Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, просить стягнути з відповідача [PERSON], на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 07 жовтня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Вилоцької селищної ради, Виноградівського району Закарпатської області. У спільному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. 25 травня 20017 року відповідачем [PERSON] до Виноградівського районного суду була подана заява про розірвання шлюбу. З цього часу відповідач участі у вихованні дітей не бере, коштів на їх утримання не надає. Приховує місце своєї роботи. Стверджує, що відповідач відмовляється утримувати дітей, згода щодо добровільної виплати аліментів між ними не досягнута. Просить позов задоволити. Позивач та її представник у судове засідання не з»явилися, однак подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що заявлений позов підтримують повністю та просять суд такий задоволити, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмове заперечення проти заявленого до нього позову. З матеріалів заперечення вбачається, що своєю заявою позивачка [PERSON] вводить суд в оману, бажаючи незаконним шляхом отримати аліменти для своїх потреб, а не для дітей. Так, позивачка приховала від суду той факт, що діти проживають в Угорській Республіці, а не в Україні, а також те, що діти проживають в [INFO], навчаються в гімназії і середній школі. Всі кошти на утримання та навчання дітей сплачує відповідач [PERSON] з особистих доходів, відповідач повністю утримує своїх дітей. Позивачка теж проживає в Угорській Республіці, однак вихованням дітей не займається, не утримує їх, більш того негативно впливає своєю поведінкою на їх виховання. На основі вищевикладеного просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити у зв»язку із їх повною безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Вилоцької селищної ради, Виноградівського району Закарпатської області. У спільному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Встановлено, що двоє дітей-син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO] проживає разом з батьком [PERSON] в м. Будапешт, Угорської Республіки. За правилами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно частини 1 до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Закон набрав чинності 08.07.2017 року. Відповідно до частини 3 ст.181 СК України(у редакції зі змінами від 08.07.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. В судовому засіданні встановлено, що діти проживають в Угорській Республіці, а не в Україні. Діти проживають в [INFO], навчаються в гімназії і середній школі. Кошти на утримання та навчання дітей сплачує відповідач [PERSON] з особистих доходів, крім того, відповідач повністю утримує своїх дітей, а позивачка навпаки, не бере ніякої участі у їх утриманні. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено обставин, на які сторона покликається на підтвердження своїх вимог, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Враховуючи викладене, суд, приходить до висновку, що у позовних вимогах про стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання двох дітей необхідно відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: approved