Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося на ґрунті частих непорозумінь, внаслідок чого виникають сварки, втрати взаємних почуттів. Подружні відносини припинені, фактично сім`я припинила своє існування. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливе так як суперечить її інтересам. Просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. У підготовче засідання сторони не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача, [PERSON] , 12.02.2020 надійшла заява, в якій просить розглядати справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає проти винесення рішення не заперечує. 12.02.2020 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання, в якому він повідомляє про те, що визнає позовні вимоги [PERSON] , просить слухати справу у його відсутність та прийняти рішення про задоволення позовних вимог /а.с. 21, 22/. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2013, про що зроблено відповідний актовий запис № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23.02.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області /а.с.8/. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане 17.06.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області /а.с. 9/. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, зокрема їх сварки та непорозуміння, втрату взаємних почуттів - дійсні причини розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, яка зростає в атмосфері конфліктних ситуацій між батьками, що є недопустимим, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Отже, наявні підстави для залишення позивачу прізвища « [PERSON] ». Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп відповідно до квитанції № 33541 від 08.01.2020, а відповідачем визнано позов на стадії підготовчого провадження, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу [PERSON] з Державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп, та зобов`язати відповідача [PERSON] сплатити позивачу [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved