Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на майно до відповідача [PERSON] міської ради, і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 25.03.1994 року [PERSON], уклала у письмовій формі договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за номером 654. За умовами зазначеного договору позивач придбала у приватну власність двокімнатну житлову квартиру № 68, будинку № 2 мікрорайону «Восточний» у місті Димитров Донецької області, загальною площею - 41,8 м2, в тому числі житловою площею - 26,4 м2. Своє право приватної власності на майно, яким є двокімнатна житлова квартира, загальною площею - 41,8 м2, в тому числі житловою площею - 26,4 м2, розташована за адресою: місто Димитров Донецької області, мікрорайон «Восточний»[ADDRESS], [PERSON], зареєструвала в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради, що підтверджується довідкою від 16.02.2016 року №91/36. У технічному паспорті, виготовленому комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради, станом на 29.01.2016 року, власником квартири № 68, будинку № 2 мікрорайону «Восточний» у місті Димитров Донецької області зазначено [PERSON], [INFO]. Від так, єдиним правовстановлюючим документом, що підтверджує право приватної власності [PERSON] на зазначене майно є договір купівлі-продажу квартири, посвідчений [PERSON] державною нотаріальною конторою 25 березня 1994 року. На теперішній час, позивачем загублений оригінал цього правовстановлюючого документу. [PERSON] державною нотаріальною конторою усі примірники документів посвідчені протягом 1994 року були передані на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів. Тому за отриманням дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 25 березня 1994 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, представник позивача, [PERSON], за дорученням позивача звернулася до Донецького обласного державного нотаріального архіву. У видачі дублікату вищевказаного документу їй було відмовлено, через те, що всі документи, прийняті на зберігання в Донецькій обласний державний нотаріальний архів, залишилися у архівосховищах нотаріального архіву у місті Донецьк, доступ до яких на теперішній час відсутній, про що було повідомлено листом. Через втрату правовстановлюючого документу у [PERSON] відсутня можливість підтвердити відповідними доказами її право власності на квартиру. Зазначена спірна обставина спричиняє для [PERSON] неможливість в позасудовому порядку оформити своє право власності на квартиру № 68, будинку № 2 мікрорайону «Восточний» в м.Димитров Донецької області, та надає їй право звертатися до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно. Просить суд, визнати за [PERSON], право приватної власності на двокімнатну житлову квартиру № 68, будинку № 2 мікрорайону «Восточний» у місті Димитров Донецької області, загальною площею - 41,8 м , в тому числі житловою площею - 26,4 м2. Позивач [PERSON] до судового засідання не з*явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, довіреністю від 16 березня 2016 року доручила представляти свої інтереси в суді [PERSON]. Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з*явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Представник позивача підтримала вимоги позову, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, представник відповідача проти позову не заперечував. Суд вважає, що у справі є всі дані про права та взаємовідносини сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з*явились в судове засідання та розглянути справу за відсутності сторін. Судом встановлено, що квартира № 68 в будинку № 2 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 25 березня 1994 року за реєстровим № 654 належить [PERSON]. Ці обставини підтверджуються даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» [PERSON] міської ради, наданими станом на 16 лютого 2016 року за № 91/36, копією технічного паспорту на квартиру, виготовленим за станом на 29 січня 2016 року (а.с. 8-10). На звернення від імені [PERSON] - [PERSON] щодо отримання дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON] державною нотаріальною конторою 25 березня 1994 року за реєстровим № 654 на ім*я [PERSON], Донецьким обласним державним нотаріальним архівом 16 березня 2016 року повідомлено, що видати дублікат зазначеного документу неможливо, оскільки всі документи прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьку, доступ до яких відсутній (а.с. 11). Дослідивши всі докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 Цивільного кодексу України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи надані суду дані щодо спірної житлової квартири, порядок та підстави набуття громадянкою [PERSON] права власності на належну їй квартиру, а також відсутністю на даний час іншої можливості ніж встановлення судом права позивача на належне їй майно, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житлову квартиру № 68 в будинку № 2 на мікрорайоні «Восточний» в місті Димитрові Донецької області. Представник відповідача [PERSON] міської ради позов визнав. Відповідно до частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. На підставі статей 15, 392 ЦК України,

Outcome: approved