Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі за текстом ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що вона з 26.04.2004 року працювала у підприємстві відповідача, з якого 16.02.2015 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За період її роботи заборгованість відповідача по заробітній платі з січня 2015 року по березень 2015 року склала 3542 грн. 74 коп. До теперішнього часу розрахунок відповідачем з нею не проведений. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 3542 грн. 74 коп., а також моральну шкоду в сумі 500 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» також до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, надавши письмові заперечення, відповідно до яких підприємство визнає позовні вимоги частково, не заперечуючи проти факту існування у позивача заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку у вказаному розмірі. Решту позовних вимог не визнає через відсутність вини підприємства у несвоєчасні виплаті заробітної плати. ДП «Укршахтгідрозахист» є неприбутковою організацією відповідно до п.п.2.1 Статуту. Фінансування підприємства здійснюється Міністерством енергетики та вугільної промисловості України виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які повинні перераховуватися на відповідні рахунки Державного казначейства України. Заборгованість із заробітної плати виникла за незалежних від відповідача обставин, а саме у зв'язку із неперерахуванням коштів Міненерговугілля. Також за постановою Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», починаючи з 24.07.2014 року зупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не підконтрольна українській владі. З 14.05.2003 року по 05.12.2014 року ДП «Укршахтгідрозахист» знаходилося у м.Макіївка, яка є територією проведення антитерористичної операції, тому, у період з 24.07.2014 року по 05.12.2014 року відповідач не мав можливості перерахувати заборгованість через зупинення роботи платіжних систем. Згідно за ст.1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015 року заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, має бути погашена до 31.12.2015 року. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 26.04.2004 року по 16.02.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи сторожем водовідливного комплексу шахти № 4 «Олександрівська», і була звільнена за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача, довідки відповідача (а.с.5-6). Згідно за довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» заборгованість по заробітній платі позивача за період з січня 2015 року складає 3542 грн. 74 коп. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Згідно за ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що вимоги позивача у частині відшкодування моральної шкоди належать частковому задоволенню, оскільки позивач через порушення відповідачем її конституційного права на своєчасне отримання винагороди за працю, захищеного трудовим законодавством, морально страждає, не отримуючи належну їй суму, на яку вона розраховувала. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер, об'єм, тривалість зазнаваних позивачем страждань, суму заборгованості і вважає, що на користь позивача належить стягнути з підприємства 200 грн. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини підприємства у затримці виплати позивачу розрахункових сум у зв'язку із її звільненням. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Підприємство з грудня 2014 року здійснює свою господарську діяльність на території, підконтрольній українській владі, і на день звільнення позивача форс-мажорні обставини перестали існувати для відповідача та ніяким чином не торкалися питань заробітної плати, зокрема. виниклої поза межами активної фази АТО заборгованості позивача. Незадовільне фінансове становище не виключає відповідальності підприємства. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру та у сумі 97 грн. 44 коп. за вимоги немайнового характеру пропорційно до розміру задоволеної суми, а всього 341 грн. 04 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки»,

Outcome: partial