Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину майна, набутого під час шлюбу. Позов мотивує тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем, 01.07.2005 ними спільно, за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Зарічкова, 1, який було оформлено на відповідача [PERSON] Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.12.2015 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частин житлового будинку, розташованого за адресою вул. Зарічкова, 1 в м. Гола Пристань Херсонської області та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, на адресу суду надійшла письмова заява, відповідно до якої позивач [PERSON] просить розглянути позов за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не зявися, на адресу суду надійшла письмова заява, відповідно до якої відповідач [PERSON] просить розглянути позов в його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих сторонами, суд вважає за необхідне позов задовольнити, враховуючи наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданих позивачем, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 11.03.2005 уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голопристанського районного управління юстиції в Херсонській області, актовий запис №20. На підставі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 01.12.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1666, посвідченого 01.07.2005 приватним нотаріусом [PERSON], сторонами спільно, за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. Зарічкова, 1, який зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2016. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, відповідно до ч. 1 ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, однак згідно ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З матеріалів справи вбачається, що разом з позивачем проживають двоє синів [PERSON], 04.01.2011 р. н. та [PERSON] 24.06.2005 р. н., а також донька позивача від іншого шлюбу [PERSON], 03.10.2000 р. н. Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2016, Відповідач в своїх особистих цілях використовував спільне майно пожружжя, що відобразилось в численних накладеннях арешту, як по кримінальним справам, так і по цивільним. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність відступу від принципу рівності часток та частка позивача [PERSON] у спільному майні подружжя житловому будинку, має бути визначена в заявленому розмірі 3/4. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, конкретні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат по сплаті, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., що підтверджується платіжним документом.

Outcome: approved