Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права власності на частку в праві власності на квартиру. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 31.01.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а співвласником іншої 1/2 частини даної квартири є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 14.08.2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] На даний час в квартирі мешкає відповідач, спільне використання квартири між ними неможливе, оскільки шлюб між ними розірвано, вони чужі люди один для одного. Оскільки, спірна квартира є неподільною річчю, а частка відповідача є незначною, просить суд припинити право на 1/2 частину у спільному майні відповідача [PERSON], стягнувши на його користь грошову компенсацію в сумі 377 161 грн. 00 коп., яка була внесена на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному об»ємі та просив суд про його задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач пояснив, що квартира [ADDRESS] є його єдиним житлом. Він не згоден на отримання компенсації за свою частку, оскільки за договором купівлі - продажу квартири він був її власником, після чого подарував частину квартири позивачу за договором дарування. Позивач проживає в іншому місці, квартира в місті Києві їй не потрібна, а у нього на даний час інша сім»я і скоро має народитися дитина. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши подані сторонами письмові докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішенню спору по суті, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу квартири від 14.08.2003 року (а.с. 6) відповідачем по справі було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно з договором дарування частини квартири від 31.01.2007 року, відповідач [PERSON] подарував ? частину спірної квартири позивачу [PERSON] (а.с. 7). Шлюб між сторонами по справі було розірвано 30.06.2012 року (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що на даний час відповідач дійсно проживає в [ADDRESS] з 2003 року, а позивач [PERSON] проживає в м. Севастополі. Згідно з технічною характеристикою, спірна квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 97,40 кв.м. (а.с. 17). Як зазначено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається з квитанції №6 від 04.12.2013 року, яка знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, позивачем було внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва грошові кошти в сумі 377 161 грн. 00 коп. (а.с. 74). Як було з»ясовано судом при розгляді справи, частка позивача у спільному майні є значною та стягнення компенсації за таку частину без його згоди, порушує права та інтереси останнього. Крім того, позивач не позбавлена права ставити питання про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а також права продажу своєї частки у спільному майні з дотриманням вимог ст. 362 ЦК України. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з 2003 року постійно проживає в спірній квартирі, а також, зважаючи на той факт, що дана спірна квартира є його єдиним місцем проживання та реєстрації, а також те, що він не має іншого альтернативного місця проживання, у нього сім»я та має народитися дитина, суд вважає неможливим припинити його право на частку у спільному майні, а тому у задоволенні вимог позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed