Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 25.01.2012 року сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 11. Від шлюбу 09 серпня 2012 року народився син [PERSON] та 22 вересня 2014 році народилася дочка [PERSON], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося, сторони проживають окремо. Сварки та скандали призвели до втрати позивачем поваги та любові до чоловіка. Позивач просить розірвати шлюб, та стягувати на утримання дітей аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Дітей просила залишити біля неї. Позивач [PERSON] в судове засідання направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечував проти розірвання шлюбу та проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей у заявленій позивачем сумі. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що 25 січня 2012 році сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 11. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сімю та відсутності порозуміння між ними, не проживання подружжя спільно та не ведення спільного господарства розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а тому він у відповідності до ст.180 СК України, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матірю. Виходячи з цього, та зважаючи на те, що відповідач проживає окремо від дітей та визнає вимоги позивача в частині сплати аліментів, суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в заявленій позивачем та визнаній відповідачем сумі підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. ст. 160 та 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків, а в суді вирішується тільки спір між батьками з цього питання, якщо вони проживають окремо. З огляду на це та внаслідок відсутності спору про місце проживання дітей суд не знаходить підстав до задоволення вимоги позивача про залишення дітей на проживання біля матері. Судові витрати суд покладає на відповідача, зважаючи на те, що з позивачем залишаються проживати малолітні діти сторін.

Outcome: partial