Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.10.2018 відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позивач мотивує позовні вимоги, тим що [PERSON] з [PERSON] перебувають з 08 червня 2007 року в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2007, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.09.2007, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві. 19 вересня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку( доходів). Проте заробітна плата відповідача є мінімальною, а відтак і розмір аліментів недостатній для належного утримання дитини. Про дитину, її розвиток, здоров'я, повсякденні витрати на їжу, виховання, шкільні витрати позивач піклується особисто. Таким чином з вищенаведеного розміру відрахувань вбачається, що аліментів, які відраховуються з заробітної плати відповідача, недостатньо для повноцінного духовного та фізичного розвитку дитини. У зв'язку з викладеним, прошу суд стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON]. 27.11.2018 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON], відповідно до якого зазначено, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з такого. Відповідач не заперечує проти обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину, так як це передбачено ч.1 ст. 185 Сімейного кодексу України. Стосовно матеріально становища відповідача слід зазначити те, що не зважаючи на розмір заробітної плати, яка складає приблизно 4761,90грн, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, з якими відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується довідкою Виконавчого комітету Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 683/02-17 від 22 листопада 2018, пенсійними посвідченнями батька - [PERSON] № [NUMBER] та матері - [PERSON] № [NUMBER]. Відповідач також звертає увагу суду, що розуміє встановлені принципи щодо обов'язку утримувати дитину, а тому щомісячно сплачує аліменти відповідно до рішення суду, які відраховуються із заробітної плати відповідача (довідка додається), поряд з тим, під час спілкування з дитиною, 18 листопада 2018 року відповідач придбав доньці зимове взуття вартістю 1722,00 гривні, що підтверджується відповідним чеком. До цього, в жовтні місяці цього року відповідач придбав куртку вартість 1500,00 гривень, навушники вартістю 1200 гривень, сукню вартістю 350 гривень, термобілизну вартістю 600 гривень, всі квитанція на придбання залишилася у доньки, оскільки відповідач не придавав значення щодо необхідності їх подальшого зберігання. Також в 2017 році відповідач придбав для доньки мобільний телефон САМСУНГ вартістю 3900 гривень та 15 вересня 2017 року на день народження доньки придбав та подарив скейт - борд, вартістю 1200,00 гривень. Постійно дбає про дочку, покупав солодощі, фрукти. Протягом 2017 року відповідач оплачував додаткові витрати пов'язані із навчанням та розвитком дитини: оплата вивчення англійської мови 400 гривень на місяць, потім донька відвідувала додаткові курси навчання розмовного англійського - 400 гривень на місяць, малювання - 200 гривень на місяць, репетиторство з математики - 150 гривень урок. В червні 2017 року відповідач брав доньку на відпочинок на озеро Світязь на Волині, який входить у склад Шацького природного національного парку, під час цього спілкування відповідач забезпечував розваги дитині, разом відвідували кафе та тощо. Все це переконливо свідчить що відповідач всіляко намагається приймати участь у житті дитини, спілкується з нею, та по мірі можливості, окрім аліментів, приймає участь в сплаті додаткових витрат. У даному випадку позивачка пред'являючи цей позов намагається створити штучне враження про ухилення від витрат на дитину. Поряд з тим, позивачка забороняє доньці зустрічатися з відповідачем, постійно говорить щоб я лише перераховував кошти на її картку, втім я не впевнений, що ці кошти вона буде витрачати саме на доньку, тому бажав сам купляти речі. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засідання частково заперечував проти позовних вимог, визнав витрати на англійську мову та малювання і відпочинок дитини. Але зазначав, що інші витрати як на одяг та на розваги не визнає, оскільки самостійно витрачає кошти на додаткове утримання дочки. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають з 08 червня 2007 року в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.06.2007, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського управління юстиції у м.Києві. 19 вересня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4частини від усіх видів його заробітку (доходів). Як встановлено судом відповідач [PERSON] регулярно та вчасно сплачує визначений розмір аліментів на утримання дочки. Відповідно до довідки № 35 від 06.02.2019, дохід (сукупний дохід) [PERSON] з липня 2018 по грудень 2018 (включно), становить 54900,86грн. Відповідно до довідки № АБС00000018 від 19.12.2018, дохід (сукупний дохід) [PERSON] з липня 2018 по грудень 2018 (включно), становить 30115,48рн. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з розвитком дитини, а саме: курси англійської мови, малювання та витрати на оздоровлення дитини в літній період. В підтвердження зазначених вимог позивачка надала до суду: квитанції за шість місяців, які вона здійснила по оплаті курсів англійської мови та малювання на суму 1269грн, також надала квитанцію №П3865К від 12.06.2018 по оплаті додаткового членського внеску на оздоровлення за путівку № 1406849 на суму 2548грн. Однак суд критично ставиться до посилання позивача про те, що відповідач повинен відшкодувати відвідування культурно-масових заходів, оскільки це є розважальними заходами, а ні такими, що відносяться до особливих обставин, призначених для розвитку здібностей дитини. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача коштів за понесені витрати на купівлю сезонного одягу, супутніх товарів та шкільного приладдя, оскільки судом встановлено, що сторони в рівних частинах здійснюють додаткове утримання дочки, а саме як позивач так і відповідач витрачають особисті кошти на забезпечення сезонного одягу та шкільного приладдя, що підтверджується матеріалами справи. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, визнання відповідачем частково додаткові витрати на дитину в розмірі 2543грн з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial