Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] громади в особі виконкому Сеньківської сільської ради Купянського району Харківської області, [PERSON], третя особа: [PERSON], в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими надвірними будівлями, що розташований за адресою в с. Сенькове Купянського району Харківської області по вул. Бондаря, 46, який складається з житлового будинку літ. А загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., веранди а 10,1 кв.м., сіни кладова а-1-а-1 - 7,8 кв.м., веранди а-1 - 13,4 кв.м., при якому є надвірні будівлі та споруди гараж літ. Б, кухня літ. В, сіни літ. в, веранда літ. в-1, ганок літ. в11, сарай літ. Г, сарай літ. Д, погріб літ. Е, вбиральня літ. Ж, сарай літ. З, сарай літ. К, ворота №1, забор №3 в порядку спадкування за законом першої черги після смерті [PERSON], який помер 03.01.2004 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 03.01.2004 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді права на земельну ділянку, майновий пай, грошові вклади, будинок за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Сенькове, вул. Бондаря, 46. [PERSON], отримав у власність за вказаною адресою за свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 29 квітня 1992 року, виданим виконкомом Сеньківської сільради, Купянського району, Харківської області, право власності зареєстровано. Вказаний житловий будинок був колгоспним двором. Спадщину прийняла позивач та донька спадкодавця [PERSON], так як були зареєстровані та проживали на день смерті спадкодавця в спірному будинку. Син [PERSON] помер у 2008 році, спадщину не приймав, на спадщину не претендував, звернувся до нотаріуса із заявою про це за життя. Між позивачем та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість відносно поділу спадкового майна право на земельну частку /пай/, майновий пай, грошові вклади, про що у них є правовстановлюючі документи. Щодо будинку вони не домовлялись в той час. Тепер постало питання права власності на будинок. Так, оскільки [PERSON] не заявляє самостійних вимог щодо її частки у власності, вона згодна з тим, щоб право власності на весь будинок було визнано за позивачем, то її спадкова частка складає будинок в цілому. Позивач звернулась до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй відмовлено, вважаючи, що [PERSON] її онука, донька [PERSON], яка як член колгоспного двору має право на 1/4 частину спірного будинку, так як була членом колгоспного двору і за ст.. 120 ЦК Української РСР, який діяв на момент видачі свідоцтва про право власності на будинок на 29 квітня1992 року майно колгоспного двору належить на праві спільної сумісної власності всім його членам. [PERSON] заявила, що вона претендує на виділ своєї частки в майні колгоспного двору. [PERSON] вказує, що оскільки правовідносини щодо права власності на спірний будинок виникли після 29.04.1992 року отримано свідоцтво про право власності на будинок, то необхідно застосувати закон, який діяв на той час. 15.04.1991 року був прийнятий ЗУ «Про власність», який скасував поняття колгоспних дворів. Після цього часу на протязі трьох років ніхто про виділення частки колгоспного двору не звертався, пропустив строк позовної давності, який встановлений три роки, коли особа дізналась про порушення свого права, або могла дізнатись. Спадщина відкрилась після 03.01.2004 року, то необхідно вирішувати спірні правовідносини за діючим на час відкриття спадщини законодавством. [PERSON] не являється спадкоємцем після смерті чоловіка позивача, а також не являється співвласником будинку, виходячи з наступного. За п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності «положення ст.ст. 17,18 ЗУ «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону /з 15 квітня 1991 року/. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулює власність цього двору . На витребування частки з майна колгоспного двору, що збереглось на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. А оскільки [PERSON] не зверталась про виділення частки майна колгоспного двору з 29 квітня 1992 року на протязі трьох років, а також на 3 січня 2004 року - після смерті чоловіка позивача також на потязі трьох років, то вона втратила право на частку майна колгоспного двору. [PERSON] в інтересах своєї доньки [PERSON] також своєчасно не зверталась. За ст. 1261 ЦК України спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина - позивач та відповідач [PERSON], яка відмовилась від спадщини. Таким чином, позивач вважає, що за таких обставин необхідно визнати за нею право власності на весь будинок. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, який просить суд задовольнити. Представник відповідача [PERSON] громади в особі виконкому Сеньківської сільської ради Купянського району Харківської області у судове засідання не зявився, від Сеньківського сільського голови [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його присутності, з рішенням суду згодний, проти позову не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася з невідомих суду причин, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа: [PERSON] у судове засідання також не зявилася з невідомих суду причин, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 03.01.2004 року в с. Сенькове, Купянського району, Харківської області помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ №421347, видане 05.01.2004 року Сеньківською сільською радою Купянського району Харківської області. (а.с. 10) Після смерті [PERSON] залишилась спадщина: право на земельну частку (пай), майновий пай, грошові вклади, житловий будинок, який згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29.04.1992 року (а.с. 12), в цілому з належними до нього спорудами, що розташований по вул. Бондаря в с. Сенькове Купянського району Харківської області дійсно належить колгоспного двору, головою якого є [PERSON], на імя якого виготовлено також за інвентаризаційною справою №318 технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок №46 по вул. Бондаря в с. Сенькове Купянського району Харківської області. (а.с. 13-15) Документи, які посвідчують право власності або право користування на земельну ділянку за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Сенькове, вул. Бондаря, 46, відсутні про, що свідчать відомості надані 29.03.2017 року Міськрайонним управлінням у Купянському районі та м. Купянську Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. (а.с. 19) Відповідно до довідки №28-3.46, виданої 30.01.2004 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Купянського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 11) 23.02.1955 року в Сеньківській с/раді, Купянського району, Харківської області за актовим записом №06, зареєстрований шлюб громадянина [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Лоза». Як убачається з довідки Сеньківської сільської ради Купянського району Харківської області за №232 від 27.03.2017 року членами колгоспного двору, крім [PERSON], були його дружина [PERSON], донька [PERSON], онука [PERSON], син [PERSON]. (а.с. 18) Син [PERSON] помер у 2008 році, спадщину не приймав, на спадщину не претендував, звернувся до нотаріуса із заявою про це за життя. Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР, який діяв на момент видачі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29.04.1992 року, майно колгоспного двору належить на праві спільної сумісної власності всім його членам. [PERSON] не залишив заповіту на випадок своєї смерті, що встановлено за даними спадкового реєстру та після його смерті спадщину за заявою до нотаріальної контори прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] і донька [PERSON], яка фактично проживала зі спадкодавцем на день його смерті. 07.04.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розподіл спадкового майна, предметом якого були: право на земельну частку (пай), майновий пай, грошові вклади, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] за р. №1-1126 та відповідно до якого їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), майновий пай, грошові вклади. Житловий будинок під №46, що розташований за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Сенькове, вул.. Бондаря, предметом цього договору не був. 20.06.2017 року [PERSON] відкликала свою заяву від 16.05.2017 року до Купянської державної нотаріальної контори Харківської області та повідомила про свій намір звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на належну їй частку в майні колгоспного двору та просила зупинити видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок [PERSON] і [PERSON], у звязку з чим [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.08.2017 року Купянської державної нотаріальної контори Харківської області, відмовлено у вчинені нотаріальної дії та розяснено її право звернутись до суду за місцем розташування нерухомого майна з позовом про визнання за нею права власності на належну їй частку вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом. (а.с. 8-9) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, суд враховує думку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у Постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якій у п. 37 вказано, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~\~Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.\~ Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права,\~враховуючи, що на витребування частки майна колгоспного двору, що збереглось на 15 квітня 1991 року [PERSON] має право, та вона не є спадкоємицею після смерті [PERSON], а спадкоємицею після його смерті є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], яка не претендує на свою частку у спадщині, а тому позов підлягає частковому задоволенню, та за можливо визнати за позивачем право особистої приватної власності лише на 3/4 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом першої черги після смерті [PERSON], який помер 03.01.2004 року.

Outcome: partial