Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Мирна, буд. 1, с. Нескучне, Великоновосілківського району Донецької області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником та мешкає у домоволодінні за адресою: вул. Мирна, буд. 1, с. Нескучне, Великоновосілківського району Донецької області. За вказаною адресою позивач зареєстрована разом з відповідачем [PERSON]. При чому позивач зареєструвала відповідача 28.09.2010 року, на прохання останньої тимчасово, за умови, що відповідач згодом самостійно зніметься з реєстрації в будинку позивача. Будинок належить позивачці на праві приватної власності з 1999 року. З моменту реєстрації відповідач в будинку за вищевказаною адресою не проживала та житлом не користувалась. Позивач неодноразово намагалася домовитися з відповідачем про час її зняття з реєстрації в будинку, але до цього часу відповідач з реєстрації в будинку добровільно не знялася, на звязок не виходить, що змусило позивача звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач\~\~в судове засідання не з'явилась, будучи оповіщеною про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила. Від третьої особи до суду також надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та згідно заяви третя особа покладає вирішення даної справи на розсуд суду. В звязку з неявкою відповідача, враховуючи не заперечення позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі Розглянувши матеріали справи, залухавши пояснення позивача, свідків, судом встановлено: Згідно копій правовстановлюючих документів, долучених до матеріалів справи (а.с. 16-18), позивач [PERSON] є власницею домоволодіння за адресою: вул. Мирна, буд. 1, с. Нескучне, Великоновосілківського району Донецької області. За змістом довідки Великоновосілківської селищної ради Донецької області від 03.01.2018 року, у житловому будинку за адресою: вул. Мирна, буд. 1, с. Нескучне, Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрована, крім власника будинку [PERSON], [INFO], але з жовтня 2010 року у вказаному будинку [PERSON] не мешкає. Письмове звернення [PERSON] з пропозицією добровільно знятися з реєстрації у належному позивачеві будинку, (лист відповідачем отримано 10.01.2018 року) [PERSON] залишила без відповіді та задоволення (а.с. 15) . \~ \~ \~ \~Факт відсутності за зареєстрованою адресою [PERSON] з дати її реєстрації у 2010 році підтверджено і поясненнями свідків, сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: вул. Мирна, буд. 1, с. Нескучне, Великоновосілківського району Донецької області біль ніж 8 років, будинком не користується, витрати пов'язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, перешкод у користуванні житловим приміщенням їй ніхто не чинив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved