Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом с матір'ю [PERSON] за адресою: 50029, [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у 2015 році між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. У період шлюбу [INFO] року у них народилася дочка - [PERSON]. 07.08.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дочка постійно проживає з позивачем, відповідач проживає окремо, а також до виконання своїх батьківських обов'язків ставиться неналежним чином, ані позивачку, ані доньку матеріально не забезпечує, від сплати аліментів ухиляється, внаслідок чого постійно має значну заборгованість як по сплаті аліментів на утримання позивачки, так і по сплаті аліментів на утримання доньки. Позивачка вважає, що вона як мати дитини, маючи постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для її проживання, виховання та розвитку, а тому просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача витрати, пов'язані з наданням їй правової допомоги у розмірі 6000,00 грн. та стягнути судовий збір. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, просить зменшити розмір коштів, пов'язаних з наданням позивачу правової допомоги. Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування Покровської районної у місті ради, та просить прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що стверджується повторною копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Нововоронцовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області 25.01.2017 року. Сторони з 22.10.2015 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.08.2017 року. З березня 2017 року дитина проживає з позивачкою за адресою: 50029, [ADDRESS], що підтверджується актом про проживання без реєстрації від 30.03.2017 року, який належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується Договором дарування квартири від 28.02.2017 року, витягом №81404422 від 28.02.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та актом обстеження умов проживання від 12.07.2018 року. Разом з тим, дитина [PERSON] залишається зареєстрованою за місцем реєстрації батька: [ADDRESS], хоча там не проживає. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінюючи надані сторонами докази по справі, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги представника позивача та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] за адресою: 50029, [ADDRESS] та надати дозвіл місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем фактичного проживання матері [PERSON] за адресою: 50029, [ADDRESS], без письмової згоди батька [PERSON]. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Дана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 20.09.2018 року у справі №751/3840/15ц. Позивачем суду не надано жодного платіжного документу, що підтверджує сплату гонорару, не надано й акту виконаних адвокатом робіт та витраченого часу, з зазначенням виду виконаних робіт (складення відзиву, клопотання, витребування доказів, тощо). У матеріалах справи міститься квитанція №362853 адвоката [PERSON] про отримання 6000,00 грн. від [PERSON] в рахунок оплати наданих правових послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правової допомоги від 02.07.2018 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON] та квитанція про отримання грошових коштів в розмірі 6000,00 грн. в оплату послуг наданих адвокатом, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права не надано будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним процесуальних дій, не надано доказів (акти виконаних робіт), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, в зв'язку з чим в її задоволенні слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial