Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним, в якому посилається на те, що 22 травня 2012 року між нею та відповідачем [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено актовий запис за № 535. Вказує на те, що на час подання даного позову шлюб між ними не розірвано, але фактично як подружжя вони не проживають з вересня 2016 року, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. В позові посилається на те, що під час шлюбу та сумісного проживання за спільні кошти, 22 липня 2015 року, вони придбали автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № WDD2120411А585977, двигун № [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Вказує на те, що придбаний автомобіль було зареєстровано на відповідача, згідно довідки Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області за № 31/24/08-1565 від 07.06.20017 року. Крім цього в позові посилається на те, що 30 березня 2017 року, відповідач без її відома, дозволу і згоди зняв з обліку вказаний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER], що підтверджується довідкою, наданою регіональним сервісним центром в Чернівецькій області, від 18 квітня 2017 року, № 31/24/08-1056. На підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №7341/2017/394097, вище зазначений автомобіль [PERSON], перереєстровано на його матір, відповідачку - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [INFO], що підтверджується відповіддю наданою регіональним сервісним центром в Чернівецькій області, №31/24/08-1565, від 07 червня 2017 року. В позові вказує на те, що зазначений договір відповідачами був укладений з метою позбавити її права власності, приховавши незаконну угоду, тобто недобросовісно. Відповідачка [PERSON] знала про те, що автомобіль був придбаний нею і її сином в період шлюбу за спільні кошти, що вона не давала згоди на його відчудження і, таким чином, сприяла незаконній операції, порушивши як і [PERSON] її права, передбачені ст.60 Сімейного кодексу України. Крім цього вказує на те, що їй достовірно відомо, що [PERSON], [INFO] не має водійських прав, автомобілем ніколи не користувалася, а тому, вважає, що вищезазначений договір купівлі - продажу спірного автомобіля є фіктивним і не передбачав настання правових наслідків. Відповідач [PERSON] не припиняв користування спірним автомобілем ні до укладання так званого договору купівлі-продажу, а ні після нього. В позові посилається на те, що угода про відчуження майна може бути посвідчена без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно не є спільним, а особистою власністю одного з подружжя. Крім цього посилається на те, що згідно з експертним висновком №201/2, автотоварознавчого дослідження від 17 травня 2017 року, яке проводилось експертом СП «Західно-Українький експертно-консультаційний центр» встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977, державний номер [NUMBER] становить 754 660 гривень. В позові вказує на те, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] є спільним майном, купленим за спільні кошти в період законного шлюбу, є неподільною річчю, користується ним відповідач, а тому у відповідності до вимог ч. 2 статті 71 Сімейного Кодексу України, таке майно присуджується одному з подружжя, стягнувши вартість половини на користь іншого з подружжя. Таким чином, враховуючи вартість спільного автомобіля, що відповідно до авто товарознавчого дослідження, висновок №201/2, вважає, що її частка у вартості спірного автомобілю становить 377 330 гривень, що дорівнює вартості 1/2 частки, які повинні бути стягнуті з відповідачів на її користь. Просить суд визнати договір купівлі - продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун № [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] укладеному в ТСЦ №7341/2017/394097 від 30 березня 2017 року - недійсним. Визнати, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER], вартістю 754 660 гривень, є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і частка кожного з подружжя становить 1/2. Крім цього просить суд поділити спільне майно подружжя - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун №27195831352265, державний номер [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977, стягнути з відповідачів, [PERSON] та [PERSON], на її користь, вартість 1/2 частки автомобіля в розмірі 377 330 гривень. Стягнути з відповідачів на її користь 4 093 гривень - понесені нею судові витрати, сплати судового збору та оплату за забезпечення позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та надала суду пояснення згідно позовних вимог. Просила суд позов задовольнити за викладених у позові обставин. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, просив у позові відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позов в якому посилається на те, що відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Разом з тим, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна (правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 08.04.2015 року справі у справі № 6-7цс15). Вважає, що оскільки законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, то відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун № [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] укладеному в ТСЦ № 7341/2017/394097 від 30 березня 2017 року. Таким чином, вважає позовна вимога [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун № [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] недійсним не є обгрунтованою та до задоволення не підлягає. Крім цього вважає що вказана позивачкою вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] не є реальною вартістю вищевказаного автомобіля та не може братись до уваги судом при вирішенні справи, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу 7341/2017/39:097 вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] становить 500529.94 грн. Вважає експертний висновок № 201/2. автотоварознавчого дослідження, яке проводились експертом СП «Західно-Український експертно-консультаційний центр» таким що не може підтвердити реальну ринкову вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун № [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] та не погоджується з ним через те, що даний висновок складений без реального огляду вищезазначеного автомобіля, без якого експерт не може об'єктивно оцінити та вказати на повну комплектність автомобіля та стан зношення деталей. Крім цього вказує на те, що за період шлюбу 22 липня 2015 року ними було придбано автомобіль марки «MERCEDES- BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER], вартістю 754 660 гривень, який був зареєстрований на нього, проте, 30 березня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу ним було здійснено продаж автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року державний номер [NUMBER]. На час здійснення продажу автомобіля марки він і його колишня дружина [PERSON] проживали сімейним життям, у них були сімейні стосунки, велося спільне господарство., отже кошти за проданий ним автомобіль витрачені на потреби сім»ї, на спільне господарство, якщо не доведено інше. Отже, позовна вимога щодо стягнення з нього половини вартості автомобіля також не підлягає задоволенню. Допитана в судовому засідання в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що з\~ 2012 року до вересня 2016 року проживала з відповідачем [PERSON]. На час подання даного позову шлюб між ними не розірвано, але фактично як подружжя вони не проживають з вересня 2016 року, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Під час шлюбу та сумісного проживання за її кошти та кошти її родичів, 22 липня 2015 року, вони придбали автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № WDD2120411А585977, двигун № [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Придбаний автомобіль було зареєстровано на відповідачазйого проханням, щоб його перепродати та заробити кошти. Проте, 30 березня 2017 року, відповідач без її відома, дозволу і згоди зняв з обліку вказаний автомобіль та уклав договору купівлі-продажу данного автомобіля з своєю матір»ю - відповідачкою - [PERSON], [INFO], яка знала про те, що майно - автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що її син [PERSON] не отримав її згоди на таке відчудження. Зазначений договір відповідачами був укладений з метою позбавити її права власності, приховавши незаконну угоду, тобто недобросовісно. Відповідачка [PERSON] знала про те, що автомобіль був придбаний нею і її сином в період шлюбу за спільні кошти, що вона не давала згоди на його відчудження і, таким чином, сприяла незаконній операції, порушивши її права, передбачені ст.60 Сімейного кодексу України. Крім цього вказує на те, що їй достовірно відомо, що [PERSON], [INFO] не має водійських прав, автомобілем ніколи не користувалася, а тому, вважає, що вищезазначений договір купівлі - продажу спірного автомобіля є фіктивним і не передбачав настання правових наслідків. Відповідач [PERSON] не припиняв користування спірним автомобілем ні до укладання так званого договору купівлі-продажу, а ні після нього.На даний час намагається його продати через соціальні мережі. Крім цього автомобіля, в нього нічого не має і ніколи не було, отже якщо він продасть вказаний автомобіль, вона ніколи не зможе отримати ні автомобіль ні хоча б половину його вартості. Заслухавши пояснення представників сторін, позивача, допитавши позивача в якості свідка, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб 22 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено актовий запис за № 535 (а.с.8). Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру МВС України в Чернівецькій області за № 31/24/08-1565 від 07.06.20017 року під час шлюбу та сумісного проживання 22 липня 2015 року, подружжя придбало автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, кузов № WDD2120411А585977, двигун № [NUMBER], державний номер [NUMBER], який було зареєстровано на [PERSON] Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Чернівецькій області, від 18 квітня 2017 року, № 31/24/08-1056 [PERSON] 30 березня 2017 року зняв з обліку вказаний автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER]. У відповідності до відповіді наданої Регіональним сервісним центром в Чернівецькій області, №31/24/08-1565, від 07 червня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ №7341/2017/394097, вище зазначений автомобіль [PERSON], перереєстровано на його матір - [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [INFO].(а.с.9.10) Згідно з експертним висновком №201/2, автотоварознавчого дослідження від 17 травня 2017 року, яке проводилось експертом СП «Західно-Українький експертно-консультаційний центр» встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977, державний номер [NUMBER] становить 754 660 гривень. .(а.с.11-20). Згідно договору купівлі-продажу від 30.03.2017 року [PERSON] було здійснено продаж автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року державний номер [NUMBER] своїй матері [PERSON], [INFO] за ціною 500529гривень 94 коп.(а.с.41) Згідно з роздруківки інтернет сторінки «auto RIA» від\~ 19.09.2017 р. вбачається, що відповідач [PERSON] подав на відповідний сайт оголошення про продаж автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977, державний номер [NUMBER] за ціною 17500 доларів, вказавши свій номер телефону, як продавця та власника даннього авто.(а.с.25). Згідно з експертним висновком №007/2, автотоварознавчого дослідження від 5.03.2018 року, яке проводилось експертом СП «Західно-Українький експертно-консультаційний центр» встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977, державний номер [NUMBER] становить 521727 гривень. .(а.с.66-78). Відповідно до рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 24.01.2018 року, залишенного без змін Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 10.05.2018 року,\~ встановлено, що [PERSON] за адресою проживання позивачки м.Чернівці вул.Філатова,23 з вересня 20016 року не проживав.(а.с.105-109). Відповідно до позовних заяв про розірвання шлюбу, що подані до Садгірського районного суду м.Чернівці\~ [PERSON] 28.08.2017 року, 19.09.2017 року, 26.09.2017 року, вбачається, що останнім в позові зазначається «З вересня 2016 року подружні стосунки між нами припинені, спільного господарства ми не ведемо.»(а.с. 112-114)\~ Відповідно до рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 11.12.2017 року, шлюб між [PERSON] та\~ [PERSON] розірвано. (а.с 110-111) Згідно з пунктом 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Той самий юридичний зміст містить норма, викладена у статті 63 Сімейного кодексу України: «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності». Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпоряджання майном, що є, у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Також, згідно з ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її. його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як визначено ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. До засад цивільного законодавства, визначених ст..3 ЦК України, відноситься, зокрема, добросовісність. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників (ч.2 ст.369 ЦК України). Укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя. Верховний Суд України при розгляді аналогічних справ неодноразово робив висновок щодо такого застосування норм права (правові позиції у справах за №6-7цс15 від 08.04.15., №1622цс15 від 07.10.15., №6-1568цс15 від 21.10.2015., №6-1912цс15 від 27.01.16. та правовий висновок у справі за №6-1743цс16 від 05.07.2017.). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач [PERSON], яка є стороною оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, при його укладенні діяла недобросовісно, тобто що вона знала чи не могла не знати про те, що автомобіль належать подружжю на праві спільної сумісної власності, і що її син [PERSON] не отримав згоди на продаж зазначенного автомобіля у позивача [PERSON]. Відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним слід задовольнити частково. Визнати договір купівлі - продажу автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун № [NUMBER], кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER] укладеному в ТСЦ №7341/2017/394097 від 30 березня 2017 року - недійсним. Визнати, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ Е 200», 2012 року випуску, чорного кольору, двигун №27195831352265, кузов №WDD2120411А585977 державний номер [NUMBER], вартістю 754 660 гривень, є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і частка кожного з подружжя становить 1/2. В іншій частині вимог відмовити за безпідставністю. Сідові витрати складаються з судового збору та витрат на забезпечення позову. Судовий збір в порядку ст.141 ЦПК України стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial