Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, в обгрунтування якого вказала, що з 06.06.2009 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.06.2016. У цьому шлюбі 10.06.2010 народилася донька [PERSON], яка проживає разом із нею. За час шлюбу ними було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], разом із господарчими спорудами та побудовами, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.11.2011, а також земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0597 га, розташовану за цією ж самою адресою, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2011. Вказане майно оформлено на відповідача. Оскільки згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, позивач просить суд визнати придбані під час шлюбу житловий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя та поділити це майно, визнавши за нею та за відповідачем право спільної часткової власності на ? частку як житлового будинку, так і земельної ділянки. За ухвалою судді від 27.11.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Сторони до засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні без їх участі. При цьому позивач [PERSON] вказала, що вона наполягає на позові, що опнесені нею судові витрати вона покладає на себе, а відповідач [PERSON] вказав, що він визнає позовні вимоги у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову позивачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 06 червня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 лютого 2016 року (а.с.14-15). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження (а.с.20). Відповідно до посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу від 16.11.2011, інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої за станом на 17.10.2018, жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 36,4 кв.м., з господарськими побудовами та спорудами: літня кухня Б-1, тамбур - б-1, вбиральня - В-1, сарай Г-1, паркан - № 1, ворота - № 3, водопровід ІІ, замощення І, належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності (а.с.17,18). Відповідно до посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2011 земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0597 га, розташована за адресою: [ADDRESS], також належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності (а.с.19). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано у відділі Держкомзему у м.Димитров (нині м.Мирноград) Донецької області за відповідачем [PERSON] 26.12.2011, про що свідчить відповідний штамп на Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому продавцю земельної ділянки [PERSON] 15.06.2007 (а.с.16). Отже, судом встановлено, і сторонами не заперечується, що спірні будинок та земельна ділянка були придбані під час їх шлюбу. За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що придбані під час шлюбу спірні будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягають розподілу. Згідно за ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Беручи до уваги вищенаведені норми закону, те, що спірні будинок та земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на 1/2 частку вказаного майна незалежно від того, на кого з подружжя було оформлено правовстановлюючий документ. Таким чином, суд приходить до висновк, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободі та інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК України,

Outcome: approved