Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову посилалася на ту обставину, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] У зазначеному будинку крім неї зареєстрований в тому числі й відповідач - [PERSON]. Однак, фактично позивач із відповідачем припинили сумісно проживати з серпня 2010 року. З цього часу відповідач житлом не користується, обов'язки по утриманню житла не здійснює, однак в добровільному порядку з реєстрації не знімається, чим перешкоджає позивачу вільно здійснювати своє право власності щодо житла. У зв'язку з цим, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування [ADDRESS] [ADDRESS] та зобов'язати відділ міграції зняти з реєстрації за адресою [ADDRESS] [PERSON] [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується наявними матеріалами у справі. Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають у [ADDRESS], у вказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON]. Згідно довідки № 02-18/625 від 14.07.2017 року, виданої Нововоронцовською селищною радою Херсонської області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак, протягом тривалого часу за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач не проживає в будинку, що належить позивачу, понад один рік, тому, на підставі зазначених правових норм слід визнати його такими, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо зобов'язання зняти відповідачів з реєстрації місця проживання, то вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки підставою для зняття з реєстраційного обліку, згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в даному випадку є судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Таким чином, позивачем наведено достатньо підстав для задоволення позову, тому, враховуючи визнання такого позову відповідачем, а також, наявність для того законних підстав, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право на користування [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: partial