Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], який з квітня 2015 року не проживає в зазначеній квартирі, місце перебування його невідоме. Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальні платежі не сплачує. У зв'язку з чим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO],(паспорт [NUMBER], виданий Авдіївським МВ ГУМВС України у Донецькій області, 30.12.2005 року, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, проти позову не заперечує. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знає позивача [PERSON] як дружину його знайомого [PERSON]. Він з 2015 року по 2017 року проживав у квартирі тещі за адресою: [ADDRESS], потім теща подарувала квартиру [PERSON] [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі, але ніколи в ній не проживав, речей його в квартирі немає, він жодного разу в квартиру не приходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по-сусідству з [PERSON] Позивач проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вона знає, що в квартирі зареєстрований [PERSON], якого вона жодного разу не бачила, в квартирі він не проживає. Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 13.07.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки № 06-30-д/6051, виданої реєстратором - головним спеціалістом відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка, [PERSON], 1988 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки № 07-29д/3465, виданої головним спеціалістом відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та її представник зверталися до Відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка із заявами про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], але їм було відмовлено. З акту від 27.11.2018 року вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають без співмешканців [PERSON] та [PERSON] з 19 червня 2017 року по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Проаналізувавши надані докази, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved