overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що не може в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на спадкову земельну ділянку площею 0,193 га , що розташована в [ADDRESS], внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку. Просить суд визнати за нею право власності за законом на вищевказану земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті [INFO], актовий запис №21606 (а.с.10). На час смерті спадкодавець мав у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,193 га що розташована в [ADDRESS], згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії Р3 №680559, виданого 14.10.2002 року Слободо-Петрівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області на підставі рішення Слободо-Петрівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області від 16.07.2002 року за №7 (а.с.23). Спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON] шляхом проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя не встигла виготовити на своє ім'я правовстановлюючі документи. [INFO] [PERSON] померла, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві 13.10.2010 року, актовий запис №918 (а.с.11). З метою переоформлення спадщини, позивач звернулась до Десятої Київської ДНК, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії 10-ї Київської ДНК за № 1816/02-14 від 27.04.2012 року (а.с.22). Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця… На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, мотивуючи тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилося право на спадкове майно, зокрема право на земельну ділянку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0222767 від 22 березня 1999 року, який був виданий на ім'я батька на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації №205 від 03.06.1998 року. Згідно Сертифікату, батько при житті мав право на земельну ділянку розміром 6,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Інших спадкоємців за законом, окрім неї, немає. Як спадкоємець за законом, в порядку спадкування, позивач посить суд визнати за нею право на земельну частку (пай), що належав померлому 23.10.2000р. [PERSON] В судове засідання заявниця не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечень з приводу розглядуваних обставин не висказав. Просить винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], про що було видано свідоцтво про смерть та зроблений актовий запис у книзі реєстрації актів про смерть № 36 (а.с.7) Спорідненість померлого з позивачкою суд вбачає із наданих свідоцтва про народження і свідоцтва про реєстрацію шлюбу, яким змінено її прізвище на «[PERSON]» (а.с.15-16) Після смерті [PERSON] залишилися спадкові права, зокрема за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0222767 від 22 березня 1999 року, який був виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації №205 від 03.06.1998 року (а.с.5). Згідно Сертифікату, у батька позивачки було право на земельну частку розміром 6,47 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Суд при вирішенні спору застосовує положення чинного на час відкриття спадщини законодавства, зокрема положення ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти померлого. Позивач [PERSON] як рідна дитина померлого [PERSON] є спадкоємцем першої черги, і має право на спадкування прав, в тому числі майнових, після смерті її батька. Документ, що посвідчує право на земельну частку (пай), а саме Сертифікат на право на земельну частку (пай) батько позивачки належним чином отримав, тобто мав право на земельну частку (пай). Право позивачки [PERSON] на отримання цього права в порядку спадкування також передбачене діючим законодавством. При цьому, обставин, які б порушували права інших осіб, суд не вбачає. А саме, спадкову справу згідно довідки із Спадкового реєстру №38149300, після смерті [PERSON] не відкрито, тобто інших спадкоємців, окрім позивачки, судом не встановлено (а.с.10-11) На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 03.08.2015 року між нею та відповідачем була здійснена угода по купівлі-продажу житлового будинку № 138 по вул. Кірова в с. Георгіївка Марїнського району Донецької області. За вказаний будинок позивач сплатила відповідачу обумовлену суму в 5000 грн., про що остання надала позивачу розписку. Також вони домовилися, що найближчим часом вони оформлять цю угоду в нотаріальному порядку та відповідач віддала позивачу правовстановлюючі документи та ключі від будинку. Однак, з того часу, відповідач знаходить рідні приводи та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння та визнати за нею право власності на спірне домоволодіння. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Згідно довідки № 06/286 від 31.08.2015 року, виданої РКП «Марїнське БТІ», право власності на житловий будинок з господарською спорудою, розташований за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Георгіївка, вулиця Кірова, будинок 138, зареєстровано 20.11.1987 року Селидівським БТІ за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 10.11.1987 року виконкомом Максимільянівської сільської ради згідно рішення виконкому Марїнської районної ради від 19.08.1987 року за № 168. Згідно довідки № 1263/02-24 від 30.09.2015 року, виданої Максимільянівською сільською радою, за адресою: с. Георгіївка, вул. Кірова, 138, Марїнського району Донецької області, ніхто зареєстрованим не значиться. Згідно розписки від 03.08.2015 року, [PERSON] отримала гроші 5000 грн. від [PERSON] за проданий нею будинок, який знаходиться за адресою: с. Георгіївка, вул. Кірова, 138. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння. На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 334 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачами в справі вона уклала усно договір купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 3,69 умовних кадастрових гектарів та передала відповідачам кошти в сумі 15000 грн. Сертифікату на право власності на земельну ділянку (пай) не зберіглося. Зазначений земельний пай належав [PERSON] Він продав його [PERSON] ще в 1998 році, але нотаріально вони не уклали договір купівлі-продажу, так як [PERSON] зник та рішенням Марїньского суду був визнаний безвісно відсутнім. З зазначених підстав просить визнати за нею право власності на земельну ділянку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечували, підтвердили, що продали позивачу спірну земельну ділянку за 15000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Згідно розписка від 10.01.1997 року, [PERSON] отримав від [PERSON] 10000 грн. в рахунок продажу свого земельного паю. Згідно копії рішення Марїнського районного суду Донецької області від 12.10.2016 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01 січня 1999 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач купила у відповідачів спірну земельну ділянку за 15000 грн. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 220, 334 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, площею 3.710 га за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоукраїнської селищної ради. Під час свого життя бабуся склала заповіт, в якому земельну ділянку заповідала їй - [PERSON] Вона не встигла звернутися до нотаріальної контори своєчасно для прийняття спадщини в шестимісячний термін, відведений їй за законом, через скрутне матеріальне становище, тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] в Кіровському районі м. Донецька у віці 84 років. Згідно заповіту, посвідченого 18.06.2004 року секретарем виконавчого комітету Новоукраїнської сільської ради Мар'їнського району Донецької області Баглай Л.М., [PERSON] після своєї смерті заповідала належну їй земельну ділянку [PERSON]. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3.710 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новоукраїнської сільської ради Мар'їнського району Донецької області за кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлої. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог зазначила, що 08 вересня 2011 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді трикімнатної квартири № 20, загальною площею 61,0 кв.м, житловою 42,2 кв.м, в будинку № 4 по вул. Кисловодській в м. Донецьку Донецької області. Вона та відповідач в справі є спадкоємцями четвертої черги за законом після смерті [PERSON], так як мешкали разом зі спадкодавцем більше ніж пять років до часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців у померлої немає. Відповідач на спадщину не претендує та відмовляється від свого права на спадщину на користь позивача. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, втрачених під час бойових дій, позбавляє позивача отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. З зазначених причин просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно листа Марїнського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області № 15.48-7-2679 від 24.11.2016 року, підтверджено факт смерті [PERSON], актовий запис про смерть № 816 від 08.09.2011 року, складений Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області. Згідно довідки № 1373, виданої 05.12.2016 року КП «Керуюча компанія Куйбишевського району м. Донецька», за адресою: [ADDRESS], з серпня 2005 року по теперішній час проживають: [PERSON], [PERSON]. [PERSON] проживала до вересня 2011 року, виписана в звязку зі смертю. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлої. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1264, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог зазначила, що 21 серпня 2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5.87 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради Марїнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423355300:02000:0775, земельної ділянки площею 0,2 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради Марїнського району Донецької області, пасовища, кадастровий номер 1423355300:02:000:0777, земельної ділянки площею 0,0581 га, розташованої на території Олександрівської селищної ради Марїнського району Донецької області, багаторічні насадження, кадастровий номер 1423355300:02:000:0776. За життя батько позивача склав заповіт, в якому після своєї смерті заповідав все своє майно їй. В шестимісячний термін вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак через втрату оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, отримати свідоцтво про право власності не змогла. З зазначених підстав просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 21 серпня 2015 року в місті Лозова Харківської області у віці 89 років. Згідно копії заповіту, посвідченого 15.11.2014 року приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області за р. № 3688, [PERSON], після своєї смерті, все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, та все те, на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON], [INFO]. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 083212, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6.050 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олександрівської селищної ради Марїнського району Донецької області. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлого. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1268 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 11 вересня 2011 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 36/100 частин житлового будинку № 40 (квартира №4) по вул. Коробчанського в м. Донецьку, «В-1» з прибудовою «в», прибудовою «в-1», погріб «в2», прибудова «в3», загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 28,0 кв.м з господарськими будівлями: літня кухня «Ц», гараж «Р», літня кухня «Ц», сарай «Ч», сарай «Ш», сарай «Щ», частка трубопроводу та огорожі. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідач в справі, який є спадкоємцем четвертої черги за законом, відмовляється від спадкового майна на користь позивача, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, немає. При зверненні до нотаріальної контори позивач отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, тому просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 17 вересня 2011 року в Куйбишевському районі м. Донецька у віці 81 років. Згідно висновку за результатами огляду домоволодіння № 40 по вул. Коробчанського в м. Донецьку, [PERSON] належить житловий будинок «В-1» з надворними побудовами на підставі рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 22.01.2014 року. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлого. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved