Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори 04.12.2017, реєстровий № 253, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2017 № 106064902, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі, які є її сином та онуком. Відповідачі не мешкають у вказаному будинку з червня 2015 року, обидва виїхали у Російську Федерацію, адреса їх проживання їй невідома. З вказаного часу відповідачі жодного разу не виявили бажання проживати за місцем своєї реєстрації. Вона має намір продати належний їй житловий будинок. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та про визнання позовних вимог. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду також не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповстив суд про розгляд справи у його відсутність та про незаперечення проти позову. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 04.12.2017 державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 253, що підтверджується відповідним свідоцтвом, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованих станом на 04.12.2017 (а.с.7, 8, 9). У судовому засіданні позивач пояснила, що вказаний жилий будинок завлишився їй у спадок від її матері [PERSON] яка померла [INFO] Вказані обставини підтверджуються вищенаведеним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2017 (а.с.7). У даному будинку зареєстровані: з 17.01.1997 позивач [PERSON], [INFO], з 02.08.2000 син позивача відповідач [PERSON], [INFO], з 13.10.2000 чоловік позивача [PERSON], [INFO], з 31.10.2014 онук позивача відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчать довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 03.01.2018, свідоцтва про народження відповідачів (а.с.5, 10, 24). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда від 09.01.2018, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з червня 2015 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживають у зв'язку з виїздом до Російської Федерації (а.с.11). Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], сусіди позивача, підтвердили факт непроживання з червня 2015 року по теперішній час разом зі своїми батьками відповідача [PERSON] та його сина [PERSON], онука позивача, які добровільно покинули домівку позивача, переїхавши жити до Росії. Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Судом встановлено, що право власності на вищевказану житлову квартиру позивач [PERSON] набула після того, як відповідачі вже були зареєстровані у спірному житловому приміщенні у якості членів сім'ї попереднього власника вказаного житлового приміщення [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст.156 ЖК УРСР передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за вищевказаною адресою ще за життя попереднього власника жилого приміщення [PERSON], та не є співвласниками спірної житлової площі, власником якого з 2017 року стала позивач. Також судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з червня 2015 року по теперішній час. Враховуючи вищенаведене та те, що відбувся перехід прав і обов'язків попереднього власника квартири, за життя якого у ній були зареєстровані відповідачі, до нового власника, у зв'язку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.150, 156 СК України, ст.ст.386, 392, 405 ЦК України,

Outcome: approved