Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Звенигородського району про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. Просила визначити їй додатковий строк в три місяці для подання заяви до Звенигородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], що сталася 23 вересня 2013 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2013 року помер її син [PERSON], [INFO]. Після смерті сина залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,35 га, розташованої в межах [PERSON] сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Вона є спадкоємцем першої черги. Інших спадкоємців немає. Вона звернулась до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину по закону, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва в зв’язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Строк вона пропустила в зв’язку з тим, що є юридично не обізнаною та вважала, що звертатись до нотаріальної контори потрібно після спливу шестимісячного терміну. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.11.2014 року за клопотання позивача було змінено неналежного відповідача [PERSON] сільську раду Звенигородського району Черкаської області на [PERSON] та [PERSON], які також є спадкоємцями першої черги. В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримала повністю та просила його задовольнити. Пояснила, що крім юридичної необізнаності вона тяжко переживала втрату сина та періодично перебувала в стані депресії. В лікарні вона не перебувала, а вживала призначені ліки вдома. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що вона не може бути відповідачем у справі, оскільки не є спадкоємцем померлого [PERSON]. Померлий дійсно був її чоловіком, однак вони розлучилися до його смерті 27 квітня 2004 року. Син померлого [PERSON] є спадкоємцем першої черги. На момент смерті був неповнолітнім та бажає прийняти спадщину після смерті батька. Відповідач [PERSON] заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька [PERSON] та бажає прийняти належну йому спадщину. Орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради Звенигородського району звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за відсутності їх представника. Не заперечують проти прийняття спадщини неповнолітнім [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2013 року помер [PERSON] (а.с. 9) та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,35 га в с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 8). Заповіту померлий [PERSON] не залишив, а тому спадкування має відбуватись за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження відповідача [PERSON] він є рідним сином померлого [PERSON] та на момент смерті спадкодавця був неповнолітнім (а.с. 29). Відповідно до ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня,недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою – четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, неповнолітній син померлого [PERSON] – відповідач у справі [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 26) вбачається, що відповідач [PERSON] розірвала шлюб з спадкодавцем [PERSON] задовго до його смерті - 27 квітня 2004 року, а тому на час відкриття спадщини не була його спадкоємцем та не може бути відповідачем у справі (а.с. 26). Відповідно до свідоцтва про народження позивач [PERSON] є матір’ю спадкодавця [PERSON] та відповідно спадкоємцем першої черги за законом (а.с. 7). Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем та пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій Звенигородської державної нотаріальної контори № 2818/02-31 від 23.09.2014 року після смерті [PERSON], який помер 23 вересня 2013 р., за № 370/2014 була заведена спадкова справа. З заявою про прийняття спадщини звернулась його мати [PERSON] Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON], неможливо в зв’язку з тим, що для прийняття спадщини Законом встановлено шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця. [PERSON] пропустила вищевказаний термін (а.с. 10). Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз’яснень, що містить постанова № 7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов’язані з об’єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини(наприклад, встановлення факту проживання однією сім’єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Враховуючи те, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини та не надала суду доказів поважності причин пропуску цього строку, суд вважає, що строк нею пропущено без поважних причин. Крім того, відповідач [PERSON], який є неповнолітнім сином спадкодавця та прийняв спадщину, заперечує проти продовження строку для прийняття спадщини позивачу. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини слід відмовити.

Outcome: dismissed