Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя, визнання права власності, посилаючись на те, що 28.07.2002 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Камянець-Подільського міського управління юстиції Хмельницької області, за актовим записом №422. 24.03.2008 року вона з відповідачем за спільні кошти придбали нерухоме майно: однокімнатну квартиру загальною площею 32,90 кв.м., житловою площею 18,70 кв.м., що розташована за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5/281, що є спільною сумісною власністю. Право власності на дану квартиру було оформлено за відповідачем. В спірній квартирі вона проживає разом з дітьми. У відповідності до оцінки майна, ринкова вартість квартири 210000,00 грн. Оскільки ніякого договору про набуте майно між нею та відповідачем не було, вважає, що спільне сумісне майно належить їм у рівних частках кожному, тобто по ? частки кожному. Просить визнати право власності на ? однокімнатну квартиру загальною площею 32,90 кв.м., житловою площею 18,70 кв.м., що розташована за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5/281 за нею, - [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином про день, час і місце розгляду справи; від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи належним чином про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, в їх сукупності, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених вимог, приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі 28.07.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камянець-Подільського міського управління юстиції Хмельницької області, за актовим записом №422 (а.с.6). У відповідності до договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, відповідач [PERSON] прийняв у власність квартиру №281 за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5, яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,90 кв.м., в тому числі житловою площею 18,70 кв.м. (а.с.7). Згідно технічного паспорта квартира №281 за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5, складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,90 кв.м., в тому числі житловою площею 18,70 кв.м., кухні площею 5,50 кв.м., ванної кімнати площею 2,50 кв.м., коридору 4,80 кв.м., комори 1,00 кв.м., балкону 1,30/0,40 кв.м. (а.с.8). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником квартири №281 за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5 є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВКІ /484894/24.03.2008/ [PERSON] приватний нотаріус, зареєстровано в реєстрі за р.№1395 (а.с.9). Згідно висновку №29/15 проведеного оцінювачем [PERSON] 15.08.2015 року, ринкова вартість квартири №281 за адресою: м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5, загальною площею 32,90 кв.м., в тому числі житловою площею 18,70 кв.м. становить 210000,00 грн. (а.с.10). З копій паспорта позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] вбачається. що місце проживання сторін зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.4-5). Відповідно до\~ст. 60 СК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст.368 ч.3\~ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (з змінами і доповненнями), суди вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, судом установлено, що спірне майно - квартира №281 за адресою - м. Чернівці вулиця Ентузіастів, 5, що є спільною сумісною власністю добровільно не поділено між сторонами. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обгрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не досягли згоди відносно спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно, без поділу його в натурі, визначити ідеальні частки подружжя в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя і частки яких за сторонами визнаються рівними, змінити режим спільної сумісної власності подружжя на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved