Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, у якому посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.01.1989 року їй належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. Свердлова 20. 21.12.2010 року, на прохання онуки, вона надала згоду про реєстрацію відповідача [PERSON] В житловому будинку зареєстрований [PERSON] Відповідач у будинку не проживає з 2010 року, за призначенням будинок не використовує. Просить позбавити право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. Свердлова, 20, [PERSON] [INFO], зобовязати Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав викладених у позовній заяві, просила позбавити право користування житловим приміщенням за адресою: Херсонська область м. Берислав вул. Свердлова, 20, [PERSON] [INFO], зобовязати Бериславський районний сектор управління Державної міграційної служби у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Представники третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яке й означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що будинок № 20 по вул. Свердлова в м. Бериславі Херсонської області належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.01.1989 року. Згідно домової книги в житловому будинку зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки №386 від 08.06.2015 року виданої Бериславською міською радою Херсонської області [PERSON], [INFO] не проживає в [INFO] з 2010 року (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб між якими розірвано. Позивачка [PERSON] є її бабусею. На її прохання [PERSON] зареєструвала у своєму будинку [PERSON], який жодного дня в будинку не проживав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. Свердлова, 20, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у його утриманні, використовує будинок для реєстрації, що порушує права власника на розпорядження своїм майном Громадянин має бути зареєстрований за місцем свого фактичного проживання, тобто вказане житло перестало для відповідача бути місцем проживання, оскільки він жодного дня у ньому не проживав. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, а тому виходячи з зазначених норм закону, відповідач не є членом сім»ї власника. Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сімї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. За вищезазначених обставин, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391, ЦК України

Outcome: partial