Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Турійської районної державної адміністрації Волинської області про визнання недійсними розпорядження та державного акта на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що розпорядженням Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 30 липня 2008 року № 202 їй виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства у межах Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області. 01 жовтня 2008 року на підставі вказаного розпорядження видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 551999. Водночас їй стало відомо, що належна їй на праві власності земельна ділянка використовується іншою особою. Так, відповідно до інформації, що надана їй відділом у Турійському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, згідно з підпунктом 1.3 пункту 1 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 20 травня 2010 року №148 ту ж саму земельну ділянку виділено в натурі (на місцевості) відповідачу [PERSON] та 24 листопада 2010 року на підставі вказаного розпорядження їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №058552. Таким чином, належну їй на праві власності земельну ділянку без її вилучення чи іншого припинення права користування незаконно передано у власність відповідачу [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, просила визнати недійсними підпункт 1.3 пункту 1 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 20 травня 2010 року №148 про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі двох земельних часток (паїв), згідно із схемою поділу земель на частки (паї), для ведення особистого селянського господарства у межах Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області [PERSON] , та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №058552, що виданий 24 листопада 2010 року [PERSON] на земельну ділянку площею 3.1586 га, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №011009200027. Ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, однак, подала адресовану суду заяву про те, що вона повністю підтримує позов з підстав, викладених у позовній заяві, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Турійської районної державної адміністрації Волинської області у підготовче засідання не з`явилися, однак, подали до суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги визнають повністю, просили справу розглядати за їхньої відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Боблівська сільська рада Турійського району Волинської області, у підготовче засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у підготовче засідання також не з`явився, однак,начальником вказаного управління подано адресовану суду заяву, в якій він вказаує, що при вирішенні спору посилається на розсуд суду і просить справу за вказаним позовом розглядати за відсутності їхнього представника. Враховуючи, що у підготовче засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Згідно із частинами першою, четвертою, статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент набуття позивачем у власність земельних ділянок) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3.1586 га, яка розташована на території Боблівської сільської ради Турійського району Волинської області, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, про що 01 жовтня 2008 року на підставі розпорядження Турійської районної державної адміністрації на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 13). Крім того, з матеріалів справи слідує, що згідно з підпунктом 1.3 пункту 1 розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 20 травня 2010 року №148 ту ж саму земельну ділянку виділено в натурі (на місцевості) відповідачу [PERSON] 24 листопада 2010 року на підставі вказаного розпорядження на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №058552 (а.с. 17). Відповідно до листа відділу у Турійському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 27 березня 2020 року передача цієї ж земельної ділянки у власність відповідачу могла статися через технічну помилку під час виготовлення проектантами технічної документації (а. с. 11). Таким чином, судом встановлено, що в межах належної позивачу [PERSON] на праві власності земельної ділянки знаходиться земельна ділянка, незаконно передана у власність відповідачу [PERSON] на підставі оспореного розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 20 травня 2010 року №148 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №058552. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 20 травня 2010 року №148 в частині виділення земельної ділянки [PERSON] та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №058552. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 420.40 гривень; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, - 420.40 гривень (по 210.20 гривень з кожного). На підставі викладеного, статей 116, 118, 125, 152 ЗК України, та

Outcome: approved