Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Дарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є колишнім її чоловіком. Після розлучення в січні 20014 р. відповідач добровільно залишив квартиру, забравши всі свої речі та на сьогоднішній день в квартирі не проживає. В своїх позовних вимогах просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с. 32). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації (а.с. 26), причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи за відсутності відповідача останній до суду не надсилав. Третя особаДарницький районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві в судове засідання не з'явився, надіслав до суду лист про розгляд справи у відсутності представника (а.с. 28). На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 07.06.2007 р., виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (а.с. 8). Сторони є колишнім подружжям. Відповідно до довідки ЖБК «Ромашка-2» № 59 від 02.04.2013 р. в зазначеній квартирі зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.08.2010 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Згідно акту ЖБК «Ромашка-2» від 28.01.2015 р. [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], протягом останнього року (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 391 ЦК України захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, здійснюється шляхом пред`явлення власником вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його родини можуть бути визнані в судовому порядку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в разі їхньої відсутності на спірній жилій площі більше шести місяців без поважних причин. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не цікавився спірною жилою площею, не несе витрати по її утриманню, речей його в спірній квартирі не має. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин, речей його в квартирі не має, суд вважає, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved