Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що вона з 23 вересня 2000 року по 18 березня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжям отримано у приватну власність земельні ділянки площею 0,2000 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,0708 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS]. На земельній ділянці площею 0,2000 га., було побудовано житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що даний будинок є спільним сумісним майном подружжя, після розлучення згоди про спільне користування будинком та земельними ділянками між нею та відповідачем не досягнуто, а тому просила визнати ідеальні частки у спільному майні (без реального поділу). Просила визнати за нею з урахуванням інтересів неповнолітньої доньки, яка проживає з нею у спільній частковій власності у вищезазначеному будинку та земельних ділянках у розмірі 2/3 ідеальних часток. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в ньому. Відповідач та його представник позов визнали частково не заперечували той факт, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя також не заперечували проти визнання за позивачкою права на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2000 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та заперечують право відповідачки на земельну ділянку площею 0,0708 га. із цільовим для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS], оскільки земельна ділянка була набута їм шляхом приватизації. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України, що діяв на момент придбання майна, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, при розділі майна частки подружжя є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2000 року по 18 березня 2014 року (а.с.16). Припинення шлюбу не припиняє права подружжя на спільне майно. На підставі рішення Левківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 30 листопада 2005 року відповідачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,2708 га., в т.ч. 0,2000 га. для будівництва житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] та 0,0708 га. для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] (без зазначення точної адреси). Під час шлюбу подружжям на земельній ділянці площею 0,2000 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд було побудовано житловий будинок (а.с.17-20). Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином в судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що нерухоме майно, а саме житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], є спільним сумісним майном подружжя, оскільки було придбано та побудовано на час перебування у зареєстрованому шлюб. Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними В той же час, частинами 2, 3 статті 70 цього ж акту встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до рішення суду про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем від 18 березня 2015 року малолітня дитина [PERSON],[INFO] залишена на виховання матері, аліменти на її утримання з відповідача у судовому порядку не стягувалися. Відповідач добровільно приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, направляє кошти на її утримання у розмірі ,що перевищує мінімальний розмір аліментів на одну дитину передбачений частиною 2 статті 182 сімейного кодексу України, таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні суд не вбачає (а.с.70-72). Відповідно п.5 Листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08. у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення(ст.120 ЗК України). Виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право на 1/2ід.частку за кожною із сторін на земельну ділянку площею 0,2000 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як зазначено в п. 10 Листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08 земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя. Суд відмовляє позивачу у визнанні права спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,0708 га., кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS], оскільки остання набута у власність відповідачем внаслідок приватизації. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial