Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,0808 га. та житлового будинку із господарськими побудовами, які знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва) 2, на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 05.05.2009 року. Земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою [PERSON], площею 0,0884 га., яка знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва), 4. Зазначила, що [PERSON] зверталася у 2015 році до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до позивача про захист права власності з надуманих підстав та просила суд зобовязати знести у тому числі погріб частина якого знаходиться під земельною ділянкою [PERSON], проте їй було відмовлено у задоволенні вимог у повному обсязі рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.04.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2016 року. Крім того, під час вищевказаного судового засідання 06.04.2016 року [PERSON] погрожувала під технічну фіксацію судового процесу, що якщо суд не ухвалить рішення на її користь, то вона засипе вищевказаний погріб власноруч. 14.07.2016 року чоловік позивача [PERSON] знайшов у поштовій скрині лист від [PERSON], в якому відповідач попереджала про те, що з 13.07.2016 року нею буде засипатися погріб. З 14.07.2016 року [PERSON] почала власноруч закидала погріб землею, витягнувши душник, утворивши дірку у даху погребу та 3 дні його засипала землею. Вважає, що протиправними діями відповідача їй нанесена майнова шкода, оскільки вона не може користуватися власним погребом, через те, що він засипаний землею та у ньому зламані всі полки. Згідно звіту про незалежне оцінювання ремонту погребу від 28.07.2016 року, майнова шкода становить 940 грн. та за проведення незалежної оцінки позивачем було сплачено 600 грн. 00 коп. Крім того, вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та душевних стражданнях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, необхідності звернення до правоохоронних органів задля захисту своїх порушених прав і які вона оцінює в 3000 грн. 00 коп. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 940 грн., в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 00 коп., а також витрати отримання висновку незалежного оцінювача в розмірі 600 грн. 00 коп. та зобовязати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні своєю земельною ділянкою та житловим будинком із господарськими побудовами, що розташовані за адресою: м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва), 4. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та пояснила, що саме діями [PERSON] їй завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки остання, витягнувши душник, засипала її погреб землею, внаслідок чого було поламано полиці, пошкоджено стелю та їй довелося витягати землю із підвалу. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту завдання саме нею матеріальної шкоди відповідачем. Погріб будувався в 1948 році, в звязку з чим, зазначені позивачем пошкодження могли виникнути внаслідок мимовільного обвалу стелі чи то стін. Вона дійсно мала намір робити ремонт своїх господарських споруд, під час якого її співмешканець [PERSON] витягнув трубу, що підпирала дах сараю. Щодо нібито висловлених на адресу позивача 13.07.2016 року нею погроз, зазначила, що йшла мова про закапування погребу, який знаходиться на її території, а не погребу позивача. Чинення перешкод в користуванні [PERSON] є надуманими та ніякими доказами не підтверджуються. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 13.07.2016 року, перебуваючи на ринку, до неї підійшла [PERSON] і розповіла, що [PERSON] прислала їй листа в якому зазначила, що буде засипати підвал. Також зазначила, що 17 чи то 18 липня 2016 року вона була у [PERSON] і бачила землю на полицях у підвалі, хто саме засипав вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] розповідала їй, що потрібно засипати погріб і казала [PERSON], щоб його засипала, на що остання не погодилася. Вона не бачила, щоб [PERSON] засипала підвал. Їй також відомо про натягнуті стосунки між позивачем та відповідачем. Будучи вдома у [PERSON] вона бачила трубу, про яку йде мова і вона думала, що нею підпертий дах сараю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з приводу того, що [PERSON] засипала підвал, який належить [PERSON] їй нічого не відомо. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Судом встановлено, що позивачем [PERSON], є власницею земельної ділянки площею 0,0808 га. та житлового будинку із господарськими побудовами, які знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2, на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 05.05.2009 року (а.с. 10-13). Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0884 га., яка знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 4, яка володіє нею на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 25.04.1996 року. Таким чином, земельні ділянки позивача та відповідача межують між собою. Як вбачається з копії наданого позивачем листа (а.с. 28), [PERSON] повідомила [PERSON], що з 13.07.2016 року буде засипати підвал зі свого боку та просить забрати свої речі. Згідно талонів-повідомлення від 14.07.2016 року № 4155, від 15.07.2016 року № 4171 та від 16.07.2016 року № 4208, Селидівським ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області було прийнято заяви [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до наданих копій заяв [PERSON] від 14.07.2017 року та 15.07.2017 року, остання зверталася до Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області з приводу намірів та дій [PERSON] щодо засипання належного їй на праві власності підвалу (а.с. 30-31). Згідна листа Селидівської міської ради № Г-171-02-18-2 від 27.07.2016 року, [PERSON] було розяснено, що до компетенції комісії по розгляду земельних спорів не належить питання незаконної засипки підвалу та псування чужого майна та рекомендовано звернутися до Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області (а.с. 70). Відповідно до листа Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області № Г-124гл/20/02-2016 від 19.08.2016 року, [PERSON] було повідомлено, що кримінальне провадження № 12015050500002102, розпочате за ознаками ч. 1 ст. 194 КК України ще триває. Тоді як, звернення від 14.07.2016 року № 4155, від 15.07.2016 року № 4171 та від 16.07.2016 року № 4208 розглянуто на підставі Закону України «Про звернення громадян». До теперішнього часу прийняті по вищевказаним зверненням рішення у встановленому законом порядку не скасовані. (а.с. 59). З витягу з кримінального провадження № 12016050500001677 від 21.09.2016 року вбачається, що Селидівського ВП Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області розпочато кримінальне провадження за заявою [PERSON], [INFO], про те, що сусідка [PERSON] 14.07.2016 року самовільно засипала її погріб землею, чим спричинила матеріальні збитки (а.с. 68). Відповідно до листа Красноармійського ВП ГУНП України в Донецькій області № 3681/401/03-16 від 17.02.2016 року, [PERSON] було повідомлено, що 16.02.2015 року було розпочато кримінальне провадження № 12016050410000320 за зверненням [PERSON], про те, що 27.02.2015 року [PERSON] пошкодила скло у літній кухні домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 4. У звязку з тим, що інформація викладена у зверненні [PERSON] аналогічна викладеній [PERSON], звернення долучено до матеріалів вищевказаного кримінального провадження (а.с. 73). Відповідно до листа Прокуратури Донецької області № 3681/401/03-16 від 17.02.2016 року, [PERSON] розяснено, що досудове розслідування в кримінальних провадженнях № 12015050500002102 за ч. 1 ст. 194 КК України та № 12016050500001677 за ст. 356 КК України триває (а.с. 83-84). Щодо розміру спричинення матеріальної шкоди, внаслідок засипання відповідачем погребу, позивач посилається на звіт про незалежну оцінку вартості ремонту погребу від 28.07.2016 року, що розташований за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2, згідно якого вартість матеріальної шкоди, спричиненого власнику складає 940 грн. 00 коп. (а.с. 5-9). Відповідно до акту прийомки-передачі виконаних послуг від 28.07.2016 року, вартість незалежної оцінки ремонту погребу від 28.07.2016 року, що розташований за адресою: м. Селидове, вул. Ясна, буд. № 2 склала 600 грн. 00 коп. (а.с. 22). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За правилами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач [PERSON] вважає наявні докази достатніми для вирішення справи по суті та такими, що доводять протиправні дії відповідача та спричинення їй матеріальної шкоди. Суд звертає увагу, що попри наявність матеріалів, які певним чином ілюструють доводи позивача, натомість, на думку суду, не доводять поза розумним сумнівом вчинення відповідачем [PERSON] дій щодо засипання погребу позивача [PERSON], що в свою чергу потягло спричинення останній матеріальної шкоди. Слід зазначити, що надані позивачем документи, на які вона посилається у якості доказів, не є достатніми і допустимими доказами та такими, що беззаперечно доводять вину відповідача в спричиненні матеріальної шкоди. Посилання позивача на лист [PERSON] щодо наміру засипати підвал зі свого боку не можуть бути розцінені судом, як доказ реального вчинення цих дій відповідачем. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд також вважає такими, що не підтверджують факт вчинення [PERSON] протиправних дій відносно майна позивача та можуть враховуватися судом у сукупності з іншими доказами, що підлягають оцінці судом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України). Наявність численних кримінальних проваджень, які не закінчено, порушених за заявами [PERSON], зокрема і з приводу предмету позову, також не можуть бути прийняті судом як доказ в підтвердження доводів позивача. Виходячи з наведеного та беручи до уваги принципи змагальності цивільного процесу, свободи у розпорядженні сторонами своїми цивільними та процесуальними правами і виконанні обовязку доказування, враховуючи, що обовязок доказування позову щодо вчинення протиправних дій відповідачем та завдання матеріальної шкоди, як наслідку цих дій, лежить на позивачеві, суд прийшов до висновку про відсутність достатніх доказів для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди. Вирішуючи позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні своєю земельною ділянкою та житловим будинком із господарськими побудовами, суд також вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні [PERSON] своїм майном. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на той факт, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями відповідача їй завдана матеріальну шкоду шкода, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed