Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 02.06.2007 року, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016 року у справі №332/2574/16-ц. Від спільного життя мають двох дітей. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016 року у справі №332/2949/16-ц з відповідача [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей:ХижченкоДар»ю Сергіївну, [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно. 11 вересня 2017 року старшій дитині [PERSON] виповнилося 18 років, а тому на даний час здійснюється стягнення аліментів на другу дитину у розмірі 1/6 частини доходу відповідача за вирахуванням тієї частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи, що нормами діючого законодавства, а саме ст. 183 СК України надано право особі, яка є отримувачем аліментів на звернення до суду щодо зміни розміру аліментів внаслідок досягнення старшою дитиною повноліття, просить змінити розмір аліментів, що стягуються за вищевказаним рішенням суду та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON]. [INFO] у розмірі 1/4 частинивсіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, в судове засідання не з?явилася. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, яка мається в матеріалах справи(а.с.98). Через канцелярію суду надійшла заява позивача щодо розгляду справи без її участі та участі її представника. На позовних вимогах наполягає(а.с.99). Відповідач [PERSON]В.в судове засідання не зявився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшла заява відповідача щодо розгляду справи без його участі. Проти позову заперечує у повному обсязі, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню(а.с.93). Разом з тим, відповідачем [PERSON] наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що на теперішній час він працює та має постійний дохід, та постійно сплачує аліменти. Заборгованості немає. Після закінчення виконавчого листа щодо сплати аліментів на двох дітей, він добровільно звернувся до бухгалтерії підприємства та продовжує сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Крім того, на теперішній час він сплачує аліменти на утримання батька [PERSON] у розмірі 2500грн., що підтверджується рішенням суду. Таким чином, на двох осіб він сплачує 1/3 частину своїх доходів, що відповідає діючому законодавству, а саме ч.5 ст. 183 СК України(а.с.50-52). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.7,8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншим міжнародним договорам України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вище вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016 року, яке набрало законної сили 31.10.2016 року(а.с.5). Згідно свідоцтву про народження серії 1-ЖС № 137384встановлено, що [PERSON] народився 28.09.2003 року, та його батьком у свідоцтві вказаний відповідач [PERSON](а.с.8).Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини(ст.141 СК України). Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.10.2016 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], починаючи з 31.08.2016 року і до повноліття [PERSON]С.(а.с.6). Найстаршій дитині сторін ХижченкоДар»ї Сергіївні 11 вересня 2017 року виповнилося вісімнадцять років та вона досягла повноліття. Положеннями ч.2,3 ст. 183 СК України визначено, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку(доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Отже, чинним законодавством передбачено право батьків звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину після досягнення повноліття найстаршою дитиною, тобто на зміну розміру аліментів, визначених раніше рішенням суду. З копії заяви від 18.09.2017 року відповідача [PERSON] поданої ним до розрахункового відділу ПАТ «Запоріжсталь» вбачається, що він просив утримувати аліменти у розмірі 1/6 частки та перераховувати їх на ім.»яХижченко М.М. на утримання дитини [INFO]. Утримування здійснювати з 01.10.2017 року до 28.09.2021 року(а.с.53). Судом встановлено, що після досягнення дочкою сторін [PERSON] повноліття з відповідача стягуються аліменти на другу неповнолітню дитину сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки від заробітку(доходу) відповідача за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2017 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти щомісячно на утримання батька [PERSON] у розмірі 2500грн. з 3.11.2017 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін(а.с.22). Вказане рішення було скасовано постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10.04.2018 року та ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] на користь батька [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/10 частки від заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2017 року(а.с.100-103). Отже, суд вважаєхибними доводи відповідача у поданому ньому відзиві на позову заяву в тій частині, що на двох осіб він сплачує 1/3 частину своїх доходів, що відповідає діючому законодавству, а саме ч.5 ст. 183 СК України, оскільки ця норма передбачає право батьків на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї третини на двох дітей. Відповідно до довідок ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти, та його дохід за період з липня 2017 року по грудень 2017 року склав 84395,66грн.(а.с.56,59,62) Положеннями ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, з аналізу зазначеної норми матеріального права можливо дійти висновку, що розмір аліментів може бути змінено і в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Оскільки ч.3 ст. 183 СК України передбачає можливість звернення батьків з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей після досягнення найстаршою дитиною повноліття, якщо аліменти стягнуто на двох і більше дітей у єдиний частці, це і є іншим випадком, передбаченим СК України про який йде мова у статті 192 СК України. Отже, СК України надано право батьків на звернення до суду з позовом щодо зміни розміру аліментів на іншу дитину, внаслідок досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги положення ст.180, ч.3 ст.183 СК України та зважаючи на те, що відповідач має задовільний стан здоров»я, є особою працездатного віку, має стабільний дохід, суд приходить до переконання про можливість визначити інший розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення суду, на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] у зв»язку із досягненням старшою дочкою [PERSON] повноліття. При визначенні розміру аліментів у частці від доходу відповідача, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, окрім іншого, наявність у відповідача іншого утриманця батька [PERSON] на користь якого рішенням суду стягнуто аліменти у розмірі 1/10 частки від заробітку(доходу) щомісячно. Відомостей про те, що відповідач має на утриманні інших малолітніх або неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON], [INFO], матеріали справи не містять. При вирішенні спору по суті, суд також враховує, що Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня складає 1860грн.. Суд вважає, що стягнення з відповідача аліментів на утримання батька у розмірі 1/10 частки від заробітку(доходу) щомісячно не знімає з нього обовязку щодо утримання неповнолітньої дитини та, на думку суду, визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку(доходу) суттєво не погіршить матеріальне становище відповідача, так як суд вважає, що він має можливість надавати своїй дитині матеріальне утримання саме у такому розмірі, який надасть можливість забезпечувати дитині належний рівень утримання та забезпечення її розвитку та виховання. Крім того, суд приходить до переконання, що визначення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку(доходу) відповідача призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9 ст. 7 СК України. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 704,80грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

Outcome: approved