Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що 20 травня 2017 року зареєструвала з відповідачем шлюб, за час якого у них народився спільний син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та майже повністю перебуває на її утриманні. Причиною звернення з даною позовною заявою стало те, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків не допомагає виховувати спільну дитину, не бере участі у житті сина та майже не допомагає утримувати його фінансово. За період після народження дитини відповідач всього два рази навідав його та передав на утримання дитини 7 500 грн та ходунки. Оскільки дитина ще маленька, то вона змушена сидіти вдома та доглядати сина, а розмір державної соціальної допомоги на утримання дитини дуже малий. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності та не заперечила проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач також не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 травня 2017 року у виконкомі Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 02 (а. с. 4). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 травня 2019 року, який на даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні (а. с. 6, 7, 8). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) (далі Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу дії ч. 3 ст. 181 цього Кодексу аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд також виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 грудня 2020 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1 921 гривня. Так, при визначенні розміру аліментів у даному конкретному випадку суд враховує те, що відповідач [PERSON] є молодим за віком, а відтак працездатним, стан його здоров`я, матеріальне становище відповідача, та матеріальне становище позивача, інтереси спільної дитини, яка самостійного доходу не має, та приходить до висновку, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 гривень щомісячно, до досягнення сином повноліття.\~ Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved