Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки, піклування Підволочиської районної державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України у [ADDRESS], неповнолітнім [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO], у супроводі матері - [PERSON], [INFO], терміном на 2 місяці, на період з 15 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року із зворотнім поверненням з дитиною на територію України. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2014 року. У шлюбі [INFO] народився син - [PERSON], який на даний час є неповнолітнім, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина та не допомагає матеріально. У зв'язку із неприязними відносинами, що між ними склались, відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України у країну Ізраїль, де проживають її батьки, які надали згоду на перебування у їхній квартирі по [ADDRESS], та повністю оплачують поїздку. Виїзд за межі України дасть змогу розширити неповнолітньому сину кругозір, познайомитись із традиціями і звичаями іншої держави, оздоровитися, покращити моральний стан. У зв'язку з тим, що відповідач не дає згоди на виїзд за кордон України спільної неповнолітньої дитини, а такий тимчасовий його виїзд за кордон надасть можливість розвитку та відпочинку та буде здійснений в його інтересах, сприятиме всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з батьком, а тому просить позов задовольнити. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач згідно позовної заяви просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Підволочиської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подали заяву згідно якої позовні вимоги підтримують, справу просять розглянути без участі їх представника. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі,зареєстрованому 21 червня 2011 року, який розірвано 25 червня 2014 року, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду № 2/604/183/14. Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області 08 травня 2012 року, актовий запис № 25. З письмових пояснень позивача судом установлено, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина та не допомагає матеріально, проте на підставі неприязних відносин, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України у країну Ізраїль, де проживають батьки позивача. Як убачається з висновку органу опіки, піклування РДА від 27 лютого 2018 року № 01-245/01-01-17малолітній [PERSON], 2012 р.н. проживає з матір'ю, [PERSON] дитину не утримує, аліментів не сплачує. [PERSON] з допомогою родичів забезпечує належний матеріальний стан дитини. Костянтин відвідує Підволочиський ДНЗ, батько в садочок не приходить, про що свідчить психолого-педагогічна характеристика. [PERSON] має намір з сином відвідати своїх батьків [PERSON] та [PERSON], які проживають по [ADDRESS], де є всі відповідні умови. Виїзд за межі України дасть змогу дитині зустрітись з бабусею та дідусем, крім того розширити малолітньому кругозір, познайомитись із традиціями і звичаями іншої держави, оздоровитись. Орган опіки, піклування райдержадміністрації вважає, що людина, яка не бере участі у вихованні, утриманні, не цікавиться проблемами дитини не має морального права на прийняття рішень, в тому числі щодо тимчасового виїзду за кордон. Крім того поїздка в Ізраїль з метою відпочинку, оздоровлення, розвитку та відвідування родичів відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на освіту, здоровий спосіб життя, право вільно залишати територію України, а відсутність згоди батька позбавляє її цих прав, орган опіки та піклування вважає, що виїзд [PERSON] за межі України буде здійснений в інтересах дитини і сприятиме його всебічному розвитку. Згідно п.1 ст.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, не має можливості скористатися своїм правом на вільний вибір місця проживання. При зверненні до відповідача з проханням про надання відповідного дозволу на виїзд дитини з матір'ю, без супроводу батька, останній відмовився надати такий дозвіл. Поряд з цим, статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином судом встановлено, що виїзд за межі України дасть змогу дитині зустрітись з бабусею та дідусем, розширити малолітньому кругозір, познайомитись із традиціями і звичаями іншої держави, оздоровитись. Крім того поїздка в Ізраїль з метою відпочинку, оздоровлення, розвитку та відвідування родичів відповідає інтересам дитини, сприяє його всебічному розвитку. За вказаних обставин, забезпечуючи гарантовані державою права та інтереси неповнолітнього [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved