Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку в натурі. В обґрунтування позову посилається на те, що 08 липня 2005 року за договором купівлі - продажу, нею був придбаний житловий будинок №35, розташований в селі Юрківці, Заставнівського району, Чернівецької області з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. 02 листопада 2010 року Заставнівським районним судом Чернівецької області був розірваний шлюб між позивачем [PERSON]І та відповідачем [PERSON] На підставі рішення суду спільне сумісне майно подружжя було поділене, а саме житловий будинок, номер 35, розташований в селі Юрківці, Заставнівського району, Чернівецької області та виділено відповідачу [PERSON] ? частину будинку та [PERSON] ? частину будинку, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно 25.04.2016 року. У позивача виникла потреба в поділі в натурі житлового будинку, у звязку з чим нею замовлено висновок експертного будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого, ринкова вартість житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями становить 128790 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог, відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №109-05-16, по другому варіанту розподілу житлового будинку в натурі просить: виділити позивачу реальну частку з житлового будинку №35 по вулиці Окружна (Кільцева), село Юрківці, Заставнівського району Чернівецької області, ринковою вартістю 69588,21 гривень, що становить 54/100 та визнати право власності у вигляді квартири №2, яка складається з наступних приміщень у житловому будинку літ. «А» - кухні 1-3 площею 3,40 кв.м., кімнати 1-4, площею 16,70 кв.м., загальною площею 20, 10 кв.м. обладнавши окремий вхід із приміщення 1-3, облаштувавши дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-4; виділити відповідачу реальну частку з житлового будинку №35 по вулиці Окружна (Кільцева), село Юрківці, Заставнівського району Чернівецької області, ринковою вартістю 59 201,91 гривень, що становить 46/100 та визнати за ним право власності у вигляді квартири №1, яка складається з приміщень в житловому будинку літ. «А» -коридору 1-1 площею 4,40 кв.м. , кімнати 1-2 площею 12,70 кв.м., загальною площею 17,10 кв.м., замурувавши дверні прорізи між приміщеннями 1-1 та 1-4, 1-1 та 1-3; стягнути з позивача на користь відповідача різницю вартості часток житлового будинку в розмірі 5193,15 гривні. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмовому запереченні на позовну заяву. Заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.09.2003. Рішенням Заставнівського районного суду від 02.11.2010 у цивільній справі №2-486/10, яке набрало законної сили 08.12.2010 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.27-29). Приписами ч.3 ст.60 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні під час розгляду цивільної справи №2-486/10 встановлено, що сторонами в період перебування в шлюбі придбано житловий будинок під №35 по вул. Окружній в с.Юрківці Заставнівського району Чернівецької області. Даний житловий будинок в подальшому сторонами був відремонтований та частково добудований. Згідно зведеного акту вартості будинку, господарських будівель та споруд Заставнівського районного бюро технічної інвентаризації, станом на 20.07.2010 року вартість спірного будинку становить 156795 грн. Домовленості про добровільний поділ вказаного будинку сторонами не досягнуто. Також рішенням Заставнівського районного суду від 02.11.2010 вирішено поділити спільне сумісне майно подружжя, житловий будинок під №35, розташований в с.Юрківці, Заставнівського району Чернівецької області та виділити [PERSON] 1/2 частину будинку та [PERSON] 1/2 частину будинку. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просила поділити між нею та відповідачем в натурі спірний житловий будинок, у відповідності до належних кожному із них часток, визначених зазначеним рішенням Заставнівського районного суду. Питання поділу майна, що є у спільній частковій власності врегульовано ст. 367 ЦК України, згідно приписів частини 1 та 2 якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що поділ житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру і вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли у результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Тобто, при поділі майна, що знаходиться в спільній часткові власності, поділяється між усіма співвласниками і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Згідно ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до частин 1, 2 ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 передбачено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виходячи з вищенаведеного об'єктом поділу може бути житловий будинок, як головна річ, а господарські будівлі і споруди призначені для його обслуговування є його приналежністю та окремому поділу без житлового будинку не підлягають. Із дослідженого в судовому засіданні висновку №109-05-16 будівельно-технічного дослідження встановлено, що ринкова вартість спірного обєкту нерухомого майна визначалася з урахуванням належних до нього господарських та побутових будівель та становить 128790 грн. ( а.с.13). При цьому у своєму висновку експерт визначив варіанти поділу тільки житлового будинку (без господарських будівель та споруд) на підставі технічного паспорту на обєкт дослідження, виготовленого 15.07.1999, наданого позивачем для проведення дослідження. Разом з цим в судовому засіданні встановлено, що під час розгляду цивільної справи №2-486/10 про поділ майна подружжя судом досліджувався технічний паспорт на будинковолодіння в с. Юрківці по вул. Окружній, 35, виготовлений 20.07.2010 та вартість спірного домогосподарства згідно зведеного акту вартості будинку, господарських будівель та споруд станом на 20.07.2010 становила 156\~795 грн., що зазначено в рішенні суду від 02.11.2010 (а.с.52, 27, а.с. 30 справа №2-486/10) Як вбачається із листа начальника Заставнівського РБТІ №270 від 27.10.2016, інженером РБТІ 11.10.2016 проведена поточна інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Юрківці по вул.Кільцевій (Окружній), 35, під час якої виявлено, що згідно інвентарної справи на дане будинковолодіння, виготовленої 20.07.2010 на земельній ділянці знаходиться: літера «А»- житловий будинок, літера «Б» - літня кухня, літера «Д» - вбиральня, літера «Ж» - сарай, літера «З» - сарай, літера «І» - літня кухня, літера «К» - криниця, літера «Л» - гараж, №1-2 огорожа, в тому числі побудовано самовільно літня кухня літ. «І», гараж літ. «Л», сарай літ. «З», сарай літ. «Ж», добудова до житлового будинку літ «а1» та «а11». При проведенні обстеження виявлено, що самовільно проведено реконструкцію літньої кухні літ. «Б» та літньої кухні літ.»І» в житловий будинок , за рахунок чого значно збільшилася житлова та загальна площа житлового будинку. У звязку з виготовленням РБТІ 20.07.2010 нової інвентарної справи та технічного паспорта на дане будинковолодіння попередній технічний паспорт та інвентарна справа втратили чинність ( а.с.89). Зазначені обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні копіями матеріалів інвентарної справи від 20.07.2010 (а.с.51-55) В розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій). Відповідно до п. 2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ від 30.09.2015 № 6-286 цс 15. За вказаних обставин, оскільки судом встановлено, що до складу спірного майна (житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, як головної та приналежної речі) входять самочинно збудовані (реконструйовані) будівлі та споруди, то такий обєкт нерухомого майна не підлягає поділу. Крім цього суд вважає, що висновок експертного дослідження №109-05-16 не може прийматися як належний та допустимий доказ варіантів поділу спірного будинку та виділення в натурі належних сторонам ідеальних часток в цьому майні, оскільки всупереч до ст.7 Закону України «Про судову експертизу», п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», п 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, експертне дослідження проводилося експертом оцінювачем [PERSON], який не являється судовим експертом, атестованим для проведення будівельно-технічного дослідження на підставі технічного паспорту, що втратив чинність, без врахування наявності самочинно побудованих обєктів нерухомого майна, що входять до складу спірного будинковолодіння.\~\~\~\~ З огляду наведеного суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову. На підставі ч. 1, 2 ст.186, ч.1,2 ст. 367, 376 ЦК України, Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55,

Outcome: dismissed