Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Комітет самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський», [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва на право власності на житло від 21.01.1988 №30780, яке видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому м.Черкаси, однокімнатна квартира №7 у житловому будинку по вул. Гоголя, 339/1 в м.Черкаси належить на праві часткової власності позивачці та її сину [PERSON] В 2006 році у квартирі №7 житлового будинку по вул. Гоголя, 339/1 була зареєстрована відповідач - [PERSON], яка перебувала у шлюбі із сином позивача - [PERSON] За взаємною згодою [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано 26.04.2011, свідоцтво про розірвання шлюбу 1-СР № 059704. З моменту реєстрації і по даний час [PERSON] у квартирі №7 житлового будинку по вул. Гоголя, 339/1 в м.Черкаси не проживала і не проживає. Відсутність [PERSON] у квартирі №7 житлового будинку по вул. Гоголя, 339/1 в м.Черкаси з моменту реєстрації 10.03.2006 підтверджують мешканці гр.гр. [PERSON], [PERSON], які проживають у вказаному будинку та підписали 2 акти від 26.12.2013 та 19.11.2015 про відсутність відповідачки з 10.03.2006, а їх підписи посвідчив голова Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський». В даний час позивач проживає у вказаному житловому приміщенні (квартирі) разом із сином [PERSON], а відповідач продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою, про що свідчить довідка Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський» м.Черкаси від 24 листопада 2015 року. За повідомленням сина позивача, [PERSON] після розлучення із ним виїхала на проживання у м.Сєвєродвінськ, Російська Федерація. З моменту відсутності у квартирі відповідач не брала участі у витратах по оплаті квартплати та комунальних послуг, які обраховуються з 3 осіб які зареєстровані у квартирі (фактично проживає 2 особи) і є значними для позивача. Колишня невістка позивача - [PERSON] з моменту реєстрації у квартирі в ній не жила, в даний час не живе і вже більше 4-х років як розлучилась із сином позивача, а тому втратила право на користування цим житлом. Таким чином, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі №7 житлового будинку по вул. Гоголя, 339/1 в м.Черкаси. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі - [PERSON] є колишньою дружиною її сина. [PERSON] була прописана у квартирі, але ніколи у ній не проживала. Після розірвання шлюбу із її сином, вона виїхала до Росії і на даний час із нею звязку немає. Квартира [ADDRESS] приватизована та належить на праві власності [PERSON] і [PERSON] Відповідач не брала участі у витратах по оплаті квартплати та комунальних послуг, які обраховуються з 3 осіб, які зареєстровані у квартирі, хоча фактично у вказаній квартирі проживає 2 особи. А тому, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі №7 житлового будинку по вул. Гоголя, 339/1 в м.Черкаси. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Представник третьої особи - КСН мікрорайону «Богданівський» м. Черкаси повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання справи, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши доводи позивача, враховуючи думку третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №30780 від 01.06 2005 - квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до даних довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 24.11.2015, виданої КСН «Богданівський», в квартирі №7 по вул.Гоголя у м.Черкаси зареєстровані: [PERSON], [INFO] (власник), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №69 від 26.04.2011, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР №059704. Між тим, за даними акту опитування сусідів від 26.12.2013 та від 19.11.2015, посвідченого головою КСНМ «Богданівський», вбачається, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає з моменту її реєстрації, тобто з 10.03.2006. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] повністю втратила звязок з помешканням, її речі в квартирі відсутні, квартплату вона не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Судом не встановлено обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні нею житлом. Крім того, відсутні обєктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає в [INFO] без поважних причин понад один рік, залишивши помешкання добровільно, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved