Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні та відшкодування моральної шкоди, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем по справі вона знаходилася у трудових відносинах з 04.01.1999 року по 19.01.2015 року. Наказом по підприємству від 16.01.2015 року її будо звільнено 19.01.2015 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. За весь час роботи у відповідача заробітна плата виплачувалася з порушеннями вимог ст.115 КЗпП України. У день звільнення відповідач не сплатив належні їй від підприємства розрахункові суми у розмірі 20713 грн. 58 коп., а саме: заробітну плату за грудень 2014 року в сумі 3389 грн. 96 коп. та за січень 2015 року в сумі 17323 грн. 62 коп. Її письмові звернення до відповідача щодо погашення заборгованості та надання довідки про середньомісячну та середньоденну заробітну плату залишені без розгляду. Незаконними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв'язку з порушенням її законного права на вчасне отримання зароблених нею грошей та матеріальних труднощах на протязі тривалого часу. Вона стала замкнутою, малотовариською, змушена була неодноразово звертатися до керівництва підприємства з метою з'ясування строків погашення заборгованості, що призвело до порушення її звичайного життєвого устрою. Для забезпечення нормального життєвого рівня їй доводилося брати гроші в борг у знайомих, товаришів, не маючи змоги в обумовлені строки повертати борги, що зруйнувало відносини з її кредиторами, які до теперішнього часу не налагоджені. Спричинену їй моральну шкоду вона оцінює у 4271 грн. 04 коп. із розрахунку: 118 грн. 64 коп. за кожен день затримки розрахунку, помножений на 36 днів. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 20713 грн. 58 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.01.2015 року по 11.03.2015 року із розрахунку його середньоденного заробітку 118 грн. 64 коп. за кожен день зазначеного періоду в сумі 4271 грн. 04 коп. та у відшкодування моральної шкоди 4271 грн. 04 коп. 27.03.2015 року позивач [PERSON] збільшила свої позовні вимоги в частині середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при її звільненні до 13944 грн. 48 коп. та в частині морального відшкодування до 13944 грн. 48 коп. Також позивач додатково просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у зв'язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 1209 грн. 69 коп. Решту позовних вимог позивач залишила без змін. 09.04.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про залишення частини позову щодо вимог про стягнення з відповідача на свою користь компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату у зв'язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 1209 грн. 69 коп. без розгляду, яка за ухвалою суду від 09.04.2015 року була задоволена. Одночасно позивач збільшила свої позовні вимоги в частині середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при її звільненні до 15846 грн. 00 коп. та в частині морального відшкодування до 15846 грн. 00 коп., виходячи із середньоденного заробітку 211 грн. 28 коп., помноженого на 75 робочих днів затримки за період з 20.12.2014 року до 09.04.2015 року. Решту позовних вимог позивач залишила без змін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» Бояр С.О. у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечуючи проти суми стягнення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, Бояр С.О. заперечував проти розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки за станом на 08.04.2015 року вона зменшилася до 7761 грн. через проведені виплати 30.03.2015 року в сумі 5197 грн. 62 коп., 02.04.2015 року в сумі 3389 грн. 96 коп. та 03.04.2015 року в сумі 4365 грн. 00 коп. Розмір моральної школи вважає завищеним. Вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 04.01.1999 року по 19.01.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в останні роки на посаді начальника відділу за контролем виконання та діловодства, і була звільнена за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача, наказу відповідача від 16.01.2015 року № 3/к з кадрових питань (а.с.5-23, 24). Відповідно до заяв від 22.02.2015 року та від 25.02.2015 року, отримані підприємством 25.02.2015 року, [PERSON] зверталася до відповідача з проханням погасити заборгованість із заробітної плати та надати довідки про заборгованість по заробітній платі, про її середньомісячну та середньоденну заробітну плату (а.с.25, 26). Згідно за довідками відповідача від 23.03.2015 року та від 09.04.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] на момент її звільнення складала 20713 грн. 58 коп., а саме: за грудень 2014 року - 3389 грн. 96 коп., за січень 2015 року - 17323 грн. 62 коп., у тому числі з вихідною допомогою в сумі 13627 грн. 56 коп. 30.03.2015 року позивачу виплачено за січень 2015 року 5197 грн. 62 коп., 02.04.2015 року за грудень 2014 року - 3389 грн. 96 коп. та 03.04.2015 року за січень 2015 року - 4365 грн. 00 коп. Отже, за станом на 09.04.2015 року заборгованість позивача із заробітної плати складає 7761 грн. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідач не розрахувався у повному обсязі з позивачем, заборгованість із заробітної плати позивача в сумі 7761 грн. підлягає стягненню з підприємства. Крім того, у зв'язку з порушенням вимог закону про оплату праці підприємство має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України, якою передбачено виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки відповідача від 23.02.2015 року, проти якої позивач не заперечує, середньоденна заробітна плата позивача складає 211 грн. 28 коп. Отже за період з 20.01.2015 року по 09.04.2015 року середній заробіток за час затримки розрахунку позивача складе 15846 грн. із розрахунку: 211 грн. 28 коп. х 75 робочих днів, саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Вирішуючи спір про стягнення моральної шкоди у сумі 15846 грн., суд виходить з того, що це право у позивача виникло з 13.01.2000 року з часу введення в дію ст.237-1 КЗпП України. Суд вважає, що ці вимоги позивача належать частковому задоволенню, оскільки позивач через порушення відповідачем її конституційного права на своєчасне отримання винагороди за працю, захищеного трудовим законодавством, морально страждала, не отримуючи належну їй суму, на яку вона розраховувала. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує характер, об'єм, тривалість зазнаваних позивачем страждань, розмір заборгованості, відсутність будь-яких доказів щодо боргових обов'язків позивача, тому вважає, що на користь позивача належить стягнути 400 грн. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial