Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме домоволодінням розташованим за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS], доказом чого є Свідоцтво про право власності на житло від 23.10.1996 [NUMBER]. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності від 23.10.1996 [NUMBER], позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Самійлівської сільської ради Близнюківського району Харківської області № 02-30/2016 від 01.08.2018 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1965 року народження, [PERSON], 1993 року народження, [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], 2016 року народження, [PERSON], 1984 року народження, [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 1966 року народження. Згідно акту обстеження домоволодіння, складеного комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 01 серпня 2018 року, [PERSON], 1966 року народження, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 13 жовтня 1997 року, проте фактично в будинку ніколи не проживав і не проживає, його особисті речі відсутні. На вимоги ч. 2 ст. 369 ЦК України інші співвласники домоволодіння за адресою: [ADDRESS], надали свою згоду щодо подання позовної заяви [PERSON] до Близнюківського районного суду Харківської області стосовно визнання [PERSON], 1966 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Позивач просить суд визнати [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України. При цьому відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Однак, з аналізу вказаних статей ЖК України, на які посилається позивач, випливає, що вказані статті ЖК регулюють правовідносини між наймачем жилого приміщення та членами сім'ї наймача. При цьому, в матеріалах цивільної справи міститься Свідоцтво про право власності від 23.10.1996 [NUMBER], згідно яких позивач [PERSON] є співвласником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, ст. 71, 72 ЖК України, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що спірні відносини, які виникли між [PERSON], [PERSON] регулюються саме ст. 405 ЦК України, так як [PERSON] в даному випадку діє не як наймач жилого приміщення, а як власник житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає у вказаному будинку з 1997 року, отже визначений у статті 405 ЦК України річний строк відсутності без поважних причин у житлі власника на момент розгляду справи сплинув, при цьому матеріали справи не містять належних доказів домовленості між власником житла і відповідачем щодо відсутності останнього у житловому будинку [ADDRESS] понад встановлені законом строки. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved