Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому остаточно просить виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з її житлового будинку [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2005 позивач є власником вказаного будинку, де без достатніх правових підстав проживають відповідачі та ігнорують вимоги про звільнення житлового будинку. Будь-яких договорів оренди чи найму з відповідачами не укладалося, зареєстрованих осіб у будинку немає. Оскільки порушуються права позивача, як власника житла, тому вона звернулася до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові, просить такий задовольнити. Також пояснила, що була незаконна реєстрація відповідачів у будинку після набуття позивакою на нього права власності. Відповідачі та представник у суді проти позову заперечують, оскільки самоправно у будинок не вселялися, та між сторонами була усна домовленість, що відповідачі будуть там проживати, адже це сім?я [PERSON] збудували цей будинок. Однак у зв?язку з виниклими обставинами вони вимушені були продати такий [PERSON] і домовилися із [PERSON] (чоловік позивачки), що він викупить для них це жито, а вони йому пізніше віддадуть гроші. Проте, хоча вони вже повністю розрахувалися із [PERSON] за будинок, але він наполягає на поверненні значно більшої суми ніж було обумовлено. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечує проти виселення з будинку малолітньої [PERSON], 2005 року народження, оскільки це буде суперечити інтересам дитини. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 2005 року [PERSON] (позивач) є власником будинку [ADDRESS], який вона придбала у [PERSON] (а.с. 4). І таке право позивача зареєстроване в органах Прилуцького МБТІ (а.с. 5-6). Відповідач [PERSON] є опікуном над малолітньою [PERSON] (а.с. 40-42). З 20.11.2014 відповідачі не значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], що вбачається з інформації Прилуцького МС УДМС України в Чернігівській області та домової книги (а.с. 25-27, 57-58). Беззаперечним є також факт проживання відповідачів у спірному житлі. Відповідно до статті 41 Конституції України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішені спорів, пов?язаних із користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, суди повинні враховувати наявність укладеного договору найму жилого приміщення. Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України (Української РСР - далі ЖК України) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщенням інакше, ніж з підстав і в порядку, передбачених законом Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, коли позивач є одноособовим власником спірного будинку, відповідачі проживають у такому житлі без відповідних правових підстав, а саме: без укладення договору найму, не є членами сім?ї наймача (власника), тому суд вважає, що позивач, як власник будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння та користування свої майном, а тому відповідачі підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Заперечення відповідачів з приводу укладення між сторонами усного договору про право на проживання, користування спірним будинком та сплатою за такий грошових коштів (купівлею), суд вважає не заслуговуючими на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Більше того, відповідні домовленості, про які вказують відповідачі, мали місце із чоловіком позивачки, який до спірного будинку не має ніякого відношення. Задовольняючи таким чином позовні вимоги згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати в розмірі 243,60 грн., які складаються зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку.

Outcome: approved