Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні коридором №2 в літері «А-1», зобов'язавши відповідача знести стіну, яка побудована незаконно, побудувати знесені стіни, привівши коридор у відповідність до технічного паспорту домоволодіння [ADDRESS], а також поставити вхідні двері у вказаний коридор таким чином, щоб вони відкривалися направо, як зазначено у технічному паспорті. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовувала тим, що спірний коридор є приміщенням загального користування, проте [PERSON], не спитавши дозволу самочинно та незаконно його переробив, зокрема розібрав перегородки в коридорі, встановив цегляну перегородку, з боку своєї квартири встановив батарею, з боку квартири позивача заклав дверний отвір камінням, чим перешкодив позивачу в користуванні спільним коридором. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополь Автономної Республіки Крим від 07.06.2013 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні коридором, зобов'язання вчинити дії - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 15.08.2013 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07.06.2013 р. залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 р. касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Залізничного районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 07.06.2013 р. та ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 15.08.2013 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2014 р. підсудність справи визначено Солом»янському районному суду м.Києва. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялися про місце та час розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Від відповідача [PERSON], який також є представником відповідача [PERSON], надійшли письмові заперечення, з яких вбачається, що він є користувачем (орендарем) 1/3 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності його бабусі [PERSON], що успадкувала майно від свого брата - [PERSON], а той в свою чергу є набувачем долі, що належала станом на 1957 р. [PERSON], який долю придбав в 1957 році у [PERSON]. Також зазначає, що твердження позивача [PERSON] про те, що коридор перебуває у загальному користуванні і позивач має право на його використання не відповідають дійсності, а посилання на договір користування від 05.07.1957 року є нікчемним, оскільки вказаний договір втратив чинність. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних документів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Треті особі в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялися про місце та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Таким чином, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить 1/3 частина домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.1986 р. (а.с.92). Відповідачу [PERSON] також належить 1/3 частина даного будинку на підставі свідоцтва про право власності за законом від 04.09.2002 р. (а.с.110). [PERSON] є власником 22/100 частин будинку на підставі договору дарування від 14.07.1977 р.(а.с.80-81). [PERSON] є власником 34/300 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2010 р. Судом встановлено, 05 липня 1957 року між співвласниками домоволодіння [ADDRESS], зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладений договір користування загальним домоволодінням. Договір посвідчено нотаріусом 1-ї Сімферопольської нотаріальної контори. Кожному із вказаних співвласників належить по 1/3 частини домоволодіння. Відповідно до умов договору користування загальним домоволодінням в користування [PERSON], що має 1/3 долю, надаються будівлі: в літері «А» кімната № 2, в літері «Б» кімната № 5, 4, тамбур літера «б» и коридор № 2 в літері «А» загального користування та 1/3 сараю під літерою «В». [PERSON] , що має 1/3 долю в користування надається в літері «А» кімнати № 1-1, коридор в літері «А1» під номером 2, одна третя доля сараю під літ. «В». [PERSON] в користування надається в літері «Б» кімнати під № 1-1 2-3 і тамбур «Б1», одна третя доля сараю під літ. «В». Як вбачається із матеріалів справи, власником 1/3 частини спірного домоволодіння, яке належало [PERSON] на даний час є позивач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1986 року. Власником 1/3 частини спірного домоволодіння, яке належало [PERSON] на даний час є відповідач [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2002 року. Власниками 1/3 частини спірного домоволодіння, яке належало [PERSON] на даний час є [PERSON] - 22/100 частини (договір дарування від 14 липня 1977 року) та [PERSON] - 34/300 частини (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 серпня 2010 року). Відповідно до договору піднайму (найму) жилого приміщення №96 від 13 серпня 2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання є наймачем кімнати площею 11,6 кв.м в будинку [ADDRESS] Автономної Республіки Крим. Договір діє постійно (п. 2). На момент укладення договору користування загальним домоволодінням від 05.07.1957 р. діяв ЦК УРСР в редакції 1922 року. Відповідно до ст. 130 ЦК УРСР (в редакції 1922 року) договір вважається укладеним, коли сторони взаємно дійшли згоди в усіх істотних його пунктах. За істотні в усякому разі вважаються: об'єкт договору, ціна, строк та всі ті пункти, відносно яких, на попередню заяву однієї з сторін, треба дійти згоди. Примітка 1. Коли законом встановлено нотаріальне посвідчення договору, договір, оскільки інше не встановлено законом, вважається укладеним від моменту його нотаріального посвідчення. Реєстрація договору у виконкомі місцевої ради не вимагалась. Відповідно до ст. 118 ЦК України в редакції 1963 року, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. В судовому засіданні встановлено, що між співвласниками домоволодіння був встановлений фактичний порядок користування домоволодінням з урахуванням договору від 05.07.1957 р. Відповідно до умов договору спірний коридор залишався у загальному користуванні співвласників суміжних квартир [PERSON] та [PERSON] Спірний коридор № 2, площею 1,6 кв.м відноситься до будівлі під літ. «А» та одночасно до прибудови під літ. «А1». Відповідно до технічного паспорту до літери «А» здійснена прибудова під літ «А1», тобто прибудова входить до складу будови під літерою «А». Актом обстеження, проведеного комісією Железнодорожньої районної ради в м.Сімферополь 07.12.2012 р. встановлено, що відповідно до технічного паспорту, виготовленому в 2002 р., 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] та складається з: літера «А» - житлова кімната № 2-2, пл.12,3 кв.м., літера «б» - коридор 2-1, пл.3.2 кв.м, туалет 2-3, пл.0,8 кв.м., літера «Б» - житлова кімната 2-4, пл.10,9 кв.м, кухня 2-5 пл.11,2 кв.м. Із кухні № 2-5 пл.11,2 кв.м на плані технічного паспорту зазначені двері в коридор № 2 пл.1,6 кв.м з виходом на вулицю. Встановлено, що дверний отвір з кухні № 2-5 пл.11,2 кв.м в коридор № 2 пл.1,6 кв.м зі сторони квартири № 2 замуровано каменем. Власником квартири № 1 розібрані перегородки коридора № 2 пл.1,6 кв.м. В судовому засіданні встановлено, що частки співвласників домоволодіння в натурі не виділялись, отже у відповідачів відсутні підстави для приєднання до своєї частини домоволодіння спірного коридору, шляхом знесення перегородки та замурування проходу. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Частинами 2, 4 ст. 358 ЦК України в редакції 2004 року передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно зі ст. 391 ЦК України в редакції 2004 року, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні коридором №2 літери «А1» та приведення будівлі в первісний стан відповідно до технічного паспорту, шляхом зведення стін у коридорі № 2 та відкриття замурованого проходу обгрунтовані та підлягають задоволенню. Вимоги щодо встановлення дверей у коридорі, щоб вони відкривалися праворуч не підлягають задоволенню, оскільки технічна документація не містить інформації, що саме таким чином відкривались двері до знесення коридору. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 243,6 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial