Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], власником якого вона є. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2006 року їй належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] була зареєстрована в будинку з 2006 року, на правах члена сім'ї і проживала до лютого 2013 року, до моменту розлучення з її сином. Після припинення шлюбних стосунків у лютому 2013 року [PERSON] забрала всі свої особисті речі, виселився і переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків в с.Тишенківка Красноградського району. Більше за місцем реєстрації не з'являлася, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Тому вона просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] не прибула в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи від неї не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником будинку за адресою: с.Ленінка, вул. Садова,б. 15, Красноградського району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.09.2006 року. Згідно довідки Ленінської сільської ради Красноградського району від 19.02.2014 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON], але фактично по [ADDRESS] з лютого 2013 року не проживає. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживала в спірному будинку з лютого 2013 року, оскільки розлучилася з сином позивача, а позов пред'явлено до суду у березні 2014 року. Відповідач не проживає у будинку позивача більше року з власної волі і залишила, його переїхавши на інше постійне місце проживання, а своєю реєстрацією у будинку порушує право позивачки як власниці на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved