Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. про визнання правочинів недійсними, вказавши, що на підставі договору на право будівництва будинку та безоплатного користування земельною ділянкою площею 600 кв.м. від 03.09.1949 року, заключного між комунальним відділом виконкому Уманської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] їй була виділена земельна ділянка. На зазначеній земельній ділянці [PERSON] побудувала житловий будинок житловою площею 32.9 кв.м. та загальною площею 46.0 кв.м., у якому і проживала [PERSON] , [INFO] по день смерті. Вона, [PERSON] являється рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] , відповідач по справі являється сином [PERSON] , а відповідно її рідним братом. Її брат являється громадянином Російської Федерації та постійно проживає за межами України на протязі тривалого часу. Ще раніше, знаходячись у здоровому глузді, мама неодноразово казали їм, своїм дітям про те, що усе набуте нею майно, де б воно не знаходилась та з чого б не складалось, вона хоче порівну подарувати їй з братом - сторонам по справі. З даної обставини мама таємниці не робила, про це знали як сусіди, так я спільні знайомі. Влітку 2013 року [PERSON] приїхав у гості в місто Умань. На той час мамі - [PERSON] виповнився майже 91 рік. Вона являлась людиною похилого віку, важко хворіла цілим рядом захворювань, 27 вересня 2013 року була доставлена у медичний заклад з гострим порушенням мозкового кровообігу (інсультом). 28 серпня 2013 року мама знаходилась у передінсультному стані, а брат [PERSON] , переживаючи про те, що мама не оформить спадщину до її смерті, сказав їй, що потрібно узаконити оформлення відповідних документів. Мама не заперечувала і в котрий раз, сказала, щоб все майно порівну було розділено між її дітьми. Мама на той час була дуже важкою, ходити не могла, а тому на прохання брата нотаріус за місцем її постійного проживання здійснив нотаріальні дії. Ма документи читати не могла і погано чула. Їй на руки ніякі документи не видавались. При цьому брат скористався безпорадним станом мами і обманним шляхом, протиправно заволодів усім її майном. При цьому усі нотаріально-посвідчені документи забрав собі, щоб мама не змогла догадатись про його злочинні наміри. Одразу після нотаріального оформлення власності брат зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та виїхав до постійного проживання у Росію, де знаходиться і по даний час. З жовтня 2013 року вона постійно проживала і проживає по [ADDRESS] , весь цей час доглядала за мамою по день її смерті. У мами було недобре передчуття щодо дій рідного сина і за її проханням у квітні місяці 2015 року вона звернулась до нотаріальної контори, щоб побачити нотаріально-посвідчені документи щодо розпорядження мамою у серпні 2013 року своїм майном на користь обох дітей. Була отримана усна відповідь, що усе своє майно по договорам купівлі-продажу мама продала своєму синові [PERSON] . У травні 2015 року мама отримала витяг з реєстру нерухомого майна і лише тоді довідалась, що 28 серпня 2013 року житловий будинок та земельну ділянку по договорам купівлі-продажу вона продала синові [PERSON] Житловий будинок продала за 82 330 грн., а земельну ділянку - за 35 270 грн. Договори оформляла приватний нотаріус Марченко Н.М. При нотаріальному оформленні договорів у серпні 2013 року і пізніше мама ні єдиної копійки від сина не отримала і не отримувала в подальшому, так як вважала, що житловий будинок і земельну ділянку подарувала обом дітям. Не погоджуючись з даними обставинами мама на адресу нотаріуса зразу ж написала заяву, в якій вказала, що своє майно мала намір порівну розділити між сином та донькою. На що нотаріус порадила подати позов до суду. У травні 2015 року мама звертається з позовною заявою в Уманський міськрайонний суд до [PERSON] про визнання правочинів за серпень 2013 року недійсними. Третьою особою по справі визнана вона, позивач по справі. Однак, 12 жовтня 2015 року мама помирає, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В зв`язку зі смертю мами ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області провадження по справі 16 грудня 2015 року було закрито. Так як вважала і вважає, що своїми незаконними діями [PERSON] порушив її права, то 12 липня 2016 року вона особисто подала до суду позовну заяву до брата про визнання правочинів недійсними. Вважає, що [PERSON] обманним шляхом, протиправно заволодів особистим майном [PERSON] , так як своє майно мама йому не продавала, а мала намір його розділити порівну між своїми дітьми. Тому просить визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , заключних 28 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Уманського міськрайонного нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М. в реєстрі № 1171 та 1172 відповідно; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати та витрати на правничу допомогу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Пархета А.В. не з`явився, про часі і місце розгляду справи повідомлений своєчасно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно рекомендованим повідомленням та оголошенням на сайті Уманського міськрайонного суду 16.07.2019 року, про причини неявки суд не повідомляв. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Марченко Н.М. не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в постановленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-281 ЦПК України за відсутності відповідача [PERSON] повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав своїх заперечень проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступних обставин. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч.ч.1,3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі,встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цьогоКодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судомне вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За вказаних обставин, суд вважає, що є достатньо підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , заключних 28 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved