Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу із [PERSON], у які вказала, що із 12 липня 2011 року вона із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 073735 від 12 липня 2011 року, актовий запис № 2. Від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія І-ИД № 152447, видане 10 квітня 2012 року). Позивач зазначає, що спільне подружнє життя із [PERSON] не склалося по тій причині, що у них були протилежні погляди на життя, вони намагалися власними силами зберегти сімю, однак переконалися, що є різними людьми і тому позивач вирішила розірвати шлюб, так як не бажає проживати з людиною, яка її не поважає. Подальше спільне проживання позивача із відповідачем та збереження шлюбу стало неможливим. Крім того на даний час і в подальшому, вона не бачить перспективи на спільне проживання. Спільну дитину [PERSON], позивач просить залишити на проживання і виховання у неї, [PERSON], а батькові дозволити приймати участь у її вихованні. В судовому засіданні позивач зявилася і просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву у якій просить дану справу слухати у його відсутності, з позовом згідний, час на примирення просить не надавати. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Зі свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 073735 від 12 липня 2011 року виданого Новосілківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області вбачається, що 12.07.2011 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « Журавель», запис № 2. Від даного шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серія І-ИД № 152447, видане 10 квітня 2012 року Новосілківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 8. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved