Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 144860, 55 грн., моральної шкоди в розмірі 25 000, 00 грн., судових витрат в розмірі 5489 грн. 49 коп. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 20 квітня 2012 року за наказом №13-к від 20.04.2012 року ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів її було прийнято на роботу на посаду обліковця міри та виробів. В трудових відносинах з ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» не перебуває у зв`язку із звільненням за згодою сторін в порядку п.1 ст. 36 КЗпП України з посади на підставі наказу №118-к від 09.10.2018 року. Згідно довідки № 276 від 15 серпня 2018 року наданою ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» починаючи з лютого місяця 2018 року по липень 2018 року за ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» перед нею виникла заборгованість по виплаті заробітній плати у сумі 12 498 грн. 02 коп. 30.08.2018 року вона була вимушена звернутись до Октябрського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати. Згідно судового наказу від 03.09.2018 року виданого Октябрським районним судом м. Полтави стягнуто з ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за лютий - липень 2018 року в сумі 12 498грн. 02 коп. В листопаді 2018 року вищезазначений наказ було виконано. Згідно довідки про заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на день звільнення перед нею у ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» рахувалась заборгованість в сумі 6 169,13 грн. за серпень, вересень та жовтень 2018 року. Оскільки ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» з нею не проводило остаточний розрахунок, 20.03.2019 року вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, а саме з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Згідно судового наказу від 21.03.2019 року виданого Октябрським районним судом м. Полтави стягнуто з ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2018 року в сумі 6169,13 грн. 10.05.2019 року нею було подано заяву про примусове виконання судового наказу від 21.03.2019 року виданого Октябрським районним судом м. Полтави до відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Полтавській області Управління державної виконавчої служби. Відповідно до довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 21.07.2020 року судовий наказ від 21.03.2019 року виданий Октябрським районним судом м. Полтави було виконано 16.07.2020 року та на її розрахунковий рахунок було зараховано кошти в сумі 6169,13 грн. Таким чином, ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» з нею провело остаточний розрахунок 16.07.2020 року. Час затримки виплати вказаної суми складає з 10.10.2018 року по 16.07.2020 року (день остаточного розрахунку) та становить 645 днів, що дорівнює 645 (днів затримки). Враховуючи, що середньоденна заробітна плата складає 224,59 грн., то середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку заборгованості заробітної плати становить 144860, 55 грн. Також вказала, що починаючи з лютого 2018 року та нехтуючи приписами про повний розрахунок в день звільнення та в подальшому з дня звільнення ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на її неодноразові звернення щодо виплати моєї заробітної плати, знущаючись над нею, мовчазно не виконувало свої зобов`язання та постійно порушувало її права. В результаті несвоєчасної виплати належних їй коштів, вона залишалась без засобів на існування та не мала можливості розпоряджатись заробленими коштами. З цих підстав, в її сім`ї постійно влаштовувались сварки. У зв`язку з цим, з боку відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних хвилюваннях, і вона вимушена була докласти додаткових зусиль для організації та відновлення попереднього стану, яку оцінює у 25 000, 00 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.51, 57). Представник відповідача ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.48, 56), про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20.04.2012 року [PERSON] працювала на посаді обліковця міри та виробів Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» та наказом № 118-к від 09.10.2018 року звільнена з посади за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується Наказом № 13-к від 20 квітня 2012 року «Про прийняття на роботу» та копією трудової книжки [NUMBER] від 22 липня 1985 року із відповідним записом про звільнення (а.с.10-12). Згідно довідки № 276 від 15 серпня 2018 року, виданої [PERSON] , ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» за лютий- липень 2018 року мало перед нею заборгованість по виплаті заробітній плати у сумі 12 498 грн. 02 коп. (а.с.13). 30.08.2018 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати (а.с.14-15). Згідно судового наказу Октябрського районного суду м.Полтави від 03.09.2018 року (Справа № 554/6914/18, провадження № 2-н/554/619/2018) із ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за лютий - липень 2018 року в сумі 12 498 грн. 02 коп.(а.с.16). В листопаді 2018 року вищезазначений наказ було виконано. Згідно довідки про заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати станом на день звільнення перед [PERSON] у ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» рахувалась заборгованість в сумі 6 169,13 грн. за серпень, вересень та жовтень 2018 року (а.с.17-18). 20.03.2019 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 6 169, 13 грн. (а.с.19-20). Згідно судового наказу від 21.03.2019 року виданого Октябрським районним судом м. Полтави ( справа № 554/2410/19, провадження № 2н/554/225/2019), із ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату за серпень, вересень та жовтень 2018 року в сумі 6169,13 грн. (а.с.21). 10.05.2019 року [PERSON] подала заяву про примусове виконання судового наказу від 21.03.2019 року виданого Октябрським районним судом м. Полтави до відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Полтавській області Управління державної виконавчої служби (а.с.22). Згідно постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенка С.В. від 17.07.2020 року у ВП № 59110637, заборгованість за судовим наказом № 554/2410/19 від 21.03.2019 року стягнуто із боржника в повному обсязі та перераховано стягувачу платіжним дорученням № 465 від 15.07.2020 (а.с.24-25). Відповідно до довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 21.07.2020 року грошові кошти у сумі 6 169, 13 грн. надійшли на рахунок [PERSON] 16.07.2020 року (а.с.26). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Як слідує із Постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Ніколенка С.В. від 17.07.2020 року у ВП № 59110637 та довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 21.07.2020 року, днем виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 6 169, 13 грн. є 16.07.2020 року. Судом встановлено, що до суду звернулася звільнена [PERSON] з позовом про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки належних їй сум по день фактичного розрахунку, право на яку передбачене ч.1 ст.117 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Суд, вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Так, відповідно до ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Відповідно до ст.2 абзац 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до ст.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до вищевказаних положень суд визначає розмір середньої заробітної плати позивача за період затримки розрахунку з 10.10.2018 року до 16.07.2020 року. Середня заробітна плата [PERSON] за останні два місяці складає 7 411, 67 грн. (за серпень 2018 року - 3 351, 69 грн., за вересень 2018 року - 4 059, 98 грн.), середньоденна заробітна плата складає 224, 59 грн., виходячи із 19 відпрацьованих робочих днів у серпні 2018 року та 14 відпрацьованих робочих днів у вересні 2018 року ( 7 411, 67 грн. : 33 дні), що підтверджується довідкою ДП «Полтавський комбінат Хлібопродуктів (а.с.17-18) та довідкою про доходи від 30 жовтня 2020 року № 4 ДП «Полтавський КХП» (а.с.27). Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. За таких обставин, середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум за період з 10.10.2018 року по 16.07.2020 року (441 робочих дні (з 10 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 58 робочих днів, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 250 робочих днів, з 01 січня 2020 року по 16 липня 2020 року - 133 робочих дні) х 224 грн. 59 коп. середньоденної заробітної плати) становить 99 044 грн. 19 коп. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову доведеність позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних працівникові при звільненні сум в розмірі 99 044 грн. 19 коп. за період затримки з 10.10.2018 року по 16.07.2020 року. В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку виходячи із розрахунку із врахуванням календарних днів, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлені вимоги суперечать наведеним нормам чинного законодавства. Також суд вважає, що підлягають частковому задоволенню і позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагається від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Судом встановлено, що відповідачем ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» порушено законне право [PERSON] на отримання заробітної плати належної їй в день звільнення, чим порушено вимоги ст.116 КЗпП України, що призвело до моральних страждань, які виразилися у душевних хвилюваннях, необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок невиплати заробітної плати, позивач залишилася без засобів на існування та не мала можливості розпоряджатися заробленими коштами. Суд розцінює дії відповідача протиправними та такими, що заподіяли моральної шкоди. Внаслідок порушення законних прав він вимушений був застосовувати додаткових зусиль для організації свого життя та для забезпечення засобів свого існування. Позивач знаходився в стані морального пригнічення, зазнала душевних страждань. Вирішуючи питання про розмір заподіяної моральної шкоди [PERSON] , суд відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України враховує характер правопорушення, а саме те, що моральна шкода завдана позивачу внаслідок невиплати їй заробітної плати та спричинена в результаті протиправних дій відповідача, глибину душевних страждань та необхідність застосування позивачем додаткових зусиль для відновлення свого усталеного способу життя. Суд також враховує вимоги розумності та справедливості, тривалий період, за який позивач не міг отримати свою заробітну плату, та вважає за можливе стягнути з відповідача 2 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру у сумі 1 448 грн. 60 коп., позов в цій частині задоволено частково ( 68 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 985, 05 грн. Також з ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру у сумі 84, 08 грн. ( 10 % задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди), Всього на користь позивача із відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 069 грн. 13 коп.(а.с.38). Крім цього, із ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 1 912, 99 грн. ( 101 544, 19: 169 860, 55 грн. х 100 % = 59, 78 %), що підтверджується попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, квитанцією № 47/20 від 16 жовтня 2020 року, розрахунком витрат професійної правничої допомоги від 16 жовтня 2020 року, ордером серії ПТ № 092014 від 16 жовтня 2020 року, Витягом з угоди б/н від 30 серпня 2018 року (а.с.5-7, 29-30).

Outcome: approved