Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , в якому вони знаходяться з 2019 року, а також змінити прізвище на дошлюбне - « [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що 06.06.2019 року між ними був укладений шлюб. Від шлюбу вони дітей не мають. Спільне життя між нею та відповідачем не склалося через різні погляди на подальше подружнє життя, розподіл сімейних обов`язків та вирішення питань життя сім`ї. На даний час вони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство. Вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення і збереження сім`ї неможливе, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.02.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.16-17). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає, просить справу розглянути у її відсутність (а.с.33). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як встановлено у судовому засіданні, 06.06.2019 року Виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 15, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Дітей від шлюбу сторони не мають. Подружнє життя сторін не склалося, з серпня 2020 року шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків. Частиною 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Так, згідно правової позиції викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. З часу припинення шлюбних відносин та за період перебування справи в провадженні суду, примирення між сторонами не відбулося. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи викладене, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] і [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зміни прізвища позивача на дошлюбне, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У розумінні положень ст. 113 СК України право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Положеннями частини 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині зміни прізвища позивача на дошлюбне - « [PERSON] », задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial