Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У домоволодінні вже тривалий час з 04.12.2004 року зареєстрований гр.[PERSON], [INFO], який жодного дня не проживав в її домоволодінні та не є її родичем. Відповідно до акту №362 від 13.09.2017 року, в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яке належить гр.[PERSON] на праві власності, зареєстрований гр.[PERSON], [INFO], але за даною адресою не проживав і не проживає. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, чим порушуються її права, а тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилися, попередньо на адресу суду надійшли письмові заяви, у яких просили суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задоволити, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень проти позову відповідач на надав. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.1991 року [PERSON] належить 49/100 частин жилого будинку в [ADDRESS] (а.с.7-10). Згідно договору купівлі-продажу від 7 травня 2002 року [PERSON] належить 51/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно акту №362 від 13.09.2017 року, встановлено, що в домоволодінні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яке належить гр.[PERSON], [INFO], зареєстрований гр.[PERSON], [INFO], але за даною адресою не проживав і не проживає (а.с.13). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №373 від 18.09.2017 року, виданої квартальним комітетом №14 м. Умань гр.[PERSON], адреса: [ADDRESS], про те, що до складу сім'ї входять: [PERSON], [INFO] та [PERSON], син, [INFO] (а.с.14). Згідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги. В даному житлі особистих речей немає, він там тільки зареєстрований. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України України,

Outcome: approved