Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що причиною звернення з позовом про розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбних відносин протягом останніх двох років. Сторони вже були одружені, однак 23 квітня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб було розірвано. В подальшому заради спільної дитини вони спробували стати сім`єю, у них народилася ще одна дочка, але зберегти сім`ю їм не вдалося. Кожен з подружжя має протилежні погляди на сім`ю, шлюб, виховання дітей. У них немає почуття любові, взаємоповаги одне до одного, а лише постійні розбіжності у всьому, сварки та непорозуміння, що призвело до неприязних стосунків між подружжям. Позивач вважає, що збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому просить розірвати шлюб. Ухвалою судді від 21 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що 08 квітня 2010 року вони з відповідачем вперше зареєстрували шлюб, який у 2012 році був розірваний. У 2016 році сторони повторно зареєстрували шлюб, однак через постійні зради чоловіка останні два роки подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Проти надання судом терміну на примирення заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, відносно надання судом терміну на примирення заперечив. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. В судовому засіданні встановлено та сторонами підтверджено, що 08 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було вперше зареєстровано шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2012 року (справа № 1915/5119/2012) розірвано. Як слідує із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 серпня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, сторони 25 серпня 2016 року повторно зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1426. У сторін народилися спільні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, та дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 12 грудня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнає, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved