Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ особових рахунків, в обґрунтування заявлених вимог вказала, що їй, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належать на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (Урицького) в м.Маріуполі. Шлюб між сторонами розірвано в 2004р., за комунальні послуги він не сплачує. Позивачка пропонувала відповідачу [PERSON] добровільно поділити особові рахунки у квартирі, однак він постійно відмовляється це зробити. Тому, на підставі вищевикладеного позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив. Від третіх осіб [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобовязує. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), кімнат у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.156 ЖК України члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З наданих документів вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1995 року квартира [ADDRESS] (Урицького) в м.Маріуполі належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір часток кожного не визначений, а отже це спільне сумісне право власності на квартиру, та за загальним правилом рівності часток в разі поділу, кожному б належало по 1/4 частині. Інших домовленостей між власниками на час розгляду справи нема. Відповідно до п.п.41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом. Враховуючи вищевикладене й те, що виконання обовязку позивача щодо оплати комунальних послу утруднюється відсутністю згоди відповідача добровільно розподілити особовий рахунок між сторонами, приймаючи до уваги, принцип рівності часток що закріплено нормами ст.372 ЦПК України, відсутність спору та інших домовленостей щодо цього, можливість поділу плати за житлово-комунальні послуги відповідно до конкретного порядку користування квартирою не суперечить чинному законодавству, суд вважає, що позовні вимоги щодо визначення участі у сплаті комунальних послуг у відповідності до часток у праві власності, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved