Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Свій позов мотивувала тим, що 14.06.2014 сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові, поваги, взаєморозуміння, що привело до фактичного припинення сімейних відносин з вересня 2018 року. Вважає, що за таких обставин збереження шлюбу є неможливим. При цьому вказувала, що донька проживає разом з позивачем, знаходиться на її вихованні та повному утриманні. Відповідач з вересня 2018 року проживає окремо, належної допомоги на утримання доньки не надає, хоча таку можливість має. За вказаних обставин просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позов не надав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2019 задоволена заява [PERSON] про перегляд заочного рішення у даній цивільній справі. Скасоване заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2019, справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.08.2019 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в частині стягнення аліментів залишено без розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, категорично вказуючи на неможливість збереження шлюбу та її не бажання продовжувати сімейні відносини. Відповідач у судовому засіданні стверджував про небажання розривати шлюб, під час дебатів наголошував на необхідності надання строку на примирення, оскільки вважає можливим збереження шлюбу. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом установлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] 14 червня 2014 року був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №1191. У даному шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою ОСББ «Резиденція 114» від 04.01.2019 за №9. Сторони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин, примирення між ними неможливе, враховуючи категоричну поведінку позивача. Відповідач вказує про можливість порозуміння сторін та необхідності надання строку на примирення. Суд вважає необхідним зазначити, що згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак, закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України). Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 442/6319/16-ц та є обов`язковим до застосування відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Натомість позивач наполягає на розірванні шлюбу, неодноразово стверджуючи про фактичне припинення шлюбних відносин, неможливості їх збереження, відсутності необхідності надання строку на примирення та не бажання продовжувати сімейні відносини. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Зважаючи на те, що з моменту звернення до суду з даним позовом (з січня 2019 року) минув уже досить тривалий час, суд вважає, що у сторін було достатньо часу для врегулювання сімейних конфліктів та відносин, позивач категорична у своєму бажанні припинити шлюбні відносини, тому об`єктивно відсутня необхідність надання строку для їх примирення. Натомість судом встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин між сторонами є неможливим, як і примирення, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За таких обставин суд дійшов висновку про розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved