Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та просила стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина - [PERSON], [INFO], [INFO] досяг віку трьох років, однак часто хворіє, потребує домашнього догляду, а тому вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років без збереження заробітної плати, не має змоги працювати, та, відповідно, не має іншого доходу, окрім аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у письмовому запереченні від 07 березня 2014 року, яке долучене до матеріалів справи, зокрема, з тих підстав, що законодавчо не передбачено стягнення аліментів на утримання дружини (матері дитини) після досягнення дитиною трьох років, окрім випадку, коли дитина має вади фізичного або психічного розвитку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року було визнано відповідача [PERSON] батьком [PERSON], [INFO], стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 01.08.2011 року, і до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трьох років. Дійсно, відповідно до ч.2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. [INFO] дитині [PERSON], [INFO], виповнилося три роки, тому з даного часу припинено право позивача [PERSON] на отримання аліментів на своє утримання згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року. Ч. 3 ст. 84 СК України передбачено, що якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою дитина проживає, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Як вбачається з Рішення ЛКК КЗ «ЦПМСД № 2» Департаменту охорони здоров'я Вінницької міської ради від 23.01.2014 року № 45 (а.с.5), дитина [PERSON], [INFO], часто та тривало хворіє (хронічний аденотонзиліт); згідно п. 2 ст. 179 КЗпПУ дитина потребує догляду матері та домашнього режиму з 01 лютого 2014 року до 01 серпня 2014 року. Доказів (відповідних медичних документів) того, що дитина [PERSON], [INFO], має вади фізичного або психічного розвитку суду не надано. Крім того, позивач [PERSON] у судовому засіданні визнала, що її дитина не має будь - яких вад фізичного або психічного розвитку, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed