Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона працює в ТОВ «Мінова Україна» на посаді майстра виробництва з оплатою праці згідно штатного розпису з 01 листопада 2016 року. Щомісячно відповідач здійснював їй нарахування сум заробітної плати, а за наявності коштів виплачував їй, однак, починаючи з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року фактична виплата заробітної плати їй не здійснювалась, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 50575,82 грн. Заробітну плату позивач не отримувала вісім місяців, має на утримання двох дітей, яких треба годувати, одягати та навчати. Зазначає, що у зв`язку із значною затримкою заробітної плати позивач відчуває моральні стражданні, втратила нормальні життєві умови, змушена економити на харчах, зазначене негативно впливає на відносини всередині її родині. Завдана їй моральна шкоду обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Вважає, що незаконними діями ТОВ «Мінова Україна» нанесло їй моральну шкоду в розмірі 50000 грн. З зазначених підстав просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 01.12.2018 року по 31.07.2019 року в сумі 50575,82 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачав судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надіслав заяву, згідно якої відмовляється від спадщини на користь позивача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов, як то передбачає ст. 280 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії трудової книжки сері [NUMBER] , [PERSON] працює в ТОВ «Мінова Україна» на посаді майстра виробництва з 01 листопада 2016 року по теперішній час (а.с. 5-7). Згідно довідки ТОВ «Мінова Україна», [PERSON] працює в ТОВ «Мінова Україна» з 16.12.2019 року до теперішнього часу. Займає посаду майстер виробництва, дохід за період з 01.12.2018 року по 31.07.2019 року склав 63562,27 грн. Заборгованість по заробітній платі складає 50575,82 грн. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не раніше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належним йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Викладені обставини дають суду підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Згідно із п.15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 94, 115, 233, 237-1 ЦК України, суд

Outcome: approved