Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання недійсними заяви №994 від 23.10.2019 року [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті чоловіка [PERSON] на користь своєї онуки [PERSON] та заяви №995 від 23.10.2019 року [PERSON] про відмову від спадкового майна за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. 23.10.2019 року позивач звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Так як позивач є особою похилого віку (70 років), вона просила державного нотаріуса поради про можливість відмовитися від прийняття спадщини на користь своєї онуки [PERSON] . Державний нотаріус запевнив позивачку, що вона має скласти заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї онуки, наслідком складання якої буде отримання онукою спадщини. Того ж дня позивач склала дві заяви. Одну заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь своєї онуки [PERSON] та другу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Однак згодом, подану заяву онуки [PERSON] про прийняття спадщини, державний нотаріус не задовольнив (відмовив). Підставою для відмови стало не доведення родинних зв`язків із спадкодавцем. Тобто, несприятливі наслідки для прийняття позивачем спадщини (відмова від прийняття спадщини), сталися через помилку позивача під час отримання консультації у державного нотаріуса. Така помилка сталася завдяки двом чинникам: хибним сприйняттям нотаріусом відомостей про родинні зв`язки онуки позивача зі спадкодавцем. Державний нотаріус, отримавши інформацію зі слів позивача про її родинні відносини із онукою не з`ясував про наявність родинних зв`язків між онукою позивача та спадкодавцем; помилковим тлумаченням державним нотаріусом норм глави №86 ЦК України про можливість спадкування за законом такої категорії осіб, як онуки. Нотаріус помилково стлумачив позивачу норму цивільного кодексу України, яка начебто відносить онуку до спадкоємців за законом, хоча насправді за законом позивач не повинна була відмовлятися на користь онуки, навіть, якщо вона мала б родинний зв`язок зі спадкодавцем, оскільки онука не належить до кола спадкоємців за законом. З огляду на викладені обставини позивач звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.06.2020 року було відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження та задоволено клопотання про витребування доказів по справі. 27.07.2020 року позивач подала до суду письмове клопотання про витребування по справі доказів, а саме копії спадкової справи. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2020 року було задоволено клопотання про витребування доказів. 06.08.2020 року на виконання вимог ухвали про витребування доказів до суду надійшла копія спадкової справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Представник позивача [PERSON] адвокат Стойков М.І., який діє на підставі ордеру подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №832 (а.с. 6). Той факт, що померлий був чоловіком позивача [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 35). За життя [PERSON] склав заповіт від 13.02.2018 року, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати або могло б належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право він заповів [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. 23.10.2019 року позивач склала дві заяви, які подала нотаріусу. Одну заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь своєї онуки [PERSON] , заява №994 та другу заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , заява №326. 24.10.2019 року [PERSON] , звернулася до нотаріуса із заявою в якій повідомила нотаріуса, що буде приймати спадщину після смерті дідуся [PERSON] (а.с. 31 зворотна сторона). Однак листом від 12.06.2020 року завідувач Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Мельниченко М.М. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , через встановлену відсутність підтвердження родинних зв`язків спадкоємця [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] та інших підстав для спадкування за законом. Згідно ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~ст. 229 ЦК України\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Через те, що нотаріусом було неналежним чином роз`яснено права позивача та вивчено документи, що призвело до хибного сприйняття нотаріусом відомостей про родинні зв`язки онуки позивача зі спадкодавцем. Державний нотаріус, отримавши інформацію зі слів позивача про її родинні відносини із онукою не з`ясував про наявність родинних зв`язків між онукою позивача та спадкодавцем. Позивач допустилася з незалежних від неї обставин помилки та фактично відмовилася від спадщини і наразі позбавила себе та свою онуку можливості прийняти спадщину після смерті [PERSON] , інших спадкоємців у спадкодавця немає. Таким чином у зв`язку з допущеною помилкою, яка не залежала від [PERSON] , остання склала заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка, тим самим не було передано її волевиявлення та вона не свідомо була позбавлена права на спадщину, отже така відмова є недійсною. Суд не приймає до уваги доводи позивача, про те, що онука не є спадкоємцем за законом майна померлого діда, оскільки вони є хибними. Так у відповідності до ст.1265 ЦК України онука входить до п`ятої черги спадкування за законом.

Outcome: approved