Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «АТ НДІРВ» на її користь заборгованість по заробітній платі - 18000 грн., компенсацію втрати частини доходу - середній заробіток за час затримки розрахунку - 4636 грн., витрати на правову допомогу - 500 грн., моральну шкоду - 5000 грн., компенсацію за невикористану відпустку - 3000 грн., вихідну допомогу - 2800 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.11.1992 року по 25.11.2014 року вона працювала у ВАТ «АТ «НДІРВ» в якості гальваніка 3-го розряду. Наказом № 149-к від 25.11.2014 року її було звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України /за скороченням штату працівників/. Позивач зазначає, що в порушення Положень трудового законодавства, відповідач на день звільнення не нарахував їй належні суми, письмово не повідомив її про нарахування належних їй до виплати сум, не провів із нею повного розрахунку, не виплатив заборгованість по заробітній платі нараховану за липень-грудень 2013 року, січень, червень-листопад 2014 року, компенсацію за відпустку, не нарахував компенсацію за втрату доходів у зв'язку з порушенням терміну виплати заробітної плати, вихідну допомогу при звільненні за скороченням штату робітників. Також позивач зазначає, що внаслідок невиплати їй заробітної плати, їй було завдано моральної шкоду, оскільки внаслідок цього, вона не змогла своєчасно сплатити комунальні послуги, яку вона оцінила у 5000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без її участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково в сумі 17815 грн. (заборгованість по заробітній платі, з урахуванням вихідної допомоги) та просив відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає їх необґрунтованими, та відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки до суду не було надано розрахунку вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 19.11.1992 року по 25.11.2014 року працювала гальмівником у Відкритому акціонерному товаристві «АТ «Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». Згідно Наказу № 149-к від 25.11.2014 року [PERSON] звільнено з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідного інституту радіотехнічних вимірювань» з посади гальмівника за ст. 40 п. 1 КЗпП України (в зв'язку зі скороченням штату працівників). ПАТ «АТ НДІРВ» має заборгованість по заробітній платі перед позивачем, яка станом на 04.03.2015 року підприємством не сплачена. Згідно довідки ПАТ «АТ НДІРВ» станом на 01.04.2015 року сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] складає - 17815,00 грн. (з урахуванням вихідної допомоги). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення, а якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачу проведений не був та до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі не сплачена. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, а з ПАТ «АТ НДІРВ» на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 17815,00 грн. Також судом встановлено, що Наказом Директора ПАТ «АТ НДІРВ» № 138 від 28.10.2013 року на підприємстві в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року встановлено неповний дводенний робочий тиждень. Також, в період з 01.01.2015 року по 01.03.2015 року підприємство повністю зупинило свою діяльність. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Загальна кількість робочих днів за період грудень 2014 року - березень 2015 року становить 11. Виходячи із погодженого сторонами розрахунку середнього заробітку в розмірі 134,76 грн., загальна сума середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні складає 1482,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. На підставі ст. 237-1 КЗпП України позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з ПАТ «АТ НДІРВ» на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Крім того, згідно квитанції юридичної консультації Київського району м. Харкова № 632 позивачем було сплачено 500 грн. за надання юридичної допомоги, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial