Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою . Свої позовні вимоги, які в подальшому в судовому засіданні підтримав представник позивача, та такі мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с.Волиця, вул.Зарічна, 4 , Жовківського району Львівської області. Право власності на даний житловий будинок належить позивачці на підставі рішення Жовківського районного суду від 23.10.2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно . В місяці серпні 2014 року поруч належного їй будинку вона виявила два бетонні колодязі, заповнені побутовими та господарськими рідкими відходами , які знаходяться на відстані 4 метри та 7 метрів від будинку. З метою з»ясування належності вказаних колодязів позивачка звернулася із відповідною заявою до Волицької сільської ради , відповідно про що відповідна комісія склала Акт №02-09/288 від 11.09.2014 року, та даним актом встановлено, що вказані колодязі самовільно, без будь-якого погодження побудовані сусідом відповідачем по справі [PERSON] За наслідками роботи, комісія рекомендувала відповідачу [PERSON] забрати каналізаційні колодязі з її земельної ділянки, однак відповідач такого не вчинив та колодязів не демонтував, чим останній своїми діями порушує її законні права на користування її власністю. На усні вимоги позивача відповідач про виправлення вказаних порушень не реагую. А тому вона змушена із даним позовом звернутися до суду за захистом свої порушених прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просив суд такі задоволити на підставах наведених у позовній заяві. Додатково суду пояснив, що відповідно до ст.120 ЗК України , що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, а тому вважає , що позивачка за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 року набула право власності на спадкове майно за заповітом , а саме житловий будинок в с.Волиця по вул.Зарічній, 4 Жовківського району Львівської області, а тому позивачці на праві користування належить земельна ділянка для обслуговування вищевказаного житлового будинку а відповідач порушує її право користування вищезгаданою земельною ділянкою. Тому просив суд врахувати його додаткові пояснення та даний позов задоволити в повному об»ємі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо позовних вимог позивачки заперечив, про що суду надав письмові заперечення. Додатково суду пояснив, що твердження позивача що вона є власником спірного нерухомого майна є безпідставним та таким, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. З урахуванням того , що позивач належним та допустимими доказами тієї обставини, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку набула права власності або право користування на земельну ділянку, з приводу усунення перешкод в користуванні якою нею заявлено позов, не довела, та з урахуванням того, що межі такої земельної ділянки не визначені, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] слід відмовити повністю за безпідставністю даного позову. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог , щодо предмету спору Волицька сільська рада в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. А тому судом вирішено розгляд даної справи проводити за відсутності третьої особи та на підставі поданих до суду доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку: Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Україгни п.4. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у 2007 році , а тому при розгляді даного спору слід керуватися Земельним кодексом України, який діяв станом на 2007 рік а не на 2013 рік . Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші, обєкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. До 02.05.2009 документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт. Судом встановлено, що за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23.10.2007 року позивач по справі [PERSON] набула право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], а саме будинковолодіння , яке знаходиться в с.Волиця по вул.Зарічній , 4 , Жовківського району Львівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССГ №627443 . Із акту обстеження земельної ділянки по вул.Зарічна в с.Волиця згідно поданої заяви гр.[PERSON] від 11.09.2014 року комісією встановлено, що межі земельної ділянки на якій розташований житловий будинок гр.[PERSON] згідно поземельної книги не змінилися. Земельна ділянка не обробляється, зарошена бурянами, огороджена тільки із однієї сторони. На території земельної ділянки стоїть відкритий колодязь висотою на рівні із землею. Права власності на земельну ділянку гр.[PERSON] не має. Гр.[PERSON] вивів каналізаційні колодязі за межі своєї земельної ділянки, на територію сусідньої земельної ділянки на якій розташований будинок гр.[PERSON] [PERSON] каналізаційний колодязь знаходиться 8 м. від паркану гр.[PERSON] і 7 м. від будинку гр.[PERSON], другий 5,5 м. від паркану, 4 м. від будинку. Комісія рекомендувала гр.[PERSON] забрати каналізаційні колодязі з території сусідньої земельної ділянки, яка йому належить. У разі не погодження гр.[PERSON] з даною рекомендацією, згідно глави 25 ст.158,159 ЗК України, гр.[PERSON] може звернутися із заявою в суд. Як вбачається із листа №02-09/243 від 13.07.2015 року наданого Волицькою сільською радою на запит суду , про те що [PERSON] являється землекористувачем та сплачує земельний податок за земельну ділянку , яка знаходиться за адресою с.Волиця, вул.Зарічна, 4 , Жовківського району Львівської області. На земельну ділянку по вул.Зарічній, 4 , в с.Волиця, Жовківського району Львівської області на ім»я [PERSON] відсутні будь-які правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності на земельну ділянку (державний акт на земельну ділянку дляч ОЖБ та ОСГ). Із довідки виданої Волицькою сільською радою Жовківського району Львівської області від 19.05.2015 року вбачається, що згідно ст..118 п.7 ЗК України, ст..24 п.3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» сесією ради [PERSON] було відмовлено у виготовленні проекту землеустрою, щодо надання у приватну власність земельних ділянок площею 0,25 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у с.Волиця по вул.Зарічній, 4 , тому що немає розробленого генерального плану населеного пункту с.Волиця Жовківського району. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення. Судом встановлено, що у позивачки [PERSON] відсутні будьякі правовстановлюючі документи, щодо вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ст.378 ч.1 ЦК України , право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦКУ). Згідно п. 2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. Відповідно до п.1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом враховуються вимоги ст. 95 ЗК України про права землекористувачів, а також ст. 152 ЗК України про способи захисту прав на земельну ділянку, за якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з порушенням права володіння земельною ділянкою. Земельні спори з приводу землекористування згідно зі ст.158 ЗК України вирішуються органами місцевого самоврядування, які наділені відповідними повноваженнями. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, так як позивачем та його представником не представлено суду правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки, яка знаходиться в с.Волиця по вул.Зарічній, Жовківського району Львівської області та не надано суду жодних доказів порушення прав позивача, та не здобуто таких доказів і в судовому засіданні, а тому підстав для задоволення позовних вимог у суду не має. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed