Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Чутівська районна державна адміністрація, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]., разом з матір'ю [PERSON] за місцем проживання останньої та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по даній справі.(а.с.3-5). В обґрунтування позову [PERSON] вказала на те, що з 2013 по 2017 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - [PERSON]. [INFO] року у них народився син -[PERSON]. Із січня 2017 року вони припинили шлюбні відносини і стали проживати окремо. До цього позивач та відповідач проживали разом у житловому будинку [ADDRESS], де і зареєстрований син [PERSON]. Згідно розпорядження голови РДА №29 від 24.01.2018 року встановлений порядок участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] шляхом систематичних побачень у наступному режимі: щотижня з 16-00 години суботи по 08-00 годину середи за місцем проживання батька [PERSON]Спочатку останній додержувався вказаного порядку побачень з дитиною і у них не виникало конфлікту з цього приводу. Але 15.08.2018 року в один з таких днів, коли відповідач забрав дитину до свого дому для побачення, він не повернув позивачу сина у вказаний термін по графіку і до цього часу не дає їй можливості бачити сина і спілкуватися з ним, погрожує забрати останнього назавжди і не повернути. Позивачу стало відомо, що син [PERSON] без поважних причин кілька днів не відвідував дитячий садочок та 4 дні перебував на лікарняному, про що надано відповідну довідку. Позивач зазначає, що зверталася до правоохоронних органів із заявою, що відповідач перешкоджає останній у спілкуванні з сином, але міри їх реагування результату не дали. На даний час позивач не має можливості бачити сина і спілкуватися з останнім навіть по телефону. Відповідач та його мати [PERSON] не дають такої можливості, сама ж дитина дуже змінилася, стала боятися матері, хоча раніше син був прихильний як до останньої так і до батька. Добровільно врегулювати дане питання та дійти взаємної згоди з відповідачем щодо виховання дитини у встановленому графіку не представляється можливим. Позивач проживає у власному будинку разом з іншими дітьми, є приватним підприємцем, має стабільний дохід, характеризується позитивно, має усі можливості займатися вихованням сина [PERSON] та піклуватися про останнього. Позивач також вказує, що відповідач проживає сам, працює у селі Филенкове Чутівського району, атому не має можливості приділяти сину достатню та належну увагу та надати належне виховання, так як більшу частину часу сина доглядає його бабуся - [PERSON] Відповідач - [PERSON] надав відзив на позовну заяву(а.с. 94-96). В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що протягом останнього часу [PERSON] самостійно турбувався про сина, а його мати [PERSON] відмовлялася його забирати, мотивуючи це зайнятістю. Також [PERSON] зазначає, що на розгляд суду ставиться не лише визначення місця проживання дитини а насамперед її життя, здоров'я, можливість нормально розвиватися, жити в гармонії. Як вказує останній, залишення дитини з ним повністю відповідає її інтересам та не створює ризиків для її фізичного та духовного стану. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала суду заяву, в якій просила провести розгляд цивільної справи без її участі. Крім того, остання зазначила, що просить суд судові витрати по даній цивільній справі залишити за нею. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, подав заяву в якій зазначив, що позов [PERSON] визнає повністю та просить його задовольнити, розгляд справи просив провести без його участі. Представник третьої особи - Чутівської районної державної адміністрації Полтавської області у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа була належним чином повідомлена, через канцелярію суду представник третьої особи подала клопотання про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримують та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, в період з 2013 по 2017 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі. 13.06.2014р. у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 26.06.2014р. (а.с.8). Із січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо. У зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не дійшли взаємної згоди щодо визначення місця проживання їх сина - [PERSON], [INFO]., [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання сина з нею. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно дост. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини. Згідно матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] З довідки Скороходівської селищної ради Чутівського району Полтавської області від №3463 від 29.08.2018р. про склад сім'ї, домової книги для реєстрації громадян в будинку [ADDRESS] та довідки-характеристики №02-18/1670 від 29.08.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-12, 16). Згідно розпорядження голови Чутівської РДА №29 від 24.01.2018 року встановлено порядок участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.39). В матеріалах справи наявні висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], від 25.10.2018 року, в якому Чутівська РДА як орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає найвищим інтересам дитини, визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], яка проживає по за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 52-58). Згідно з вимогами п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, визначено, що для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за встановленою формою згідно з додатком. Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний висновок підтверджується й обґрунтовується такими документами як копією протоколу бесіди з [PERSON] від 10.10.2018 р., копією протоколу бесіди з [PERSON] від 11.10.2018 р.,копією довідки про опитування дитини [PERSON] від 16.10.2018р., копією акту обстеження умов проживання [PERSON] від 24.07.2018р., складеного службою у справах дітей Чутівської РДА, копією акту обстеження домоволодіння по [ADDRESS] від 06.08.2018р., складеного Скороходівською селищною радою, копією акту обстеження домоволодіння по [ADDRESS] від 06.08.2018р., складеного Скороходівською селищною радою, копією акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 02.08.2018р., складеного Скороходівською селищною радою, копією листа Чутівського РЦСССДМ від 03.08.2018р. №01-09/315, копією листа Чутівського РЦСССДМ від 23.10.2018р. №01-09/433, копією повідомлення Чутівського ВП від 15.08.2018р. №3840, копією повідомлення Чутівського ВП від 31.08.2018р. №4173 (а.с.59-69). Надаючи оцінку вищевказаному висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO]., суд вважає, що вказаний висновок відповідає вимогам чинного законодавства, підготовлений і наданий уповноваженим органом опіки та піклування за місцем фактичного проживання малолітньої дитини, з врахуванням проведених співбесід з обома батьками дитини, на підставі аналізу документів, наданих обома батьками, а тому, вказаний висновок є законним, всебічним, повним та обґрунтованим. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляну на вищевикладене, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved