Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей: малолітнього [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона проживала однією сім?єю з відповідачем [PERSON] і від спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується апостилізованим перекладом Витягу з реєстру актів про народження та відповідними довідками. З червня 2015 року сторони припинили спільне проживання, сім?я їхня розпалася, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Враховуючи те, що на час розпаду сім?ї спору про місце проживання дітей у них не виникало,то сини залишилися проживати з матір?ю і на даний час вони проживають за адресою: [ADDRESS] . За час окремого проживання діти перебувають на повному утриманні та вихованні матері і вона жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Проте, останнім часом у сторін виник спір з приводу виховання та місця проживання дітей, відповідач перестав у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв?язку з чим позивач зверталася до суду про стягнення аліментів з відповідача. В результат чого був виданий судовий наказ про стягнення аліментів, на підставі чого відкрито виконавче провадження з примусового його виконання. Крім того, 27.10.2019 та 28.10.2019 позивач зверталася до Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , однак, у реєстрації місця проживання дітей їй було відмовлено 28.10.2010 відповідно до п. 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016, тобто у зв?язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію дітей. Протягом останніх трьох років діти проживають з позивачем за місцем її реєстрації, син [PERSON] навчається у 4-А класі Криворізької ЗОШ І-ІІ ступенів №14 Криворізької міської ради Дніропетровської області, син [PERSON] відвідує групу №10 Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок №42)» Криворізької міської ради. Позивач повністю займається вихованням та утриманням дітей, створює та забезпечує необхідні належні умови для їх проживання, турбується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто проживання дітей разом з нею повністю відповідає їх інтересам. Батько ж взагалі самоусунувся від їх виховання, не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі у їх вихованні, не турбується про їх навчання, здоров?я та розвиток, тому позивач звернулася до суду з цим позовом і просить визначити місце проживання дітей разом з нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала заявлені нею позовні вимоги, просила їх задовольнити, справу розглядати у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, надіславши до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати у його відсутність. Від представника виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Старовойт В. надійшов Висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з позивачем. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що сторони проживали однією сім?єю і від спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується апостилізованим перекладом Витягу з реєстру актів про народження дітей. З червня 2015 року сторони припинили спільне проживання, сім?я їхня розпалася, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На час розпаду сім?ї спору про місце проживання дітей у сторін не виникало, тому діти залишилися проживати з матір?ю і на даний час вони проживають за адресою: [ADDRESS] . За час окремого проживання діти перебувають на повному утриманні та вихованні матері і вона жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні батька з дітьми. Останнім часом у сторін виник спір з приводу виховання та місця проживання дітей, відповідач перестав у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв?язку з чим позивач зверталася до суду про стягнення аліментів з відповідача. В результаті чого був виданий судовий наказ про стягнення аліментів, на підставі чого відкрито виконавче провадження з примусового його виконання. 27.10.2019 та 28.10.2019 позивач зверталася до Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , однак, у реєстрації місця проживання дітей їй було відмовлено 28.10.2010 відповідно до п. 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016, тобто у зв?язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію дітей. Протягом останніх трьох років діти проживають з позивачем за місцем її реєстрації по [ADDRESS] . [PERSON] навчається у 4-А класі Криворізької ЗОШ І-ІІ ступенів №14 Криворізької міської ради Дніропетровської області, що підтверджується характеристикою, виданою на нього та підписаною директором та керівником вказаного навчального закладу. [PERSON] відвідує групу №10 Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок №42)» Криворізької міської ради, що підтверджується Довідкою вказаного закладу № 50 від 21.05.2020. Позивач повністю займається вихованням та утриманням дітей, створює та забезпечує необхідні належні умови для їх проживання, турбується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 19.02.2020, що свідчить про те, що проживання дітей разом з матір?ю повністю відповідає їх інтересам. Батько дітей - [PERSON] взагалі самоусунувся від їх виховання, не надає ніякої матеріальної допомоги на їх утримання, не приймає участі у їх вихованні, не турбується про їх навчання, здоров?я та розвиток. Відповідно до Висновку виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 29.04.2021, враховуючи інтереси дітей [PERSON] та [PERSON] , комісія з питань захисту прав дитини вважає доцільним визначити місце проживання дітей з їх матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не приймає участі у житті синів [PERSON] та [PERSON] , добровільно не виконує свого обов`язку по їх утриманню, з огляду на вік дітей, які є малолітніми, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, місце проживання дітей, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 9 ст.141 ЦПК України зазначено, що у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, - суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved