Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 24 липня 2020 року, яку уточнила 07 жовтня 2020 року, в якій просить суд: змінити спосіб стягнення присудження аліментів, визначених судовим наказом, виданим 01 листопада 2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, стягнувши з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбних стосунків у них народилася неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не допомагав їй утримувати доньку, вона була змушена звернутися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для видачі судового наказу. За її заявою 01 листопада 2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення зі [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Після звернення із зазначеним судовим наказом до Інгулецького відділу виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо приведення його до примусового виконання. Позивачу було повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання, оскільки він не відповідає вимогам встановленим до виконавчого документа, а саме в резолютивній частині не визначено розмір твердої грошової суми. У зв`язку з даними обставинами позивач вимушена звернутись до суду з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. 27 листопада 2020 року відповідачем [PERSON] подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якій він заперечував щодо позовних вимог з наступних підстав. Він зазначив, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. [PERSON] вказав, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, [PERSON] вважає, що згідно судового наказу, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року, правомірно та законно стягнуто аліменти не в конкретній грошовій сумі, а у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - до досягнення дитиною повноліття. Отже сума, яка належить до стягнення не є сталою та підлягає вирахуванню державним/приватним виконавцем в кожний відповідний період стягнення. Відповідач [PERSON] вказує, що позивач як на підставу для зміни способу стягнення аліментів посилається виключно на повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06 квітня 2018 року. Однак, [PERSON] , як стягувачеві, потрібно було звернутися до суду зі скаргою на неправомірні дії головного державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області (зараз Інгулецький ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Терещенко Ю.В., а не з даним позовом до нього. Водночас, [PERSON] , звертає увагу, що у нього відсутній заробіток (дохід), з якого можна було б відрахувати певну частку, щодо обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Він не ухиляється та не має такого наміру в майбутньому ухилятися від виконання батьківських обов`язків. Відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не вмотивовано її вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з твердої грошової суми на ј частину заробітку (доходу) та вважає їх безпідставними, оскільки судовий наказ Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року, ним виконується добровільно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак в судовому засіданні її представник адвокат Примаков К.О., просив задовільнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів, від отримання відзиву на позовну заяву відмовився, мотивував відмову тим, що відповідач повинен був завчасно йому надіслати відзив, а відтак відповідач бажає затягнути розгляд справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили залишити позов без задоволення, оскільки відповідач в добровільному порядку виконує вимоги по сплаті аліментів, на виконання судового наказу виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2017 року. [PERSON] вказав, що на разі перебуває у скрутному матеріальному становищі та має на утриманні ще одну дитину, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з ним, що не було враховано судом при прийнятті рішення про стягнення аліментів на утримання його доньки [PERSON] . У зв`язку з тим, що представнику позивача не були відомі дані обставини, судом було оголошено перерву для надання часу представнику позивача [PERSON] узгодити позицію з позивачем. В подальшому, 30 листопада 2020 року до канцелярії суду позивачем [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з тим, що на утриманні відповідача перебуває ще одна неповнолітня дитина, а саме просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористались, однак, 10 грудня 2020 року через канцелярію суду надійшла заява від останнього про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представник позивача просив задовільнити позов в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] також в судове засідання не з`явились, однак відповідачем подана заява, в якій він заперечував, з приводу прийняття заяви від 30 листопада 2020 року про зменшення позовних вимог, мотивувавши це тим, що зазначена заява [PERSON] фактично є заявою про зменшення розміру позовних вимог, а отже подана з пропуском процесуального строку та не відповідає вимогам щодо її оформлення, встановленим ЦПК України. Водночас, [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме в частині зміни способу стягнення аліментів, визначених наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 листопада 2017 року зі стягнення з [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Проте, зазначив, що стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів повинно починатися з дня набрання рішенням суду законної сили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, надання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із запереченнями відповідача, викладеними ним в відзиві на позовну заяву, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу зареєстрованим Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №160 (а.с.7). Від шлюбних стосунків у них народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 грудня 2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.6). 01 листопада 2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач посилається на Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06 квітня 2018 року, згідно змісту якого виконавчий документ не відповідає вимогам щодо виконавчого документу, а саме в резолютивній частині судового наказу не зазначено тверду грошову суму що підлягає стягненню з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліметів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватись разовим її здісненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню. Вищезаначена позиція суду, повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 15 лютого 2014 року, справа №6-143цс13. Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів,\~яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.\~При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що\~розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача яка буде стягуватися як аліменти на дитину суд враховує стан здоров`я дитини, яка часто хворіє, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів, його матеріальне становище (відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату); відсутність даних про:\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи вищевказані обставини по справі, матеріальний стан відповідача,\~наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти,\~а також те, що відповідач погоджується на стягнення з нього\~аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), що також узгоджується позицією позивача про зменшення вимог щодо стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення розміру частки заробітку (доходу),\~яка буде стягуватися як аліменти на дитину, та визначає 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не меньше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів з моменту подачі позовної заяви, суд вважає за необхідне відмовити в даній частині, зазначивши наступне. Відповідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, аліменти у новому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили. Отже, при зміні способу стягнення аліментів, вже стягнутих судом на утримання дитини, підлягають стягненню з моменту набрання чинності рішенням суду. Приймаючи вказане вище рішення, суд відхиляє позицію відповідача про порушення позивачем порядку подачі до суду змінених позовних вимог в частині їх зменшення, оскільки за тих обставин позивачем не змінено підстави та предмет позову, що узгоджується з положеннями ч.ч.4, 6 ст. 49 ЦПК України. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача,\~яка в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, тому відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial