Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та допомоги при скороченні, в якому зазначила, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі, працювала у виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Згідно наказу № 10633/ДН-ОС від 14 липня 2017 року позивачку було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. В день звільнення відповідач не виплатив їй всі належні при звільненні суми, а саме заробітну плату за березень - липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку (55 дні) та допомогу при скороченні усього на загальну суму у розмірі 32 579,44 грн. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, а також допомогу при скороченні відповідач відмовляється. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь: - заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 17 661 грн. 11 коп.; - компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11 418 грн. 55 коп.; - допомогу при скороченні у розмірі 6272 грн. 61 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2117 грн 33 коп. В судове засідання позивач, його представник не з`явилися, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги (а.с. 61). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився,про час і місце його проведення був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями про одержання судових повісток, відзив на позовну заяву не подав, зважаючи на що та беручи до уваги відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторони позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (а.с. 7-12) перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцівська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», працювала на посаді техніка 1 категорії. Наказом № 10633/ДН-ос від 14 липня 2017 року [PERSON] звільнено з 17 липня 2017 року за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за невикористану відпустку, що підтверджується копіями трудової книжки з відповідними записами, наказу про звільнення (а.с. 13-18, 19). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] надала довідку про розмір заборгованості (а.с. 25), а також розрахункові листи за березень - липень 2017 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року їй нараховано 5617 грн 68 коп (до виплати 4467 грн 08 коп), за квітень 2017 року нараховано 5617 грн 68 коп (до виплати 4467 грн 08 коп), за травень 2017 року нараховано 2844 грн 85 коп (до виплати 2262 грн 17 коп), за червень 2017 року нараховано 2844 грн 85 коп (до виплати 2262 грн 17 коп), за липень 2017 року нараховано 18 427 грн 21 коп (до виплати 14 715 грн 73 коп, в тому числі розмір компенсації за невикористану відпустку складає 11418 грн. 55 коп, допомога при скороченні у розмірі 6272 грн. 61 коп.) (а.с. 20-24). Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року та компенсаційних виплат складає 35 352,27 грн, до виплати 28 174,23 грн. Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачкою на підтвердження позовних вимог розрахункові листи (табуляграми), оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Вказані в розрахункових листах відомості відповідачем не спростовані. З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] . Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 04 березня 2020 року (а.с. 40), вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 5617 грн 68 коп, що узгоджується із відомостями наданих позивачем розрахункових листів про розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. Ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року щодо витребування доказів відповідачем не виконана, зважаючи на що суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Будь-яких відомостей про виплату на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року відповідачем не надано. Крім того, позивач була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України, наслідком чого відповідно до ст.44 КЗпП України є виплата працівнику роботодавцем вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Наказом № 10633/ДН-ОС від 14 липня 2017 року про звільнення [PERSON] призначена одноразова грошова допомога у розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 19). Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року у розмірі 17 661 гривня 11 копійок, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 11 418 гривень 55 копійок, вихідну допомогуу розмірі 6272 гривні 61 копійка, а всього у загальному розмірі 35 352 грн 27 коп. Суд зауважує, що загальний розмір заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року, зазначений як ціна позову у сумі 32 579 грн 44 коп, є арифметичною помилкою, тож визначений судом розмір заборгованості по заробітній платі у сумі (17 661,11 грн. + 11 418,55 грн. + 6272,61 грн.) 35 352 грн 27 коп не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по 17 липня 2017 року з урахуванням компенсаційних витрат у розмірі 35 352 грн 27 коп підлягає виплаті позивачці за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. При цьому, суд не приймає до уваги надану позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог довідку про розмір заборгованості, видану, як в ній зазначено головним інженером [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] , із змісту якої вбачається, що сума нарахованої позивачу заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 32 579 грн 44 коп (за березень - 5617 грн 68 коп, квітень - 2844 грн 85 коп, травень - 2844 грн 85 коп, червень - 2844 грн 85 коп, липень - 18 427 грн 21 коп); сума до виплати за цей період часу складає 25 969 грн 32 коп.; відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 25); так як дана довідка виготовлена на аркуші паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, не містить дати її видачі, реєстраційного номеру, не скріплена печаткою, тож не є належним, достовірним та достатнім доказом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивачки щодо оплати її праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, слід покласти на відповідача по справі. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позову додано договір про надання правничої допомоги від 10 лютого 2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26-27, 30-31), розрахунок юридичних послуг (а.с. 28), квитанцію № 40 про оплату юридичних послуг від 11 лютого 2020 року на суму 2117, 33 грн. (а.с. 29). Таким чином, є документально підтвердженими витрати, понесені позивачем у зв`язку з правничою допомогою адвоката, у загальному розмірі (юридична консультація - 250 грн. + складання позовної заяви до суду - 1600 грн. + складання клопотання про витребування доказів - 267, 33 грн.) 2 117,33 грн. Під час судового розгляду цивільної справи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, як і доказів у підтвердження неспівмірності витрат, з боку відповідача до суду не надходило. Наведене узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у постанові у цивільній справі за № 311/2813/17 від 22 січня 2020 року. Відповідно до частини 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене, у зв`язку із задоволенням позову, документально підтверджені витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved