Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016 на користь [PERSON] , після померлої матері [PERSON] , поданої нею до приватного нотаріуса Фіщина В.В.; встановити, що померла [INFO] [PERSON] була рідною матір`ю позивача [PERSON] ; встановити, що померлій матері позивача [PERSON] належав державний акт на право приватної власності на землю, серії I-ЗП № 045680 від 01.02.2001, виданий на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211, в порядку спадкування після матері [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На день смерті матері позивач постійно проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилася спадщина, а саме право власності на земельну ділянку площею 7 га, яка належала померлій матері на підставі державного акту серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були позивач і її рідний брат [PERSON] . Так, 26.11.2019 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Фіщина В.В., однак дізналася, що в матеріалах спадкової справи наявна її заява про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016. В цей же день позивач звернулася до нотаріуса із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у відкликанні заяви та пояснив, що заяву можливо відкликати протягом шести місяців. Позивач зазначає, що заяву від 10.08.2016 підписала помилково, оскільки страждає на захворювання очей, в 2013 році перенесла інсульт, з 2014 року почала сліпнути, а тому прочитати та правильно сприйняти зміст документа не могла. Позивач вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини, а не відмову від неї. Крім того, у зв`язку із перекладом в документах прізвища позивача та її матері з російської на українську мову та навпаки виникли розбіжності в написанні прізвищ, в одних документах прізвище матері зазначено як « [PERSON] », а інших « [PERSON] ». Зокрема в свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть матері « [PERSON] », тому позивач не може наразі підтвердити родинні відносини між нею та померлою матір`ю. Також, в державному акті на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, який належав матері її прізвище зазначено як « [PERSON] » і в свідоцтві про смерть матері « [PERSON] ». Окрім того, позивачем втрачений оригінал державного акту серії I-ЗП № 045680 від 01.02.2001, тому позивач просить визнати в судовому порядку за нею Ѕ земельної ділянки, яка належала померлій матері на підставі вказаного державного акту. Відповідач приватний нотаріус Фіщин В.В. надав відзив, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. В частині позовних вимог про встановлення родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючого документупозов визнав. В частині позовних вимог про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування, заперечив. Пояснив, що позивач розуміла, що підписує заяву про відмову від прийняття спадщини. Також представник відповідача зробив заяву про застосування позовної давності. Відповідач приватний нотаріус Фіщин В.В. позов не визнав з підстав викладених у відзиві. Також пояснив, що позивач розуміла, що підписує заяву про відмову від прийняття спадщини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що у позивача в 2013 році був інсульт, вона почала після цього погано розуміти, що відбувається. Потім розвилася хвороба очей. Позивач впізнавала свідка лише по голосу. Свідок часто їздила до позивача в м.Приморськ в гості. Коли приїжджала, то готувала позивачу їжу, також їжу їй готував чоловік та ще одна подруга. Також 2014 році у позивача погіршився зір. Свідок влітку 2016 року приїздила в гості до позивача, в цей час позивач дуже погано бачила, не могла роздивитися диван в квартирі, не розрізняла кольори, не пам`ятала куди клала речі. Також через деякий позивач розповіла свідку, що приїздив брат [PERSON] та вона підписала у нотаріуса документи, а пізніше з`ясувалося, що вона відмовилася від права на земельну ділянку, проте коли підписувала документи, то не знала, що відмовляється від земельної ділянки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач у 2013 році перенесла інсульт. У 2014 році у позивача погіршився зір і пам`ять. У позивача також був брат [PERSON] , який часто приїжджав в гості до позивача. Приблизно рік тому брат помер. Вислухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожному, а їх сукупності з точки зору достатності, суд доходить наступних висновків. Так, [INFO] помирає [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2019, виданим Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Запорізькій області. За життя померла [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12.10.2016, у справі №329/789/16-ц, встановлено належність зазначеного державного акту саме померлій [PERSON] [PERSON] була матір`ю позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження позивача [NUMBER] від 21.11.1964 згідно якого в графі «мати» записана « [PERSON] ». Згідно довідки голови вуличного комітету №6 м.Приморська від 04.02.2020 [PERSON] [INFO] проживала разом з матір`ю [PERSON] [INFO] з 1985 року за адресою: [ADDRESS] .Згідно довідки виконавчого комітету Приморської міської ради Запорізької області №3426 від 10.08.2016 померла [PERSON] була зареєстрована з 1985 року та проживала за адресою: [ADDRESS] , на день смерті за цією ж адресою була зареєстрована донька [PERSON] . Також та обставина, що померла [PERSON] була матір`ю позивача була визнана представником відповідача [PERSON] . Позивач укладала двічі шлюб, в результаті чого їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 29.04.1972, свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26.09.1986 та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 19.08.1994. Позивач [PERSON] в період з 18.05.2016 по 25.05.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні КП «Приморська ЦРЛ» з діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, …. наслідки перенесеного ішемічного інсульту у 2013 році», що підтверджується випискою №1389 від 25.05.2016, виданою КП «Приморська ЦРЛ». Позивач [PERSON] [INFO] є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 24.11.2009, виданим Пенсійним Фондом України, таким чином позивач є особою похилого віку. Крім того, у позивача [PERSON] був рідний брат [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00026085933 від 31.03.2020. За життя, 10.08.2016 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Фіщина В.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . В той же день 10.08.2016 до нотаріуса [PERSON] звернулася і позивач із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] на користь брата [PERSON] . Інші спадкоємці згідно матеріалів спадкової справи №94/2018 від 10.08.2016 відсутні. Як було зазначено вище 01.05.2018 помирає [PERSON] . Після його смерті заводиться спадкова справа №29/18 від 05.10.2018. Так, 05.10.2018 до Чернігівської державної нотаріальної контори звертається син померлого [PERSON] - [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини. Крім того, на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також була зареєстрована дружина померлого - [PERSON] згідно довідки Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №08-09/220 від 11.11.2020. Інші спадкоємці із будь-якими заявами до нотаріуса не зверталися. В подальшому 28.11.2019 позивач звернулася до приватного нотаріуса Фіщина В.В. із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016, оскільки помилилася щодо обставин, що мають істотне значення. Листом №1471/01 від 02.12.2019 приватний нотаріус Фіщин В.В. відмовив у відкликанні заяви позивача пославшись на те, що така відмова може мати місце лише протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я тощо Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення останньої під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, суд повинен визначити не тільки за фактом прочитання позивачем заяви, підготовленої нотаріусом, а й з урахуванням дійсних обставин справи, а саме: причин подання такої заяви позивачем з огляду на те, що позивач є людиною похилого віку (1954 року народження), у 2013 році перенесла інсульт, незадовго до подання заяви про відмову у прийняття спадщини перебувала на стаціонарному лікуванні з хворобами, викликаними наслідком перенесеного інсульту. З показів свідків випливало, що в той час, коли позивач підписала заяву про відмову від прийняття спадщини вона погано бачила, забувала куди клала речі, не впізнавала людей. За таких обставин суд доходить до висновку, що дійсно позивач помилилася у змісті заяви, яку підписала 10.08.2016 у нотаріуса, наміру відмовлятися від прийняття спадщини після смерті матері не мала, вважала, що підписує документи щодо прийняття спадщини, а не відмови від неї. Тому позов частині визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини підлягає задоволенню. Крім того, та обставина, що позивач є дочкою померлої [PERSON] була визнана представником відповідача [PERSON] . Також згідно повторного свідоцтва про народження позивача в графі «мати» записана « [PERSON] », тобто різниця в написанні прізвища в свідоцтві про смерть [PERSON] та повторним свідоцтвом про народження позивача складає дві літери «н» та «і», прізвище є співзвучним та суттєво не відрізняється за написанням. Окрім того, згідно довідок голови вуличного комітету та виконавчого комітету Приморської міської ради Запорізької області [PERSON] [INFO] була зареєстрована з 1985 року та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із дочкою [PERSON] . У сукупності зазначені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач дійсно є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже позов в частини встановлення факту родинних відносин між фізичними особами також підлягає задоволенню. Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Частинами третьою та четвертою ст.49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Позивач, окрім іншого, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211, в порядку спадкування , після матері [PERSON] . З аналізу зазначених положень законодавства випливає, що спадкоємець, який успадковує нерухоме майно, до якого також належать земельні ділянки, має звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Як випливає за матеріалів справи позивач прийняв спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживав разом із спадкодавцем. В подальшому позивачу необхідно звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Наразі встановлено, що позивач не звертався до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не було відмовлено у вказаному питанні позивачу. Оскільки наразі не встановлено перешкод в оформленні в нотаріальному порядку права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, вимога про визнання такого права в судовому порядку є передчасною. За таких обставин в позові в частині позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування слід відмовити. Також ухвалою суду від 24.11.2020 провадження в частині позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу закрито. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування позовної давності. Клопотання обґрунтоване тим, що відмова від прийняття спадщини відбулася 10.08.2016, а до суду позивач звернулася в лютому 2020 року, тобто зі спливом трьох років. Отже суд має застосувати позовну давність та відмовити у позові також з цих підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Під час розгляду справи встановлено, що позивач помилилася у змісті заяви про відмову у прийняття спадщини від 10.08.2016, яку подала приватному нотаріусу, тобто про дійсні обставини та зміст укладеного одностороннього правочину на той момент вона не знала. Докази отримання позивачем копії заяви про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016 або доведення до неї дійсного змісту заяви в інший час відсутні. Натомість звернення до нотаріуса із заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини відбулося 26.11.2019, доказів тому, що позивач дізналася про дійний зміст заяви до 26.11.2019 представником відповідача не надано. В даному випадку представником відповідача не доведено коли ж саме позивач довідалася або могла довідатися про дійсний зміст заяви від 10.08.2016. Тому суд не вбачає підстав для застосування позовної давності як підстави для відмови у позові. Згідно частини першої ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Частиною першою ст.48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту своїх особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги згідно статті 52 ЦПК України . А згідно статті 53 ЦПК України третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільно-процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб`єктивних прав та інтересів. Як вбачається з позовної заяви у позивача [PERSON] існує спір з відповідачем [PERSON] щодо оскарження заяви позивача про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016, яка прийнята того ж дня приватним нотаріусом Фіщиним В.В. Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, посвідчення договорів, угод, довіреностей, які є видом правочинів, згідно ст. 202 ЦК України (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Про це свідчить і правовий висновок в ухвалі Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19.08.2020, справа №201/16327/16-ц. Позивачка в позовній заяві не обґрунтовує недійсність правочину неправомірними діями приватного нотаріуса. Позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог саме до приватного нотаріуса, а тому суд доходить висновку, що приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин В.В. є неналежним відповідачем у цій справі. В свою чергу належним відповідачем є саме відповідач [PERSON] . Отже при вирішенні питання про розподіл судових витрат з відповідача приватного нотаріуса Фіщина В.В. такі витрати не стягуються. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, з належного відповідача на користь позивача слід стягнути також судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам на суму 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial