Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини - [PERSON], [INFO]; включити відомості про батьківство [PERSON], [INFO], в актовий запис № 23 від 15.03.2006 року, зареєстрованого Соледарською міською радою м. Артемівська Донецької області про народження [PERSON], [INFO]; не змінювати прізвище, ім'я, по батькові дитини - [PERSON], [INFO], після визнання батьком дитини [PERSON], [INFO], при видачі нового свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.07.1995 р. вона вступила у законний шлюб з [PERSON], шлюб зареєстрований Соледарською міською радою Донецької області, актовий запис № 43. У шлюбі з [PERSON] у них тривалий час не було дітей. Навесні 2005 року у відносинах між нею та чоловіком з'явилися суперечності та розбіжності, сварки стали частими. [PERSON] у період часу з квітня по перші числа червня 2005 року переїхав з їх квартири проживати на дачу. У цей час вона познайомилася з сусідом по під'їзду, відповідачем по справі - [PERSON]. Між ними зав'язався роман. Декілька разів вони вступали в інтимні стосунки з відповідачем. На початку червня 2005 року відповідач виїхав з квартири в їх будинку, яку орендував. Вона припинила будь-які стосунки з [PERSON] На початку липня 2005 року вони примирилися з чоловіком [PERSON], у них були інтимні стосунки. Пізніше вона дізналася, що вагітна. Вони з чоловіком зраділи, бо дитина для них була довгоочікуваною. [INFO] вона народила дитину - Сина [PERSON]. Оскільки вона перебувала у шлюбі із [PERSON], він був записаний батьком дитини у свідоцтві про народження дитини. До 2013 р. вони з [PERSON] разом виховували сина [PERSON]. У 20013 р. [PERSON] вирішив розірвати шлюб у судовому порядку, оскільки зустрів іншу жінку, з якою створив сімю, але продовжував спілкування із сином [PERSON], матеріально його забезпечував. У 2013 році шлюб між нею та [PERSON] було розірвано на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди. Наприкінці грудня 2015 р. [PERSON] повідомив мені, що [PERSON] не може бути йому рідною біологічною дитиною, оскільки за медичними показниками він не може мати дітей. Він пройшов медичне обстеження за наполяганням нової дружини та виявився цей факт. На цій підставі [PERSON] відмовився матеріально забезпечувати [PERSON]. [PERSON] оспорив своє батьківство у судовому порядку, вона визнала його позов, але виключно з підстав образи на нього за його сумніви у своєму батьківстві, якого він виховував майже 8 років. Судово-медична експертиза методом молекулярно-генетичного аналізу геномної ДНК на предмет встановлення батьківства не провадилася. Вона отримала повторне свідоцтво про народження [PERSON], де батько записаний зі слів матері, тобто відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. У січні 2016 р. вона зрозуміла, що батьком дитини є відповідач по справі - [PERSON], з яким у неї декілька разів були інтимні стосунки. [PERSON] з дорослішанням все більш схожий на [PERSON] Вона повідомила йому про це, однак він пояснив, що припускає, що [PERSON] є його сином, але відмовляється його матеріально забезпечувати, порекомендував звернутися до суду. У зв'язку із вищевикладеним, за захистом прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без її участі з участю її представника Руднєвої І.С. Представник позивача - адвокат Руднєва І.С. у судовому засіданні підтримала вимоги заяви [PERSON] та просила задовольнити її у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином, за правилами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, повідомленим про день, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, у заочному порядку. Представник третьої особи Бахмутського міського відділу ДРАЦС у Донецькій області Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує та у зв'язку із великим навантаженням просить розглянути справу без участі представника відділу. Представник третьої особи Служби у справах дітей Соледарської міської ради Донецької області Вілкова О.О. у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області про затвердження мирової угоди від 28.08.2013 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.07.1995 р. Соледарською міською радою Донецької області, актовий запис, актовий запис № 43, розірвано (а.с. 9-10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], про що Соледарською міською радою м. Артемівська Донецької області 15.03.2006 р. складено відповідний актовий запис № 23. Батьками. Батьками у свідоцтві про народження зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.12.2013 р. по цивільній справі № 219/9327/2013-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, згідно якого виключено відомості про [PERSON], [INFO], як батька дитини - [PERSON], [INFO], з актового запису № 23 від 15.03.2006 р., вчиненого Соледарською міською радою Донецької області, про що 15.03.2006 р. видане Свідоцтво про народження [NUMBER]. Рішення набрало законної сили 10.01.2014 р. (а.с. 98-99). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України,якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач стверджує, що в неї декілька разів були інтимні стосунки з відповідачем. Син все більш стає схожим зовні та манерами поведінки на відповідача. ЇЇ колишній чоловік повідомив, що згідно з медичним обстеженням він не може мати дітей. З огляду на зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Як видно з матеріалів справи, відповідач участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 06 квітня 2016р. (а.с. 2). Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розмір доходу, та могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд, виходячи з наявних доказів в матеріалах справи, приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття в примусовому порядку. Враховуючи ст. 182-183 СК України, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття - підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь позивача, оскільки він нею був сплачений при зверненні до суду у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 125, 128, 180-183, 191 СК України, з урахуванням п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та

Outcome: approved