Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 жовтня 2014 року, о 12-30 годині, відповідач, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», державний реєстраційний номер [NUMBER], не витримала безпечну дистанцію руху та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Пежо-207», державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті чого було пошкоджено автомобілі. Відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2014 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль позивача було пошкоджено і за результатами автотоварознавчого дослідження розмір матеріальних збитків становить 22349,36 гривень, у тому числі 4646,54 гривень від втрати товарної вартості, страхове відшкодування якого відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не передбачено. Окрім цього, відповідач відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повинен сплатити розмір франшизи у сумі 1000,00 гривень. Додатково позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450,00 гривень. Також витрати на відправку телеграми відповідачу про проведення експертизи автомобіля складають 76,58 гривень. Добровільно відшкодувати завдану шкоду [PERSON] відмовляється, тому позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 6173,12 гривень, а також судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Запорізьким ВРЕР №3 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, [PERSON] є власником автомобіля марки «Peugeot» моделі 207, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). Згідно постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17.11.2014 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №333/8718/14-п, яка набула законної сили 28.11.2014 року, [PERSON] визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Даною постановою встановлено, що 30.10.2014 року, о 12-30 годині, [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet», державний реєстраційний номер [NUMBER], не витримала безпечну дистанцію руху та скоїла зіткнення з автомобілем «Peugeot», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП постраждалих немає, пошкоджено автомобілі. В ході розгляду адміністративної справи [PERSON] вину у скоєному правопорушенні визнала(а.с.18). Відповідно до Звіту автотоварознавчого дослідження №111 від 05.12.2014 року про визначення матеріальної шкоди транспортного засобу автомобіля марки «Peugeot» моделі 207, державний реєстраційний номер [NUMBER], складеного спеціалістом-автотоварознавцем Лісовським О.В., розмір матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 22349,36 гривень, у тому числі втрата товарного вигляду - 4646,54 гривень (а.с.8-17). Згідно квитанції №111 за проведення зазначеного автотоварозначого дослідження було сплачено 450,00 гривень (а.с.19). Відповідно до фіскального чеку від 21.11.2014 року за відправку телеграми [PERSON] про час і місце проведення огляду транспортного засобу було сплачено 76,58 гривень (а.с.7). З аналізу відповідей на запити суду з органів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області вбачається, щоавтомобіль Peugeot 207, реєстраційний номер [NUMBER], в інших дорожньо-транспортних пригодах, окрім як за участі водія [PERSON], не перебував. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.2 ст.1187 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вбачається з довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9456484, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chevrolet», державний реєстраційний номер [NUMBER], застрахована в ПрАТ «УПСК», про що свідчить поліс АП297083, терміном дії до 29.10.2015 року. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування втрати товарного виду пошкодженого транспортного засобу та розміру франшизи визначеної у полісі з боку страхової компанії. За такого суд вбачає, що із загального розміру матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, яка складає 22349,36 гривень, відповідачем повинно бути відшкодовано позивачу в рахунок нанесеної матеріальної шкоди розмір встановленої франшизи у сумі 1000,00 гривень, та вартість втрати товарного виду пошкодженого автотранспортного засобу у розмірі 4646,54 гривень. Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні шкоди майну позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6173,12 гривні (складається з відшкодування нанесеної матеріальної шкоди в розмірі встановленої франшизи 1000,00 гривень, з вартості втрати товарного виду пошкодженого автотранспортного засобу у розмірі 4646,54 гривень, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 450,00 гривень, витрат на відправку телеграми на адресу відповідача у розмірі 76,58 гривень) обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved