Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та вказала, що сторони є подружжям з 10.10.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини остаточно припинені з вересня 2018 року. Спору про поділ майна та місця проживання дітей немає - залишаються мешкати разом з матір'ю. Відповідач добровільному порядку розірвати шлюб не бажає. Позивач вважає, що сім'я не може бути відновлена та просить розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, бажає залишити прізвище чоловіка. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наявності визнання позову відповідачем суд вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі з 10.10.2009 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 588, свідоцтво Серія [NUMBER] (а.с. 3). Від подружнього життя мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 4,5) Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене суд вбачає, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, категорично наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них або їх дітей, що має істотне значення, шлюб є добровільним, отже позов підлягає повному задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105 ч. 3, 110 ч. 1,111,112, 113 СК України та

Outcome: approved