Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі уклала шлюб 16 серпня 2007 року, який зареєстровано у відділі РАЦСу по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 120. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сімю і на цьому ґрунті в них часто виникають сварки, свідком яких стає наша дитина, що негативно впливає на її психічний стан. На даний момент спільне господарство вони не ведуть, оскільки з серпня 2013 року проживають окремо. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейних відносин немає. Примирення між сторонами не можливе. А тому, строк для примирення просить не надавати. Після припинення спільного проживання відповідач припинив надання матеріальної допомоги на сімю та утримання дитини, знаючи, що донька ходить до школи і потребує піклування та догляду. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Після припинення спільного проживання відповідач не надає фінансової допомоги на утримання доньки. Майнового спору між сторонами не має. На підставі викладеного, просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі, що передбачено CK України, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, зазначивши, що з відповідачем по справі не проживає з квітня 2015 року, спільного бюджету не ведуть, тому просила строк для примирення не надавати. Матеріальної допомоги на утримання дочки він у добровільному порядку не надає. Дочка проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. Виходячи з викладеного, просила шлюб укладений з відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/6 частини від всих видів доходів (заробітку) відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав та пояснив, що з квітня 2015 року разом з дружиною не проживають, тому не заперечував проти розірвання шлюбу, строк для примирення просив не надавати та погодився із вимогами позивача щодо сплати ним аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/6 частини від всих видів доходів (заробітку). Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 16 серпня 2007 року, згідно із даними свідоцтва про шлюб ([PERSON] 1-СР №030640), - сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №120. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження ([PERSON] 1-СР №0727113), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із матірю і потребує достатнього матеріального утримання. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього. Статтею 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час. Примирення між сторонами неможливе та подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, суд не вбачає. Крім того, встановлено, що батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає, дитина проживає з матірю, відсутні будь-які обєктивні дані, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки. Враховуючи викладене, зясувавши обставини справи та перевіривши докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб, укладений між сторонами а також стягувати з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законом мінімуму, починаючи з 03.06.2015 року та продовжувати до повнолітня дитини. Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, Закону України Про судовий збір з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати в розмірі 243грн. 60коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved