Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони являються батьками [PERSON] [INFO] Відповідач проживає окремо від дитини, на її утримання у добровільному порядку кошти не надає, виходячи з чого позивач просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 1500 гривень щомісячно на утримання дитини, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, змінила позовні вимоги та просила суд стягувати на утримання дитини аліменти в розмірі по 600 гривень, щомісячно на утримання дитини, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився однак направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, змінені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини, яка народилася від шлюбу, а саме [PERSON] [INFO], який проживає, разом із своєю матірю позивачем по справі, що підтверджено довідкою Михальчанської сільської ради (а.с.4). Відповідач проживає окремо від сімї і від своєї дитини. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на її утримання. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 13 травня 2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні.

Outcome: approved