Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.03.2007 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір 380/295/07-Ж, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором30.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки № 04/І-153 - іпотечне майно трьохкімнатна квартира загальною площею 71,80 кв.м., жилою площею 41,50 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Позивачу стало відомо, що її квартира реалізується шляхом проведення електронних торгів, у зв`язку із тим, що 24.10.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 60415152 щодо виконання виконавчого напису від 31.10.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., який зареєстровано в реєстрі за № 24808. Вважаючи, що такий виконавчий напис вчинений без дотримання вимог законодавства України, а саме за відсутності документів, що свідчать про безспірність заборгованості, не отримання від відповідача повідомлень про наявність заборгованості та письмову вимогу про сплату такого боргу, вчинення виконавчого напису після спливу 3-х років з дня виникнення права вимоги, а також, що на даний час діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, просила суд визнати виконавчий напис № 24808 від 31.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представником надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, в задоволенні позову просили відмовити. У судове засідання приватний нотаріус не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 380/295/07-Ж, згідно якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 112 100,00 доларів США, зі сплатою процентів 12,50% з графіком погашення з травня 2007 року по березень 2020 року. Кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме: трьохкімнатної квартири загальною площею 71,80 кв.м., жилою площею 41,50 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 30.03.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено іпотечний договір № 04/І-153, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем за Договором кредиту № 380/295/07-Ж від 30.03.2007 року, а також зобов`язань за цим Договором нерухоме майно, включаючи всі його чинні та майбутні поліпшення, переобладнання та реконструкції, а саме: трьохкімнатну квартиру загальною площею 71,80 кв.м., жилою площею 41,50 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно п. 4.1. Іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4.5. Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно п. 4.7. Іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 24808, про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору кредиту № 380/295/07-Ж від 30.03.2007 року за період з 12.09.2016 року по 12.09.2017 року у загальному розмірі 203 753,76 доларів США та суми плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. 24.10.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60415152 з примусового виконання виконавчого напису № 24808, виданого 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Наказ № 296/5), вказано, що: 1.1. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. 1.2. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3.2. Глави 16 Наказу № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно п. 7 Глави 16 Наказу № 296/5 вказано, що: 7.1. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Згідно п. 3.5. Глави 16 Наказу № 296/5 При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Згідно п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова № 1172) вказано, що: Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 (К/800/6492/17) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 (К/800/7651/17), про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Крім того, 20.06.2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 826/20084/14, провадження № 11-174ас18, якою відмовила в перегляді ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції від 29.11.2001 року) «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Позивачем не доведено перед судом того, що сума заборгованості не є безспірною, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів, позивачем не доведено перед судом того, що порушено процедуру вчинення виконавчого напису нотаріуса, оскільки до суду не надано таких доказів. Посилання позивача на те, що виконавчий напис був вчинений після спливу 3-х років з дня виникнення права вимоги, спростовується матеріалами справи, оскільки за договором кредиту платежі здійснюються за графіком погашення з травня 2007 року по березень 2020 року, а зважаючи на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено 31.10.2017 року, тобто до закінчення строку погашення кредиту, то строк для вчинення виконавчого напису не сплинув. Посилання позивача на те, що на даний час діє мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не може бути взятий судом до уваги, оскільки позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин, які вказані в умовах ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed