Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Окрім неї за даною адресою зареєстрований її син відповідач [PERSON] однак він в зазначеній квартирі не проживає більше року, витрат на комунальні послуги не несе та в добровільному порядку не з'являється для того, щоб знятися з реєстрації, тому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує представник позивача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору міни посвідченого 03.09.1998 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., за реєстровим №4122. Позивач та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №ФЗ про склад сім'ї від 13.07.2018 року виданої ПП «Благоустрій». Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання складених ПП «Благоустрій» від 13.07.2018 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Як вбачається з письмової заяви підписаної мешканцями будинку [ADDRESS], [PERSON] в квартирі №5 даного будинку не проживає більше 12 років. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.І ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні більше року без поважних причин. За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку, мають місце порушення прав позивача відповідачем які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved