Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], та зняти її з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 26.08.1993 року. На даний час у квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], яка у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві [PERSON] як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням у пресі (газета «Вінниччина», 02 травня 2014 року, № 34), а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року [PERSON] на праві приватної власності належить [ADDRESS] (Свідоцтво видане згідно рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 26.08.1993 року №582); право власності [PERSON] на [ADDRESS] зареєстровано КП «ВООБТІ» 18.11.1993 року у реєстрову книгу №182, за реєстровим №1361/11068 (а.с.6). На даний час у квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO] народження, що підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №5» від 03.03.2014 року №893 (а.с.7), яка, як пояснила у судовому засіданні позивач [PERSON], не є її племінницею, а є донькою її подруги, на прохання якої позивач зареєструвала відповідача в своїй квартирі на певний час. Однак у квартирі відповідач [PERSON] ніколи не проживала і не проживає, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує (підтверджується Актом МКП «ЖЕК № 5» від 03.03.2014 року № 29), однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві [PERSON] як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача [PERSON] та комендантом будинку, підтвердила той факт, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала. Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. При цьому, згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а тому винесення судом рішення про зняття з реєстрації місця проживання особи за наявності рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням не є необхідним, тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 121,80 грн. судового збору (пропорційно до задоволених позовних вимог) та 120 грн. витрат на публікацію у засобах масової інформації оголошення про виклик відповідача до суду.

Outcome: partial