Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 08 вересня 2007 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Згідно рішення Сватівського районного суду Луганської області, справа 2-1034/2008 від 26.12.2008 року відповідач [PERSON] сплачує на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] в розмірі ј частини від доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини, починаючи з 10.12.2008 року. На утримання молодшого сина, [PERSON] матеріальної допомоги відповідач у добровільному порядку не надає. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня подання заяви про стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 11). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає тільки у розмірі 1/6 частини, оскільки він вже сплачує аліменти на старшого сина, тому сукупний розмір аліментів на двох дітей становитиме 1/3. Зазначив, що будь-яких доказів, аргументів та мотивів з приводу того, чому він має сплачувати аліменти у розмірі 1/ 2 (1/4 на старшу дитину + 1/4 на меншу дитину) позивачем не надано, тому він вважає ці вимоги необґрунтованими (а.с.29). Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~ Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення відповідача проти позову, приходить до наступних висновків. \~ \~\~ \~ З 08 вересня 2007 року позивач\~та відповідач\~перебували у\~шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір?ю яких є позивач, батьком є відповідач, що підтверджується\~копіями свідоцтв про\~народження серії\~ [NUMBER] \~від 30\~вересня 2016\~року, та серії [NUMBER] від 15 січня 2008 року ( а.с. 5, зворот). Відповідно до акту про фактичне місце проживання особи на території Сватівської місьської ради Луганської області від 22 квітня 2021 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають\~разом з\~позивачем та\~перебувають на \~її \~повному утриманні (а.с.8). На підтвердження своїх заперечень відповідачем надано копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копію розрахунку заборгованості по аліментам та квитанції про сплату заборгованості по аліментам на уримання [PERSON] , [INFO] (а.с. 31, 33, 35-36). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~ Згідно з частиною другою\~статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 Сімейного кодексу України. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.\~77,\~79,\~80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з вимогами\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином,\~визначаючи належний\~до стягнення\~з відповідача\~розмір аліментів,\~у даному\~конкретному випадку,\~суд виходить\~з того,\~що відповідач\~є батьком\~малолітнього [PERSON] ,\~на нього\~покладено однаковий\~з [PERSON] \~обов`язок\~щодо утримання\~і матеріального\~забезпечення своєї\~дитини,\~добровільної згоди\~між батьками\~щодо порядку\~реалізації такого\~обов`язку\~не досягнуто.\~ Судом\~встановлено,\~що \~дитина проживає\~з матір`ю,\~а отже\~на неї\~покладено більше\~турбот щодо\~утримання дитини. Посилання відповідача на те, що позивачка працює, є цілком забезпечена та може утримувати дитину, не може бути прийнято до уваги, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Крім того, відповідач зазначив, що він вже сплачує аліменти на утримання старшого сина [PERSON] , однак доказів того, що відповідач не може надавати матеріальної допомоги своєму малолітньому сину [PERSON] у вказаному позивачем розмірі, до суду надано не було. Судом також враховано, що відповідач здоровий, працездатний, сплачує аліменти на утримання старшого сина, враховуючи право дитини на достатній рівень життя, беручи до уваги матеріальне становище дитини та її вік, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дитини, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1 /4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, що відповідатиме вимогам закону та інтересам малолітньої дитини. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам\~ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 та ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 908 гривень 00 копійок. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved