Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що їх шлюб з відповідачем зареєстрований 20 жовтня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2243. Від шлюбу у них з відповідачем народились діти: син [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на життя. На цьому ґрунті у них систематично виникали сварки та непорозуміння. З приводу таких неналежних відносин між ними зникли почуття, які обєднують подружжя. З лютого 2017 року вони не проживають з відповідачем разом. Вважає, що за таких обставин їх з відповідачем шлюб необхідно розірвати. Крім цього, зазначає, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Оскільки батько дітей з ними не проживає, добровільно необхідних коштів на виховання та утримання дітей не надає, то він зобовязаний сплачувати аліменти. Стан здоровя відповідача задовільний, він не сплачує аліментів на інших дітей, непрацездатних батьків не утримує. Просила розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх доньки та сина в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісячно до їх повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви до суду та допустити негайне виконання рішення суду. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилась та надала суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує повністю та просить розірвати їх шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти, судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, спрямував до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач позов визнав повністю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони 20 жовтня 2007 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2243, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №130170 від 24.05.2017 року (а.с.6). Від спільного проживання у сторін народились діти: син [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-МИ №192969, №106531 (а.с.7,8). Причиною розпаду сімї стала несумісність характерів, що призводить до виникнення конфліктів та сварок не підтримання подружжям шлюбних відносин з лютого 2017 року, окреме проживання та не ведення спільного господарства. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.\~ Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу на думку суду суперечить інтересам сторін, а шлюб між [PERSON] та [PERSON], необхідно розірвати. Згідно з вимогами\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. \~\~\~\~ Відповідно до вимог ст.ст.150,\~157 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. \~Відповідно до вимог\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками щодо цього обвязку, кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Також, суд, з урахуванням майнового стану відповідача, те що відповідач офіційно працює, відсутності у нього на утриманні інших утриманців, його стану здоровя, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Позивач при поданні до суду позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн., дані витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.137 ч.1 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 19.03.2018 року, позивачем було понесено витрати на правову допомогу на суму 1200 грн. (а.с.14). На підставі викладеного, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20 жовтня 2007 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2243. Виходячи з обставин справи, матеріального становища сторін, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісячно, починаючи з 30 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 1200 грн. Стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved