Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 15 лютого 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 грудня 2011 року. Від даного шлюбу у них 28 травня 2004 року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом із нею. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 27 березня 2012 року і до досягнення повноліття. На даний час визначений судом розмір аліментів не є достатнім для утримання дитини та є меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 1860 грн. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. У судове засідання позивачка не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо надіслала суду заяву, про розгляду справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та дату був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відзив та заперечення на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 15.02.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 грудня 2011 року. При реєстрації шлюбу змінено прізвище [PERSON] на «Тройчак». Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №151829, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції від 25 червня 2004 року, про що зроблено актовий запис за №1317. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 травня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ([INFO]), аліменти у розмірі 550,00 гривень, щомісячно, починаючи з 27 березня 2012 року до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] 09 жовтня 2004 року зареєструвала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09 жовтня 2014 року серії 1-ИД №112192, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №1884. Після реєстрації шлюбу змінено прізвище позивача на «Янко». Згідно характеристики наданої класним керівником та директором Тернопільської [PERSON] ступенів ім. Віктора Гурняка встановлено, що [PERSON] навчається у 8 класі в Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. В. Гурняка. Відповідно до наказу №7 від 01 грудня 2017 року, ФОП [PERSON] [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта з 05 грудня 2017 року за угодою сторін. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Таким чином, з врахуванням положень ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 930 грн. (1860*50%/100). Встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 07 травня 2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 550,00 гривень, щомісячно, починаючи з 27 березня 2012 року до досягнення ним повноліття. Даний розмір аліментів є меншим від мінімального розміру гарантованого державною і не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатною особою молодого віку, а також те, що з боку відповідача суду не було надано заперечень чи інших доказів про те, що він не має можливості надавати позивачу на утримання неповнолітньої дитини аліменти в більшому розмірі, суд приходить до переконання, що потрібно змінити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] та визначити їх в розмірі 1500,00 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд при збільшенні розміру аліментів, приймає до уваги те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним і не позбавлений можливості працювати і заробляти кошти на утримання дитини та виконувати свій обовязок як батька встановлений законом. В силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідач в судове засідання не зявився та не представив суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обовязків по утриманню дітей та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved