Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2015 року. В період часу з 1991 року по 1997 рік вона працювала в колгоспі «Першотравневий», що пізніше був перейменований в КСП «Застир'я». Оскільки мала право на отримання земельної частки (паю) 14 березня 2000 року їй було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0196654 на земельну ділянку площею 3,11 умовних кадастрових гектарів. На початку 2017 року, з відповіді Відділу Держгеокадастру у Демидівському районі їй стало відомо, що сертифікат про право на земельну частку (пай) серії РВ № 0196654 на підстав договору дарування перейшов у власність відповідачеві [PERSON] Пізніше відповідач [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії РВ № 001638, що був виданий 21 лютого 2001 року Боремельською сільською радою. У звязку з цим, позивач [PERSON] зазначає про те, що змушена була звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року було встановлено нікчемність договору дарування від 14 березня 2000 року. Після чого вона звернулася з заявою до Демидівської районної державної адміністрації та згідно розпорядження Демидівської районної державної адміністрації № 183 від 18 червня 2018 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). На її замовлення проектною організацією була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Серед документів, що необхідно було подати для реєстрації права власності на земельну ділянку є і акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Однак, відповідач [PERSON] неправомірно відмовився від підписання технічної документації із землеустрою та не погодив межі земельної ділянки, чим порушив її право на приватизацію земельної ділянки. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просить, визнавши неправомірною відмову [PERSON] у підписанні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), визнати за [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON] Крім того, позивач [PERSON] понесені нею судові витрати просила стягнути з відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник\~адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві, та просили визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, без погодження меж такої земельної ділянки із суміжним землекористувачем [PERSON], а судові витрати позивача [PERSON] стягнути з відповідача. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Боремельської сільської ради на розгляд справи не зявився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, за наявними у ній матеріалами (а.с. 44, 61). Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на розгляд справи не зявився, подав до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі та за наявними у справі матеріалами (а.с. 42). Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача не визнали та пояснили, що чинне законодавство не зобовязує відповідача [PERSON] погодити межі земельної ділянки суміжного землекористувача, оскільки відповідач має право погодити, чи не погодити межі земельної ділянки. Позивачем [PERSON] не надано доказів, що діями відповідача [PERSON] порушені її права та законні інтереси, а також не доведено, що вона у встановленому порядку зверталася до [PERSON] для погодження меж земельної ділянки. Крім того, державний акт на право власності на землю, що виданий відповідачеві [PERSON], ніким не скасований, а тому на час розгляду справи [PERSON] є власником земельної ділянки на яку [PERSON] замовила та виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Просять у задоволені позовних вимог відмовити та понесені відповідачем витрати покласти на позивача. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши надані сторонами докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення чи поновлення провадження у справі. У позовній заяві позивач зазначила як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Боремельську сільську раду та Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. Ухвалою суду про прийняття позовної заяви та відкриття провадження по справі від 28 серпня 2018 року було залучено до участі у справі як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Боремельську сільську раду та Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. Статтею 14 Конституції України\~передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Ч. 6 ст. 118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розпорядження голови Демидівської районної державної адміністрації № 183 від 18 червня 2018 року (а.с. 10) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі рішення Демидівського районного суду Рівненської області про визнання права на земельну частку (пай) КСП «Застиря» в масиві № 9 ділянка № 18 площею 1,85 га (рілля) та в масиві № 24 площею 0,145 га (кормові угіддя) за межами населених пунктів на території Боремельської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2017 року у цивільній справі № 558/312/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області, Млинівська районна державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування нікчемним, судом встановлено нікчемність договору дарування земельного сертифікату, що укладений 14 березня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Демидівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 228. Крім того, технічна документація із землеустрою містить довідку № 02-21/768, що видана 13 червня 2018 року Боремельською сільською радою Демидівського району Рівненської області, згідно якої зазначається про те, що на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія РВ № 0196624, виданого 14 березня 2000 року за громадянкою [PERSON] обліковується земельна частка (пай) загальною площею 1,995 га, в тому числі згідно проекту організації ріллі в масиві № 9, ділянка № 18 площею 1,85 га та кормові угіддя в масиві № 24 ділянка №37 площею 0,145 га. Ч. 1\~ст. 121\~ЗК України визначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ч. 2\~ст. 121 ЗК України\~розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Згідно дослідженої в судовому засіданні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 4-32), встановлено, що на замовлення позивача [PERSON] ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Боремельської сільської ради (ОТГ) Демидівського району Рівненської області. \~ \~ \~ \~Матеріали технічної документації містять повідомлення Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 02-21/944 від 22 липня 2018 року, що адресоване [PERSON] та згідно якого зазначається про те, що розглянувши надану на погодження технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Боремельська сільська рада Демидівського району Рівненської області відмовила [PERSON] у погодженні технічної документації у звязку з недотриманням вимог п. 3.12 розділу ІІІ Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». \~ \~ \~ \~У повідомленні Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 02-21/944 від 22 липня 2018 року розяснено [PERSON] про необхідність звернення до власника/користувача суміжної земельної ділянки [PERSON] щодо погодження технічної документації та підписання акта прийомки-передачі межових знаків на збереження. Виготовлена на замовлення позивача [PERSON] технічна документація із землеустрою не була погоджена суміжним землекористувачем [PERSON] П. «г» ч. 1\~ст. 96 ЗК України\~визначає, що землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 3\~ст. 103 ЗК України\~власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Чинне земельне законодавство України не закріплює за суміжним землекористувачем обовязку погодити межі земельної ділянки сусіднього землекористувача. За змістом\~ст. 198 ЗК України\~погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про землеустрій»\~встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. При вирішенні спору суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 445/297/17. Так, Верховним Судом відзначено, що непогодження меж земельної ділянки суміжним землевласником (землекористувачем) є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому, кадастровою зйомкою є комплекс робіт, що проводять юридичні і фізичні особи, які одержали у встановленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база. Вирішення питань повязаних з передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у звязку з відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок. За таких обставин, судом встановлено, що відмова відповідача [PERSON] від погодження меж земельних ділянок, які бажає приватизувати позивач [PERSON] не обмежує її право на приватизацію земельних ділянок та не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельних ділянок позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування в межах їх компетенції. Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) встановлено, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтереси держави. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, судом встановлено, що відмова відповідача [PERSON] від погодження меж земельної ділянки, не обмежує право позивача [PERSON] на приватизацію земельної ділянки, не позбавляє її можливості вчинити дії спрямовані на приватизацію земельної ділянки та не є перешкодою у прийнятті органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, відповідних рішень. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] понесених нею судових витрат є безпідставними, оскільки у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Разом з тим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат відповідача на надання правничої допомоги в розмірі 4050,20 гривень, а також 232,00 гривень на проїзд, оскільки надані відповідачем копії квитків на проїзд автобусом та копія квитанції про сплату коштів за надання правничої допомоги не можуть бути підставою для стягнення таких витрат за відсутності оригіналів зазначених документів. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням вказаних правових норм, підстав для стягнення з позивача на користь відповідача, понесених відповідачем судових витрат не встановлено. Відповідно до ст.ст. 12, 96, 103, 198, 121 Земельного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed