Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою №151 по вул. Петлюри,10 у м. Тернополі. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що їй та відповідачам у справі-її синам [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 37,2 кв.м. Вказана квартира складається із вітальні площею 16,1 кв.м. з балконом, спальні площею 11,5 кв.м. з лоджією та дитячої кімнати площею 9,6 кв.м. Оскільки між нею та відповідачем [PERSON], який проживає у спірній квартирі із дружиною та двома малолітніми дітьми, виникають постійні непорозуміння та конфлікти з приводу користування житлом, останній чинить їй перешкоди у користуванні наявними у квартирі комунікаціями та побутовою технікою, більша частина якої придбана за її кошт, чим порушує її права як співвласника даного житла. Із врахуванням наведеного просить її позовні вимоги задовольнити та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування кімнату площею 11,5 кв.м., кімнати площею 16,1 та 9,6 кв.м. виділити у користування відповідачам, а коридор, кухню, ванну та туалет залишити у спільному користуванні. Вважає, що зазначений порядок користування квартирою не призведе до порушення житлових прав відповідачів, оскільки площа виділеної їй у користування кімнати є меншою від її ідеальної частки як співвласника даної квартири. Представник позивача позов підтримала із підстав, викладених у ньому та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відносно задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що житлова площа спірної квартири становить 37,2 кв.м., на даний час у квартирі проживає він разом із дружиною та двома малолітніми синами, позивач з 2001 року проживає за кордоном, та навідується у квартиру лише періодично, його брат відповідач [PERSON] проживає із сім»єю у м. Львів. Позивач не приймає участі в оплаті комунальних послуг і ніхто не чинить їй перешкод у користуванні житлом, під час своїх приїздів вона займає житлову кімнату площею 16,1 кв.м. Вважає, що виділення позивачу у користування кімнати площею 11,5 кв.м. призведе до порушення житлових прав інших співвласників квартири та членів його сім»ї, оскільки норма жилої площі, що припадає на одну особу буде меншою від законодавчо встановленого розміру. Відповідач [PERSON] надіслав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає та відносно задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2000 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації квартира №151 по бульвару С. Петлюри у м. Тернополі, загальною площею 64,7 к.в.м належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцями [PERSON], який помер 03.05.2002 року, є його сини [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Спадщина складається із ? частки квартири №151 по бульвару С. Петлюри у м. Тернополі. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку від ? частки квартири видано [PERSON] У відповідності до витягу про державну реєстрацію прав № 30409435, виданого ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 23.06.2011 року за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину (ВРІ 962734) від 16.06.2011 року, виданого Першою тернопільською держнотоконторою, за реєстром 34-1449. Таким чином, після смерті [PERSON], який помер 03.05.2002 року, сторонам у справі, які належним чином прийняли спадщину після смерті останнього, належить на праві власності по 1/3 частині квартири №151 по бульвару С. Петлюри у м. Тернополі. Згідно довідки ПП «Перспектива» № 185 від 28.11.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та його неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Окрім цього, як встановлено судом у спірній квартирі проживає без реєстрації дружина відповідача [PERSON] У відповідності до технічного паспорту, квартира №151 по бульвару С. Петлюри в м. Тернополі має загальну площу 64,7 кв.м., житлову площу 37,2 кв.м. та складається із трьох ізольованих кімнат площею 16,1 кв.м.,11,5 кв.м та 9,6 кв.м. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності(спільне майно)-. Власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю- ч.1,2 ст.355 ЦК України Громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди-ч.1 ст.150 ЖК УРСР. Члени сім»ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням-ч.1 ст.156 ЦК України. Згідно із ч.ч.1,3,4 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. У відповідності до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування спільним приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Верховний Суд України у своїй постанові в справі №6-1500цс15 від 17.02.2016 року вислови правову позицію відповідно до якої при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При цьому оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Статтею 47 ЖК УРСР визначено, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 року держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти ? члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що квартира №151 по бульвару с. Петлюри у м. Тернополі має житлову площу 37,2 кв.м. та складається із трьох житлових кімнат площею 16,1 кв.м.,11,5 кв.м та 9,6 кв.м. Розмір ідеальних часток сторін у справі, на які вони за законом мають право власності, становить 1/3 частку квартири, що відповідно складає 12,4 кв.м. жилої площі. Площа, кімнати, яку просить виділити їй у користування позивач [PERSON] становить 11,5 кв.м., у користуванні двох інших співвласників залишаються відповідно кімнати площею 16,1 кв.м. та 9,6 кв.м., одна з яких за своєю площею на 3,7 кв.м. перевищує розмір ідеальної частки співвласників у праві власності, а інша на 2,8 кв.м. є меншою. При цьому разом із відповідачем [PERSON] у вказаній квартирі зареєстровані та проживають члени його сім»ї- неповнолітні діти[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та дружина. За таких обставин, суд приходить до висновку, що встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, при якому у користування відповідачів неможливо виділити житлові кімнати, розмір яких був би максимально наближеним до розміру належних їм часток у праві власності на квартиру №151 по бульвару С. Петлюри у м. Тернополі, призведе до порушення житлових прав співвласників, а також членів сім»ї [PERSON] та погіршення умов їх проживання в результаті зменшення розміру житлової площі, що припадає на одну особу (25,7 кв.м на п»ятьох осіб-5,14кв.м.)та створить перешкоди у реалізації ними права власності. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою № 151 по вул. С. Петлюри,10 у м. Тернополі слід відмовити.

Outcome: dismissed