Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі договору дарування від 21.11.2001, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Павленко М.В. за реєстровим номером 1106, рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 11.04.2007 про визначення часток у спільній сумісній власності та договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.10.2007, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 3397, [PERSON] належить на праві приватної власності кв. [ADDRESS] . Так як відповідач був чоловіком [PERSON] , був прописаний у вищевказаній квартирі та проживав як член сім`ї. 06.03.2013 рішенням Вовчанського районного суду Харківської області шлюб з відповідачем розірвано. З травня 2019 року, тобто вже 2 роки відповідач [PERSON] виїхав зі спірної квартири та фактично став проживати за іншою адресою. Відповідач квартирою не користується, в добровільному порядку виписатися не бажає, комунальні платежі не сплачує, що затрудняє позивачу, як власнику, виконувати обов`язки, передбачені ст..64 ЖК України, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутися до суду. 31 березня 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 26 квітня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час проведення судового засідання повідомлялиа своєчасно, належним чином, надала суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Пояснив, що він з позивачем колишнє подружжя, в спірній квартирі мешкають їхні діти. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 21.11.2001, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Павленко М.В. за реєстровим номером 1106 [PERSON] , [PERSON] , подарували [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] ( а.с.4). Рішенням Вовчанського суду Харківської області від 11.04.2007 визначено рівні частки по Ѕ частині за [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Згідно реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] по Ѕ частині за кожним, записано в реєстрову книгу за № дод.12, № 6134 стор.131 (а.с.6). Відповідно Договору купівлі-продажу жилого будинку від 06.10.2007, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 3397, [PERSON] належить на праві приватної власності кв. [ADDRESS] (а.с.7-11). Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, вказаний правочин купівлі-продажу кв. [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 2399934 (а.с.11). Згідно довідки виконкому Вовчанської міської ради Харківської області № 71 від 17.03.2021, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.17). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06.03.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с.18). Відповідач [PERSON] підтвердив, що не мешкає в спірній квартирі більше року, комунальні платежі не сплачує,договорів про користування спірною квартирою з позивачем [PERSON] не укладали, не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, на даний час вони не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] , не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, між сторонами будь-яких договірних відносин щодо користування належною позивачу квартирою не існує, тому на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved