Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Туричківська сільська ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за нею права власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будовами. Свої вимоги мотивує тим, що 02 червня 2004 року померла її мати [PERSON]. Мати заповіт не залишила. Вона прийняла спадщину за матірю, оскільки вступила у фактичне володіння та управління будинком, користується ним та присадибною ділянкою. Для оформлення спадщини за матірю та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок № 47 по вул. Центральна в с. Турички, Перечинського району та право власності на нього не було зареєстроване. Тому просить задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування. Представник позивача адвокат [PERSON] подала клопотання про розгляд справи без їх участі та про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечила проти його задоволення (а. с.34). Представник третьої особи без самостійних вимог Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову (а. с.38). Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2004 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 145291, виданим виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 02 червня 2004 року (а. с. 5). Встановлено, що згідно довідки, виданої виконкомом Туричківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 17 січня 2017 року № 12/02-16 головою домогосподарства № 47 по вул. Центральній в с. Турички (колишня с. Турички, 38) була гр. [PERSON], яка померла 01 червня 2004 року (а. с. 54). Під час розгляду справи на адресу суду надійшли нотаріально посвідчена заява громадянки [PERSON] про те, що вона спадщину не приймала, наміру приймати не має та про те, що не заперечує проти прийняття спадщини позивачем (а. с. 44). Також в судовому засіданні допитано свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивачка фактично проживала разом з матірю до дня її смерті та і надалі продовжує там проживати. На цій підставі суд дійшов висновку, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України за якими, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Разом з цим, право на спадщину згідно ст. 1299 ЦК України [PERSON] за життя в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, не зареєструвала, а відтак і право власності на таке нерухоме майно у неї не виникло. Встановлено, що домогосподарство, яке належало [PERSON], складається з: житлового будинку літ. «А», прибудова літ. «А1», підсобних господарських будівель і споруд: літня кухня літ. «Б», пиливня літ. «В», стайня літ «Г», дроварня літ. «Д», вбиральня літ. «Е» та огорожі, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2016 року 37 808 (тридцять сім тисяч вісімсот вісім) грн. (а. с. 7-12). Після смерті матері, позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті матері та по теперішній час проживає у даному будинку. Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] за № 27/01-16 від 19 жовтня 2016 року, позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Турички, вул. Центральна, № 47 Перечинського району не був зареєстрований у встановленому законодавством порядку та відповідно право власності на вказаний житловий будинок у [PERSON] не виникло (а. с. 13). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 цього Кодексу встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Статтею ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже враховуючи те, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON] Іллічною, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved