Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON]про надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту дитини для виїзду за кордон, який мотивує тим, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні та матеріальному утриманні сина [PERSON], [INFO], та відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення, у звязку з чим вона звернулася до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її ї відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд такі задоволити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, заяв, клопотань від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.\~169,\~224,\~225 ЦПК України\~суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який у 2009 року було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ФМ № 023383 від 07.12.2009 року. Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-ФМ № 078390 від 26.09.2007 року, який згідно довідки Новоселицької сільської ради за № 275 від 30.03.2016 року проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. 16.09.2011 року позивачка уклала шлюб з гр.-ном [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Маргітич», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 081777 від 16.09.2011 року. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, аліменти не оплачує та відмовляється надати позивачці дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.3 ч.3\~ст. 313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-Х1І,\~постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231\~(із змінами). Разом з тим, останній нормативний акт\~постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №682\~«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратить чинність з 1 квітня 2015 року. Згідно зі ст. 3 вищезазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в\~ст. 2 цього Закону. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 ч.2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»\~проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього\~Закону Кабінетом Міністрів України\~і підлягають опублікуванню. На виконання\~ст.7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за №231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд прийшов до висновку, що виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за кордон відповідає інтересам дитини. Разом із тим, розглянувши вимогу позову щодо негайного виконання рішення суду в частині оформлення закордонного паспорту дитини на тимчасовий виїзд за межі України, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки стаття 367 ЦПК України містить виключний перелік справ, за якими допускається негайне виконання судових рішень. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів, суд прийшов до переконання, що вимоги позову є в основному обґрунтованими і такі слід частково задовольнити з вищенаведених міркувань. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 551,20 грн. судового збору за подачу позовної заяви до суду, а відтак, понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial