Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником [ADDRESS] згідно з розпорядженням органу приватизації № 2-4856 від 10.06.1994 року та згідно зі свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 16.06.1994 року. В належній їй квартирі 03.11.2001 року було зареєстровано її онука [PERSON], але з 2014 року і по теперішній час в зазначеній квартирі він не проживає, що підтверджується відповідним актом №124/4 від 29.05.2018. Їй відомо, що відповідач виїхав до Російської Федерації, адреса його проживання їй невідома. Житлово-комунальні послуги вона сплачує самостійно. Факт реєстрації відповідача перешкоджає їй отримати субсидію, тому вона просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме [ADDRESS] Позивач до судового засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності. Представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача з 2001 року, але у 2014 році виїхав мешкати до Російської Федерації і до теперішнього часу не проживає в [ADDRESS] Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло № 2/26-782 від 16.06.1994 року, виданого згідно з розпорядженням органу приватизації № 2-4856 від 10.06.1994 року (а.с.14-15). Згідно довідки Координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда №123/4 від 29.05.2018, в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.20). Згідно акту №124/4 від 29.05.2018, складеного Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] але з 2014 року і по теперішній час фактично не проживає за вказаною адресою (а.с. 19). Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON], яка є дочкою позивачки, є її давньою подругою. Їй відомо, що син [PERSON] - [PERSON] раніше мешкав в [ADDRESS], але у серпні 2014 року виїхав до Російської Федерації, з тих пір там і мешкає, працює та отримав там громадянство. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач [PERSON] є братом її колишнього чоловіка. Їй відомо, що [PERSON] раніше мешкав в [ADDRESS], але у серпні 2014 року виїхав до Російської Федерації, з тих пір там і мешкає. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з 2014 року і по теперішній час, загалом вже більше чотирьох років. Поважних причин не проживання відповідача у цій квартирі судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved