Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно посилаючись на ті обставини, що [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371, належало право на земельну частку (пай), розташовану на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину, яка відкрилась, за законом прийняла вступивши в управління нею її дочка [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою позивача, але не оформила її. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину, яка відкрилась, за законом прийняла позивач [PERSON] , звернувшись у встановлений законом строк, з відповідною заявою до нотаріуса. Однак, внаслідок не оформлення спадкоємцем [PERSON] прийняття нею спадщини після спадкодавця [PERSON] , а також через неможливість доведення родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину щодо сертифіката про право на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадщини [PERSON] . У зв`язку з вище викладеним позивач змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить встановити факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою, встановити факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є одна й та сама особа, а також визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розташовану на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області в порядку спадкування за законом права, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Покиньборода М.П. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача\~ Кодимської\~міської ради\~Одеської області\~в підготовче\~засідання не\~з`явився,\~відповідач надав\~до суду\~клопотання від\~15.02.2021\~року №\~02-17/325\~(а.с.31)\~про розгляд\~справи за\~відсутності його\~представника,\~в якому\~також зазначив,\~що позовні\~вимоги позивача\~визнає в\~повному обсязі.\~Згідно ч.3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія запису акту про народження № 31 від 08.07.1959 року (а.с.61) наданого суду Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 380/75-19 від 10.03.2021 року. При цьому, в даному акті датою народження [PERSON] зазначено 17 червня 1959 року, а самі відомості до бланку акту на українській мові внесенні на російській мові із вказанням прізвищ « [PERSON] » на російській мові як « [PERSON] ». 25.01.1978 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія запису акту про укладення шлюбу № 2 від 25.01.1978 року (а.с.62) наданого суду Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за № 380/75-19 від 10.03.2021 року. При цьому, відомості до бланку даного акту на українській мові також були внесенні на російській мові із вказанням прізвища « [PERSON] » на російській мові як « [PERSON] ». За життя [PERSON] Кодимською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ОД-12 № 0248371, який був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 24.04.1997 року за № 71 та посвідчував її право на земельну частку (пай) на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується копією листа-повідомлення відділу у Кодимському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2018 року № 925/109-18 (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Олексіївською сільською радою Кодимського району Одеської області 24.05.2001 року, актовий запис № 12 (а.с.24). Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. В свою чергу, згідно ст. 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом сестра померлого є спадкоємцем другої черги. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , зокрема право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ОД-12 № 0248371, успадкувала її дочка [PERSON] , яка вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області від 09.04.2020 року № 02-17/193 (а.с.7). Однак, за свого життя [PERSON] документально не оформила дане прийняття, внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримала, про що свідчить лист-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори від 22.12.2020 року № 2048/02-14 (а.с.4). 14.07.2009 року [PERSON] було видано паспорт громадянина України, в якому датою її народження вказано [INFO] , в свою чергу згідно форми №\~1\~на [PERSON] \~№ [NUMBER] \~(а.с.59),\~наданої суду\~Кодимським районним\~сектором ГУ\~ДМС України\~в Одеській\~області за\~№ 5134-57/5134.1-21\~від 05.03.2021\~року в порядку, передбаченому ч.2 ст. 294 ЦПК України, батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] . При цьому, самі відомості до бланку форми № 1 на українській мові були внесенні на російській мові із вказанням прізвищ « [PERSON] » на російській мові як « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 11.01.2018 року, актовий запис № 3 (а.с.35). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1265 ЦК України передбачає, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас із цим ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняла за законом позивач [PERSON] , подавши у встановлений законом строк, а саме 06.07.2018 року, до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини внаслідок чого була заведена спадкова справа № 211/2018, що підтверджується копією зазначеної спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. 06.07.2018 року (а.с.33-47) та копією рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 28.05.2019 року у справі № 503/2433/18, яке набрало законної сили 28.06.2019 року (а.с.12). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Згідно вищевказаного листа-повідомлення відділу у Кодимському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2018 року № 925/109-18 (а.с.8), [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 № 0248371 не видавався. При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останню було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Пунктом 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак,\~при відсутності\~правовстановлюючих документів\~на спадкове\~майно \~право на\~земельну частку\~(пай)\~за сертифікатом\~серії ОД-12\~№ 0248371,\~через втрату\~останнього,\~не здійснення\~документального оформлення\~прийняття спадщини\~спадкоємцем [PERSON] \~після спадкодавця\~ [PERSON] ,\~а також\~через неможливість\~доведення родинних\~відносин між\~померлими [PERSON] \~та [PERSON] ,\~як між\~матір`ю та\~дочкою,\~позивач [PERSON] \~позбавлена можливості\~оформити своє\~право на\~прийняту спадщину\~шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що також підтверджується змістом листа-повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 22.12.2020 року № 2048/02-14 (а.с.4). При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою необхідно позивачу [PERSON] для прийняття спадщини. У зв`язку з чим встановлення вказаного факту пов`язане з вирішенням спору про право спадкоємця на спадщину. Згідно з пункт 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині встановлення родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між матір`ю та дочкою обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сукупність вище наведених доказів підтверджують його. Що стосується вимоги позивача про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є одна й та сама особа, суд зазначає, що встановлення вказаного факту не породжує юридичних наслідків, оскільки, відповідно до вимог пункту 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, у разі, якщо прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження особи, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання права на спадкове майно права на земельну частку (пай) є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Однак, суд вважає необґрунтованою вимогу про визнання за позивачем саме права власності на земельну частку (пай), оскільки сертифікат серії ОД-12 № 0248371 посвідчував не право власності [PERSON] на земельну частку (пай), а її право на відповідну земельну частку (пай). При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що за життя [PERSON] не отримала державного акту на право власності на земельну ділянку. У зв`язку з чим до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшли права в обсягу який був у даного спадкоємця на момент смерті, зокрема право на земельну частку (пай) посвідчене сертифікатом серії ОД-12 № 0248371. Тому в частині визнання права власності позовна вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: partial