Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача -[PERSON] згідно якого прохала суд розірвати укладений між ними шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що 11 вересня 2010 року між нею та відповідачем у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Запорізького МУЮ був зареєстрований шлюб. Під час перебування з відповідачем у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. З 2012 року вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільне господарство через часті суперечки, втрату поваги один до одного та почуття любові. Вважає, що примирення та збереження сім»ї не можливе. Дитина наразі проживає з нею. Відповідач не приймає участі у виховані дитини та не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання їх дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, направила до суду клопотання про розгляд справи без її участі вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки у судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позовної заяви та будь-яких клопотань суду не надав. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. 11 вересня 2010 року позивач та відповідач уклали шлюб. Даний шлюб зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького Міського управління юстиції 11 вересня 2010 року, актовий запис № 245, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького Міського управління юстиції від 11 вересня 2010 року, серії [NUMBER]. Позивач після реєстрації шлюбу прийняла прізвище відповідача, її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області від 11 січня 2011 року, серії [NUMBER]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2012 року, оскільки позивач з відповідачем не проживають як подружжя, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, ведуть окремо господарство, тощо. Примирення і збереження сім'ї між ними не можливе. Позивач з дитиною проживає окремо від відповідача, і фактично дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Таким чином, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.. 367 ЦПК України, суд, вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і не майновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та не майнового характеру. Враховуючи, що позивачем при подачі позву який містить в собі вимоги майнового та немайнового характеру, було сплачено судовий збір лише за вимогу немайнового характеру, так як в силу п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та стягненню з відповідача 243 грн. 60 коп. судового збору у дохід держави.

Outcome: approved