Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 19.12.2009 року. Шлюб зареєстрований Жовтневим відділом РАЦСу КМУЮ Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис №951. Наразі триває процедура розірвання шлюбу. Шлюборозлучний процес між сторонами розпочався тяжко: чоловік постійно влаштовує сварки, здіймає на неї руку, ображає, що призводить до тяжкого емоційного стану. В результаті таких дій позивач почала часто хворіти, постійно відвідує лікаря кардіолога, проходить безліч аналізів та обстежень. Здоров`я позивача дедалі погіршується. Вважає відповідача винним у погіршенні її здоров`я. Натомість чоловік отримує стабільний та високий заробіток та має можливість надавати матеріальну допомогу. Станом на 2017 рік його дохід становив більш ніж 10000,00 гривень. Необхідність в отриманні від відповідача матеріальної допомоги обґрунтовує й тим, що позивач опинилась у скрутному фінансовому становищі після фактичного розпаду сім`ї. 17.08.2021 року ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 19.12.2009 року, перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Жовтневим відділом РАЦСу КМУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №951 (а.с. 7), який на день подання позову розірвано не було. Від шлюбу дітей не мають. Також встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.09.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача на її утримання аліментів зазначила, що з вини відповідача, вона почала часто хворіти, постійно відвідує лікаря кардіолога, проходить безліч аналізів та обстежень. Зазначає, що вона опинилася у скрутному фінансовому становищі після фактичного розпаду сім`ї. Відповідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Згідност.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року в справі №6-3066цс15, за положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.12.2009 року, рішенням суду від 17.09.2021 року шлюб розірвано. Також судом встановлено, що на даний час [PERSON] має ряд захворювань, зокрема порушення серцевого ритму, дистаболічна кардіопатія не уточнена, дисфункція щитовидної залози, в зв`язку з чим часто звертається до лікаря (а.с. 10-17), однак є працездатною особою. В той же час позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що вона є непрацездатною особою, що вона не мала можливості працювати за час перебування у шлюбі з відповідачем через хворобу або іншими обставинами, що мають істотне значення, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 76 СК України. Доказів неспроможності працювати через наявні у позивача захворювання, потреби у постійному сторонньому догляді або того, що вона позбавлена можливості працювати через постійне лікування матеріали справи також не містять. Крім того, позивачка не досягла пенсійного віку, та суду не надано відомостей про доходи з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, щодо [PERSON] . Крім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем значних витрат на обслуговування своєї життєдіяльності, як і докази наявності у позивача будь-яких витрат на лікування, вживання дорогих медичних препаратів. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли своє підтвердження та є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає. В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача, того, що вона звільнена від сплати судового збору за подання позову щодо стягнення аліментів, віднести вказані витрати за рахунок держави.

Outcome: dismissed