року не укладений між позивачем [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», не визнав, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права таким, що не визначений ст.16 ЦК України, просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до Банку. На обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що 17 квітня 2013 року між Банком та позивачем по справі [PERSON] було укладено кредитний договір №2003480616 зі строком дії до 17 жовтня 2014 року, за умовами якого Банк надає кредитні кошти в розмірі 4 913 грн. 52 коп. на споживче кредитування та оплату страхування, а Позивач, в свою чергу, зобовязувалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитним коштами. Крім того, п.1.1 Договору передбачено, що Банк надає Позичальнику споживчий кредит на придбання товару у Продавця 1 в сумі 4 164 грн. 00 коп. на придбання послуг зі страхування у Продавця 2 в сумі 749 грн. 52 коп., а всього 4 913 грн. 52 коп. відповідно до Договору Продавцем 1 зазначена [PERSON], при цьому відповідно до специфікації до кредитного договору передбачено, що Банк перераховує зазначені кошти безпосередньо на поточний рахунок Продавця. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі за зазначеним Договором, перерахувавши кошти, що підтверджується платіжним дорученням та реєстром взаєморозрахунків, в свою чергу, позивач зобовязання за Договором не виконує, не вносить кошти на погашення заборгованості по кредитному договору. Представник відповідача також зазначив, що відповідно до умов Договору Позивач була ознайомлена з умовами кредитування, типом відсоткової ставки, витратами на страхування, про що свідчить її особистий підпис у Договорів, більш того, сторонами були погоджені істотні умови Договору (строк виконання, ціна, предмет договору), а також передані кошти на виконання умов Договору. Не обґрунтованим, на переконання представника відповідача, є і твердження позивача про порушення Банком ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як абз.2 ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобовязаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абз.1 цієї частини, в свою чергу, позивач звернулася з заявою до ПАТ «ОТП Банк» 20 червня 2013 року, тобто через 2 місяці після укладення кредитного договору. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявилася, судом повідомлялася про час та місце судового розгляду справи в порядку, встановленому ст.76 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, заперечення на адресу суду не надходили. Заслухавши позивача, представника відповідача ПАТ «ОТП Банк», дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 квітня 2013 року між [PERSON], як Замовником, та ФОП [PERSON], як Виконавцем, було укладено Договір (Індивідуальний номер замовлення 13 Ст-1), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобовязується здійснити організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця; крім того, Замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби та роботу відповідно до умов Договору (п.п.1.1, 1.2 Договору). Відповідно до п.2.1 Договору вартість виробів становить 4 164 грн. 00 коп., які Замовник зобовязується оплатити (п.3.1 Договору). Після виконання п.3.1 Виконавець зобовязується передати у власність Замовника виготовлені вироби. (п.3.2 Договору). Положеннями договору, зокрема, п.3.7 Договору, також визначено, що Виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов даного Договору. Як на підстави позовних вимог про визнання недійсним договору про організацію роботи з виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій від 17 квітня 2013 року, укладений між нею (позивачем [PERSON]В.) та ФОП [PERSON], позивач зазначила на тому, що ФОП [PERSON] не підписала зазначений Договір, що виключає її відповідальність у випадку невиконання умов договору; в договорі не зазначено особу, яка буде виготовляти продукцію, не зазначено порядку оплати за таким договором та не зазначено, що кредит буде оформлено в інтересах третьої особи [PERSON], а не [PERSON], як сторони за Договором, крім того, зазначила, що ФОП [PERSON] уклала з нею зазначений договір без наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, ввела її (позивача) в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України). Стаття 204 ЦК України визначає презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. З аналізу зазначеної норми права вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. З огляду на зазначене, судом відзначається, що позивачем не доведено суду факт обману і наявність його безпосереднього звязку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, не доведено також позивачем навмисне цілеспрямоване введення її (позивача) в оману з боку відповідача ФОП [PERSON] щодо фактів, які впливають на укладення правочину, як не доведено і умислу в діях [PERSON], що є ознакою обману, за яким особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що якби друга сторона володіла зазначеною інформацією, то вона б не вступила у правовідносини, невигідні для неї, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідача ФОП [PERSON] про визнання недійсним договору про організацію роботи з виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій від 17 квітня 2013 року, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] Крім того, судом відзначається, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградськлї області від 15 жовтня 2014 року, було встановлено, що 17 квітня 2013 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір, відповідно до п.1.1 якого [PERSON] доручила ФОП [PERSON] організувати роботу з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій по цінам ФОП [PERSON] та сторони під час судового розгляду справи в суді першої інстанції визнали фактичне укладення договору 13 СТ-1 на виготовлення і передачу у власність позивача ПВХ конструкції загальною площею 2,94 кв.м білого кольору. При цьому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Більш того, не приймаються судом до уваги і доводи позивача про те, що Договір не підписано зі сторони ФОП [PERSON], що виключає її відповідальність у випадку невиконання зобовязань, з тих підстав, що відповідно до п.3.12 Договору, - Договір діє з дня його підписання до повного виконання сторонами всіх зобовязань; договір є дійсним і таким, що вступив в силу при наявності печатки, на підставі чого вбачається, що на примірнику договору, наявного у Позивача в Графі «Виконавець» є печатка «ФОП [PERSON]», що є підставою вважати підписання даного договору зі сторони ФОП [PERSON] Крім того, положеннями укладеного між сторонами договору сторони погодили, що Виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов даного Договору, чим також спростовуються доводи позивача щодо того, що позивач не укладала жодних угод з третьою особою ФОП [PERSON], якій було перераховано кредитні кошти в розмірі 4 164 грн. 00 коп. Позивачем [PERSON] предявлено також позовні вимоги до ПАТ «ОТП Банк» про встановлення обставини того, що договір про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року не укладений між нею (позивачем [PERSON]В.) та ПАТ «ОТП Банк», які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, як на підстави позовних вимог в цій частині позивач послалася на те, що за умовами кредитного договору, кошти перераховуються на користь ФОП [PERSON], якої вона не знає та з якою жодних угод не укладала; крім того, на оригіналі її примірника Договору відсутні справжні підписи представників та печатка ПАТ «ОТП Банк», замість яких надруковано на принтері зображення підписів представників та печатки Банку, при цьому в Договорі відсутнє застереження про застосування факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, відсутня письмова згода сторін із зразками відповідного аналога власноручних підписів представників Банку, що свідчить про неналежне погодження умов цього договору зі сторони ПАТ «ОТП Банк», що є необхідною умовою для набуття цим договором чинності, окрім того, її як споживача представником Банку не було ознайомлено з умовами договору, які є несправедливими щодо неї та суперечать вимогам чинного законодавства України, порушено вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №2003480616 зі строком дії до 17 жовтня 2014 року, за умовами якого Банк надає Позичальнику споживчий кредит, а Позичальник отримує його на наступних умовах, зокрема: на придбання товару у Продавця 1 в розмірі 4 164 грн. 00 коп.; на придбання послуг зі страхування у Продавця 2 в розмірі 749 грн. 52 коп. Загальна сума кредиту 4 913 грн. 52 коп., в обмін на зобовязання Позичальника повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим Договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати інші умови Договору. Відповідно до п.1.2.2 договору з метою контролю за цільовим використанням кредиту банк перераховує визначені в п.1.1 цього Договору суми кредиту на користь Продавців в рахунок оплати товару та послуг. Відповідно до умов Договору Продавцем 1 в договорі зазначена фізична особа-підприємець [PERSON], що реалізує товари в рамках програми споживчого кредиту банку; при цьому, відповідно до специфікації до кредитного договору від 17 квітня 2013 року передбачено, що банк перераховує зазначені кошти безпосередньо на поточний рахунок Продавця, а саме р/р 26000050228738 ФОП [PERSON], відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк». Факт перерахування коштів на р/р ФОП [PERSON] підтверджується платіжним дорученням №2900676509 від 18 квітня 2013 року на загальну суму 18 915 грн. 00 коп., з призначеннями платежу розрахунки згідно реєстру від 17 квітня 2013 року, за договором №ПК-Т-11110-12 від 01 жовтня 2012 року, в якому за п/н №4 зазначено прізвище позичальника [PERSON], сума сплати в ТО 4 164 грн. 00 коп. Тим самим, судом відзначається, що Банком виконані зобовязання за зазначеним договором в повному обсязі. В той же час, судом відзначається, що позивач не виконує зобовязання за зазначеним Договором, в частині погашення кредиту та відсотків, на підставі чого рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 12 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 24 лютого 2015 року, стягнуто зі [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який відповідно до укладеного 24 березня 2014 року з ПАТ «ОТП Банк» договору факторингу, прийняв право вимоги за кредитним договором, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року в розмірі 5 851 грн. 27 коп. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт підписання договору про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року позивачем [PERSON] не заперечується, при цьому, підписанням Договору, позичальник [PERSON] в Договорі підтвердила, що перед укладенням Договору банк повідомив її у письмовій формі про особу та місцезнаходження Банку; кредитні умови (мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в т.ч. між зобовязаннями позичальника, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування). Крім того, в Договорі від 17 квітня 2013 року позичальник [PERSON], шляхом проставлення підпису підтвердила той факт, що один з оригінальних примірників цього Договору та Додаток №1 «Графік платежів» до цього договору отримала. Відповідно до п.3.11 Договору підписання позичальником цього Договору засвідчує, що Позичальнику була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються та повністю розяснені всі питання, що має Позичальник по цьому Договору. Відповідно до п.3.15 Договору підписанням Договору Позичальник заявляє, гарантує та підтверджує, що будь-які умови договору є істотними та підлягають виконанню, зміст ст.ст.6, 207, 627 ЦК України Позичальнику розяснено; підтверджує, що Банк надав Позичальнику в письмовій формі та в повному обємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01 грудня 2005 року. Пунктом 3.19 Договору сторони погодили, що зазначений Договір укладається відповідно до ст.ст.6, 207, 627 ЦК України і підписання його зі сторони Банку відбувається шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб Банку. Сторони, підписанням цього Договору, надають свою письмову згоду на укладення Договору в порядку, передбаченому п.3.1.9 цього Договору, який їм повністю зрозумілий та з яким вони повністю погоджуються. Окрім того, відповідно до абз.1 ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом 14-ти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідно до абз.2 ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобовязаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивач звернулася з відповідною заявою до ПАТ «ОТП Банк» 20 червня 2013 року, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, при цьому суд захищає лише порушені права позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Отже, звернення до суду обумовлено наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається позивач. Крім того, судом відзначається, що способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ст.16 ЦК України, та які (способи захисту прав) мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором, при цьому можливість предявлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою, при цьому також варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. В свою чергу положеннями цивільного процесуального Закону України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). З огляду на зазначене, судом відзначається, що заявлені позивачем позовні вимоги до ПАТ «ОТП Банк» про встановлення обставини того, що договір про надання споживчого кредиту №2003480616 від 17 квітня 2013 року не укладений між нею (позивачем [PERSON]В.) та ПАТ «ОТП Банк», за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права, визначеним законом чи договором, крім того, вимоги є недоведеними та безпідставними, що є підставою для відмови позивачу в позові до ПАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed