Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби, [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на майно, виключення майна з акту опису та звільнення з-під арешту. В позові зазначено, що 23 серпня 2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] за місцем проживання [PERSON] в смт. Михайлівка по вул. Космічна, 28, склала акт опиту та арешту майна при примусовому виконанні виконавчого листа № 321/1238/15-ц, виданого Михайлівським районним судом 3 грудня 2015 року, яким наклала арешт, зокрема, на телевізор марки «CHANCHONC», корпус сірого кольору, вартістю - 200,00 грн.; блок супутниковий марки «Eurosky», корпус чорного кольору, вартістю - 250,00 грн.; пральну машину марки «Saturn», полу автомат, корпус білого кольору, вартістю - 600,00 грн.; телевізор марки «SAMSUNG», корпус сірого кольору, вартістю - 300,00 грн.; крісло «Ракушка», вартістю 100 грн.; диван, бежево- коричного кольору, вартістю - 500,00 грн.; тюнер супутниковий «Огіоn», у корпусі чорного кольору, вартістю 250,00 грн.; супутникову тарілку з трьома супутниковими голівками, білого кольору, вартістю - 300,00 грн. Позивач [PERSON] стверджує, що вказане майно не належить боржнику [PERSON], а належать їй на праві власності, що підтверджується наявними у неї відповідними накладними та гарантійними документами. Державний виконавець при накладенні арешту не впевнився, кому саме належить це майно, у звязку з чим, позивач була змушена звернутися до суду із позовними вимогами про визнання права власності та зняття арешту із вказаного майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, додатково пояснила суду, що вона є власником домоволодіння за адресою: смт. Михайлівка вул. Космічна, 28, а [PERSON] є її невісткою, у звязку чим тимчасово проживає за вказаною адресою. При складенні акту опису й арешту майна від 23 серпня 2016 року, вона була відсутня вдома, тому не мала змоги надати державному виконавцеві документи на підтвердження її права власності на описане майно. Крім того, їй відомо, що [PERSON] пояснювала державному виконавцю, що описане майно їй не належить та ніяких прав на нього не має, але держаний виконавець не прийняв до уваги її пояснення. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] позовні вимоги не визнала, додатково пояснила, що при складенні нею акту опису і арешту майна боржник [PERSON] дійсно пояснювала, що описане майно їй не належить, а належить власниці будинку матері [PERSON] Проте вона не зважала на пояснення боржника, оскільки остання тривалий час ухилялась від виконання рішення суду. Стосовно наданих позивачкою документів на підтвердження її права власності на майно, представник відповідача пояснила, що не вважає вказані документи належними, вона сумнівається в їхній справжності, тому просила суд вирішити справу на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, додатково пояснив, що являється стягувачем по виконавчому провадженню, а боржник [PERSON] тривалий час не виконує рішення суду щодо стягнення з неї суми боргу на його користь. Йому відомо, що [PERSON] разом з [PERSON] дійсно проживають в будинку за адресою: смт. Михайлівка вул. Космічна, 28, але він вважає, що надані позивачкою документи не відповідають вимогам закону, тому не можуть братися до увагу судом в якості належних доказів. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснила, що дійсно за рішенням суду вона має сплатити [PERSON] суму боргу. Проте на теперішній час вона з обєктивних причин не може цього зробити, через скрутне матеріальне становище. Під час складання державним виконавцем акту опису та арешту, вона пояснювала, що описане майно їй не належить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється чоловіком відповідача [PERSON] і сином позивача [PERSON] [PERSON], яке було описане державним виконавцем дійсно не належить його дружині, а належить його матері [PERSON], саме вона є власником будинку, де вони проживають, і саме [PERSON] купувала за власні кошти все описане майно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] являється її племінницею. Їй відомо, що [PERSON] проживає разом з чоловіком в будинку свекрухи [PERSON] за адресою: смт. Михайлівка, вул. Космічна, 28. У вказаному будинку майна належного [PERSON] немає., всі речі належить власнику будинку [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке: Так, відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В ході судового розгляду було встановлено, що згідно акту опису та арешту майна (а.с. 8-10), 23 серпня 2016 року державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 321/1238/15-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 32596 грн. 20 коп., за місцем проживання [PERSON] в смт. Михайлівка по вул. Космічна, 28, провела опис та наклала арешт на наступне майно: телевізор марки «CHANCHONC», корпус сірого кольору, вартістю - 200,00 грн.; блок супутниковий марки «Eurosky», корпус чорного кольору, вартістю - 250,00 грн.; пральну машину марки «Saturn», полу автомат, корпус білого кольору, вартістю - 600,00 грн.; крісло «Ракушка», вартістю 100 грн.; телевізор марки « SAMSUNG», корпус сірого кольору, вартістю - 300,00 грн.; диван, бежево- коричного кольору, вартістю - 500,00 грн.; тюнер супутниковий «Огіоn», у корпусі чорного кольору, вартістю 250,00 грн.; велосипед марки ХВЗ вартістю - 1000 грн.; супутникову тарілку з трьома супутниковими голівками, білого кольору, вартістю - 300,00 грн., як таке, що належить боржнику. Письмових зауважень [PERSON] акт опису і арешту майна не містить. На підтвердження свого права власності на описане майно позивач [PERSON] надала суду такі документи: гарантійний документ на пральну машинку марки «SATURN», (а.с. 11), що містить печатку магазину «Комфорт», підписи продавця та покупця та дату покупки 1 вересня 2012 року; інструкцію з використання тюнеру супутникового «ORION», (а.с. 12); інструкцію з використання тюнеру супутникового «Eurosky» (а.с. 13); довідку приватного підприємця [PERSON], відповідно до якої [PERSON] придбала у нього два тюнери супутникові і супутникову тарілку за 2000 грн. (а.с. 40). Всі вказані документи були надані позивачем в судовому засіданні в оригіналах, були оглянуті судом і засвідчені їх копії містяться в матеріалах справи. Відповідно до\~ст.\~\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що з наданих позивачем документів неможливо ідентифікувати майно не можуть бути прийняті судом, оскільки в акті опису та арешту, складеному [PERSON] не зазначено жодних ідентифікуючих ознак предметів (серійних номерів, їх моделей, взагалі правильних назв предметів), натомість надані позивачкою документи містять ці данні. Посилання відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] на невідповідність наданих позивачем документів вимогам закону та наявність у них сумніві щодо їх справжності, суд вважає необґрунтованими, оскільки, жодних клопотань щодо визначення справжності документів в ході судового розгляду заявлено не було. Отже, суд визнає надані позивачкою документи на підтвердження її права власності належними та допускними доказами по справі. Натомість, належних доводів та доказів щодо того, що вказане описане майно позивачу [PERSON] не належить, та доказів, які б спростовували її твердження, суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що описане майно, а саме: блок супутниковий марки «Eurosky»; пральну машину марки «SATURN; тюнер супутниковий «ORION»; супутникову тарілку з трьома супутниковими голівками, дійсно є власністю позивача [PERSON], а не відповідача [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту з майна, в частині позовних вимог стосовно: блоку супутникового марки «Eurosky»; пральної машини марки «SATURN; тюнеру супутникового «ORION»; супутникової тарілки з трьома супутниковими голівками, законні, обґрунтовані належними доказами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Водночас, позивачка [PERSON] в позовній заяві просила суд також зняти арешт із наступного майна: телевізору марки «CHANCHONC»; дивану, бежево-коричного кольору; крісла «Ракушка»; телевізору марки «SAMSUNG». Проте, суд звертає увагу, що позивачем не була надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині. Так, суд змушений критично поставитися до свідчень свідків [PERSON] і [PERSON] оскільки: по-перше, вони є близькими родичами позивача [PERSON] і відповідача [PERSON]; по-друге, їх показанні не підтвердженні жодними письмовими доказами. Отже, суд вважає, що [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності їй на праві власності, тому позовні вимоги в частині визнання права власності на вказане майно та зняття з нього арешту є не обгрунтованими, і відповідно не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial