Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON], розташовану в [ADDRESS], Здолбунівського району Рівненської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її чоловікові рішенням Старомощаницької сільської ради від 26 грудня 1995 року № 15 було передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25 га. 04.08.1997 року її чоловік помер. Після його смерті, вона як спадкоємець по закону, прийняла спадщину. 28 грудня 1999 року на підставі її заяви рішенням Старомощаницької сільської ради їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS] На початку жовтня 2014 року, в процесі виготовлення технічної документації на зазначені земельні ділянки, їй стало відомо, що при виготовленні відповідачем [PERSON], який є суміжним землекористувачем, Державного акта про право власності на земельну ділянку в [ADDRESS] було здійснено накладку на належну їй земельну ділянку, в зв'язку з чим вона зменшилася на 0,0415 га. та було змінено її межі. Вважає, що спірний державний акт є недійсним, оскільки при цьому, при виготовленні технічної документації із землеустрою було допущено ряд порушень. Так, її як суміжного землекористувача не було повідомлено про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі, а тому складений 12.12.2011р. комісією акт встановлення, погодження та закріплення межовими знаками меж земельної ділянки містить недостовірну інформацію про те, що нібито вона безпідставно відмовилася погодити межі земельної ділянки. Крім того не відповідають дійсності і наведені у вказаному акті обставини щодо відсутності порушень правил добросусідства та те, що встановлені межі земельної ділянки відповідають фактичному використанню на місцевості. В результаті допущених порушень було зменшено площу її земельної ділянки на якій в тому числі і знаходилися багаторічні насадження, які в подальшому відповідачем [PERSON] були самовільно вирубані. В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали та просять задовільнити його. Представник відповідача Старомощаницької сільської ради в судове засідання 04.12.2018р. не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В попередніх судових засіданнях позов не визнала та пояснила суду, що у позивача був відсутній державний акт про право власності на земельну ділянку, межі земельної ділянки в натурі не виділялися, а тому які саме права позивача, як сусіднього землекористувача порушенні, ним взагалі не наведені. Крім того, не відповідає дійсності посилання на той факт, що відповідачу [PERSON] було виділено земельну ділянку на якій знаходилися багаторічні насадження, які належали позивачу. Так, на частині земельної ділянки, яка була виділена відповідачу [PERSON] знаходився чагарник, який він вирубав, викорчував та привів земельну ділянку до належного стану. Будь-яких дерев на спірній земельній ділянці не було. Крім того, позивач тривалий час взагалі не використовує земельну ділянку, яка перебуває у його використанні. Просить суд в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. В письмових запереченнях поданих суду позов не визнала вказавши, що під час виготовлення нею технічної документації із землеустрою позивачка безпідставно відмовилася погоджувати суміжні межі, а відтак спеціальною комісією було складено акт встановлення, погодження та закріплення межовими знаками меж її земельної ділянки. Крім того, позивачкою не надано жодного належного документа, який підтверджував би її право власності чи право користування спірною земельною ділянкою, а тому вона не вправі ставити питання про скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку. Просить суд в позові відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Рішенням Старомощаницької сільської ради від 26.12.1995 року № 15 було передано у приватну власність жителю с.Стара Мощаниця [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,35 га по [ADDRESS]. 04 серпня 1997 року [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла позивачка [PERSON] Рішенням Старомощаницької сільської ради Здолбунівського району від 28 грудня 1999 року № 47 було передано у приватну власність жительці с.Стара Мощаниця [PERSON] - земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства по [ADDRESS]. Рішенням Старомощаницької сільської ради Здолбунівського району від 17 січня 2011 року № 26 було надано дозвіл спадкоємиці [PERSON], жительці м.Рівне, вул.Марка Вовчка, 29/70 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо оформлення права власності на земельні ділянки, які були передані у приватну власність спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення сесії № 38 від 04.04.1997р. загальною площею 0,85 га, а саме: 0,25 га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га по [ADDRESS] та в ур. «За селом», у зв'язку з оформленням права власності на спадкове майно. На підставі вказаного рішення була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] Рішенням Старомощаницької сільської ради Здолбунівського району від 22.12.2011р. № 94 була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] в с.Стара Мощаниця по [ADDRESS], 13, загальною площею 0,85 га, в тому числі для будівництва - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,60 га. та передано у власність вказану земельну ділянку. В подальшому [PERSON] було отримано спірний Державний акт на право власності на земельну ділянку. Як пояснив в судовому засіданні свідок [PERSON] під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] було встановлено 0,0415 га спірної земельної ділянки, якою фактично користувалася [PERSON] і яка була передана у власність [PERSON] Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. N376. Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Відповідно до п. 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка [PERSON] повідомлялася належним чином про дату і час проведення робіт по закріпленню межових знаків меж земельної ділянки в натурі на яку було згодом оформлено спірний державний акт на землю згідно вимог чинного законодавства, та нею підписувалися акти прийому - передачі межових знаків на зберігання. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначений робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, однак як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не повідомлялася про дату та час проведення відповідних робіт по передачі межових знаків на зберігання, окрім того, відповідні позначки про її відсутність або про відмову підписувати акт не значаться в самому акті прийому - передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про те, що акт земельної комісії від 12.12.2011р. щодо встановлення, погодження та закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в [ADDRESS] що передається у власність [PERSON] в якому зазначено, що суміжний землекористувач [PERSON] безпідставно відмовляється погодити межі земельної ділянки розглядався на сесії Старомощаницької сільської ради. Згідно ч.5 ст.158 ЗК України в разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. В судовому засіданні було встановлено, що на частині земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивачки [PERSON] знаходився сад з фруктовими деревами, які після отримання відповідачем [PERSON] земельної ділянки у власність були зрізані. При цьому позивачку [PERSON] ніхто не попереджав. Дану обставину в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив суду, що при виготовленні технічної документації на земельні ділянки фактичні межі земельних ділянок визначалися зі слів замовника та представників органу місцевого самоврядування. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що при складенні технічної документації для відведення земельної ділянки в [ADDRESS], Здолбунівського району Рівненської області відповідачем [PERSON] було допущено порушення вимог закону, внаслідок чого порушено права та законні інтереси позивача [PERSON] на частину земельної ділянки, яка перебувала у її фактичному користуванні, а отже заявлені нею вимоги про захист порушеного права шляхом визнання спірного державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який було видано на ім'я [PERSON] на підставі документації, яка має істотні порушення, вбачаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отримання у такий спосіб відповідачем [PERSON] земельної ділянки є протиправним, внаслідок чого було порушено права та законні інтереси [PERSON] у вигляді неможливості користуватися спірною земельною ділянкою, а саме у тих межах, які фактично склалися на протязі багатьох років, та, унеможливили оформити їй право власності на спірну земельну ділянку у необхідних (фактично використовуваних раніше) межах, оскільки земельна ділянка, що була відведена відповідачу [PERSON], фактично накладається на город та сад позивача [PERSON]

Outcome: approved