Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про виселення [PERSON] Позовні вимоги мотивує тим, що 26 листопада 2014 року батько позивача [PERSON] за договорами дарування подарував їй житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою. В даному будинку проживав батько позивача [PERSON], який помер [INFO] року, та проживає мати позивача [PERSON]. Позивач зі своїми дітьми проживає в старій хатині, що розміщена в цьому ж дворі. Раніше в будинку № 55 проживали і брати позивача [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] приблизно в 2003 році виїхав до Москви на проживання, де і перебуває по теперішній час. [PERSON] 25 березня 1994 року вибув в господарство [ADDRESS]. Він має на праві приватної власності будинок, який подарував йому батько. Після того, як дружина [PERSON] залишила його, він перейшов до будинку [ADDRESS], в якому проживає його мати, та який належить позивачу, та без її дозволу залишився там проживати. Під час проживання став порушувати порядок проживання: зловживав алкоголем, погрожував позивачу та матері, внаслідок чого вони змушені були звертатись за допомогою до правоохоронних органів та в сільську раду. На прохання позивача виселитися з її будинку відповідач не реагує, веде себе агресивно. [PERSON] не є членом сім'ї позивача. Позивач бажає вселитися в свій будинок та проживати в ньому, однак [PERSON] перешкоджає їй у цьому. У відповідача є власне житло, за яке він сплачує комунальні платежі. Позивач же змушена сплачувати за електроенергію та газ, якими не користується. Оскільки [PERSON] проживає в будинку позивача без її дозволу та правових підстав, а житло необхідне для проживання позивача та її дітей, його необхідно виселити з будинку [ADDRESS] без надання іншого житла. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд розглядає справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду справи. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. Померлий батько позивача [PERSON] за договорами дарування, посвідченими нотаріально, подарував останній будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,7418 га за цією ж адресою (а.с. 9-13). В даному будинку проживали батько позивача [PERSON], який помер [INFO] року та мати позивача [PERSON]. Позивач та її діти проживають в старій хатині, що розміщена в цьому ж дворі. Раніше в будинку проживав [PERSON], який в 2003 році виїхав на проживання до Москви. Відповідач [PERSON] 25 березня 1994 року вибув в господарство [ADDRESS], який належить йому на праві власності та в якому він зареєстрований. Ці обставини підтверджуються довідкою Шевченківської сільської ради № 133 від 15 травня 2015 року, випискою з погосподарських книг Шевченківської сільської Ради № 31 (а.с. 9, 14), а також актом депутата сільської ради (а.с. 7). На даний час відповідач перейшов проживати до своєї матері, яка проживає в будинку № 55, що належить позивачу, та без дозволу останньої залишився там проживати. Під час проживання став порушувати порядок проживання, внаслідок чого позивач змушена була звертатись за допомогою до правоохоронних органів та в сільську раду. Цей факт підтверджується листом Шевченківської сільської ради до Звенигородського РВ УМВС № 93/02-12 від 15.04.2015 року. Зі слів позивача на її прохання виселитися з будинку відповідач не реагує, веде себе агресивно. [PERSON] не є членом сім'ї позивача, однак перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач має власне житло, за яке сплачує комунальні платежі (а.с. 16). Утриманням будинку займається позивач [PERSON], оскільки всі договори про надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією укладені з нею, однак до будинку потрапити не може потрапити, бо її не допускає відповідач. В добровільному порядку відповідач [PERSON] не бажає звільнити будинок по [ADDRESS], таким чином створює перешкоди в користуванні будинком позивачу та позбавляє її можливості розпоряджатися належним майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень даної статті власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з даруванням спірного будинку позивачу відповідач [PERSON], який не є членом сім'ї позивача, не має жодного законного права користування вказаним будинком. Оскільки відповідач без дозволу позивача вселився в її будинок та продовжує проживати в ньому, він своїми діями порушує право позивача, як власника житла, на вільне володіння, користування та розпорядження цим житлом. За таких обставин, права позивача підлягають захистові в судовому порядку, а позов задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшого проживання відповідача в будинку позивача не досягалось, співвласником житла він не є, але добровільно залишити зазначене будинковолодіння відповідач [PERSON] відмовляється. Підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивача з послідуючим виселенням. Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Крім того, виселення являє собою не що інше, як примусове вилучення житлової площі і розглядається, як крайній захід, що підлягає застосуванню тільки у випадках і в порядку, що прямо передбачені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Цивільним законодавством встановлені випадки, коли виселення відбувається без надання іншого житлового приміщення. Таке виселення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, суб'єктивних прав інших осіб. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст. 150 ЖК Української PCP передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінюваї закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи заяву позивача, в якій вона просить виселити відповідача [PERSON] з приміщення будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності, об'єктивно дослідивши матеріали справи, аналізуючи допустимі факти та беручи до уваги докази, сторін суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Судові витрати понесені позивачем [PERSON] у відповідності до п. 2 прохальної частини позовної заяви не підлягають стягненню. На підставі ст. 47 Конституції України,ст. 109, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України та

Outcome: approved