Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 3000 грн. гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 червня 2006р. зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного подружнього життя народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Оскільки відповідч має регулярний дохід, працює в ТОВ «ВСМ Україна» на посаді менеджера з продажу і його заробітна плата становить близько 20 000грн., та з 17.09.2015р. зареєстрований як фізична особа- підприємець, стан здоров`я задовільний, інших стягнень по виконавчих документах у нього відсутні, а тому вважає, що матеріальне становище дозволяє відповідачу сплачувати щомісячно аліменти на утримання дочок в зазначеному розмірі. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримала у повному обсязі, просили задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що діти більшу частину часу проживають разом із ним, він створив всі необхідні умови для всебічного розвитку дітей, повністю їх утримує та дбає про їхній фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Вважає позовну заяву про стягнення аліментів безпідставною та не обґрунтованою. Крім того, звернув увагу суду на те, що в даний час він не працює, просив в задоволенні позову відмовити з урахуванням поданого ним відзиву на позов. Заслухавши сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які засвідчили про те, що відповідач приймає участь в утриманні дітей шляхом забезпечення їхньої життєдіяльності в грошовій і натуральній формі, займається належним чином їх вихованням, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2006р. сторони по справі зареєстрували між собою шлюб, копія Свідоцтва про шлюб міститься в матеріалах справи ( а.с.4). У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 07.08.2008р.(а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 16.09.2009р.(а.с. 5). Сторони разом не проживає, спільного господарства не ведуть, позивач за час розгляду даної справи шлюб з відповідачем розірвала, про що повідомила в судовому засіданні. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. На момент ухвалення судом рішення діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є шкільного віку, а отже потребує від позивача значних зусиль та матеріальних витрат на їх утримання з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляцію тощо, забезпечення належного рівня життя дітям, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку та лікування, зокрема і придбання шкільного приладдя . Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить : з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на їх утримання, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 1400,00 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ними повноліття . Вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав дітей в даній справі. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 04.03.2020 року. А решті вимог позову слід відмовити. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial