Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, в обгрунтування якого вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.01.2008 №2/52-1387, виданого комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» їй та її колишньому чоловіку [PERSON] належить по 1/2 частині житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач звернувся до неї із проханням зареєструвати його у вказаній квартирі на час працевлаштування та найму іншого житлового приміщення для особистого проживання, обіцяючи знятися з реєстраційного обліку після того, як він знайде роботу та відповідне помешкання. Вона дала згоду на реєстрацію відповідача у спірному приміщенні. На теперішній час у даній квартирі є зареєстрованими вона, [PERSON] та відповідач. З 2010 року останній фактично у зазначеній квартири не проживає, проте, з реєстраційного обліку не знявся. Зобовязання по сплаті будь-яких комунальних послуг відповідач не несе. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її право власності та користування своєю частиною квартири на власний розсуд. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Понесені нею витрати по сплаті судового збору покладає на себе. Ухвалою судді від 22.06.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 06.08.2018 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа [PERSON] також до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Мирноград (у минулому м.Димитров), [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2/52-1387, виданого комунальним підприємством підприємством «Служба єдиного замовника» 15.01.2008, та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м.Димитров 21.01.2008 за реєстраційним № 21825552, належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та її колишньому чоловіку [PERSON] по 1/2 частині кожному. Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру, свідоцтвами про укладення шлюбу, про розірвання шлюбу (а.с.9, 10, 11, 12, 13-14). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 14.06.2018 у вказаній квартирі зареєстровані: з 1980 року позивач [PERSON], [INFO], в якості власника 1/2 частини; з 1976 року колишній чоловік позивача [PERSON], [INFO], в якості власника 1/2 частини; та з 12.03.2008 відповідач [PERSON], [INFO], який у родинних стосунках з власниками приміщення не перебуває (а.с.15). \~ \~ \~ \~Відповідно до акту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Колос» від 14.06.2018 відповідач [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO], фактично не мешкає за вказаною адресою з 2010 року (а.с.16). Допитані у суді свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають в одному підїзді з позивачем, засвідчили факт непроживання [PERSON] у квартирі позивача щонайменше з 2010 року, при цьому жінки вказали, що вони ніколи не бачили цього чоловіка ані в їх будинку, ані взагалі. Позивач багато років мешкає у квартирі одна. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою розташування жилої квартири позивача, належної їй на праві приватної власності, членом її сімї не являється, не мешкає у даному жилому приміщенні понад один рік та не є його співвласником, будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача, укладених між сторонами, не виявлено. Тому суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 391 ЦК України,

Outcome: approved