Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вищевказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування р-р№ 313 від 07.06.2014 року. На даний час в квартирі зареєстрована колишній член сім»ї [PERSON], яка була зареєстрована в дану квартиру як дружина [PERSON], сина минулого власника [PERSON], яка надала згоду на реєстрацію та проживання відповідача у спірній квартирі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня2013 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) зареєструвала шлюб з [PERSON]. За місцем реєстрації відповідач не проживає з липня 2012 року. В квітні 2013 року вона зібрала свої речі з квартири, про що написала власноручно розписку. Реєстрація відповідача порушує її права, оскільки вона несе додаткові витрати, у випадку відчуження квартири у неї можуть виникнути труднощі з оформленням документів та оформленні правочину. Крім того відповідач не є членом її сім'ї, та вона втратила право користування спірною квартирою у зв'язку зі зміною власника квартири. Яких-небудь договірних відносин між нею та відповідачем, які б були підставою для обмеження прав, як нового власника жилого приміщення не має. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, тому вона звернулася до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, її інтереси у судовому засіданні представляв адвокат [PERSON], який повністю підтримав позовні вимоги, та надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнав та суду пояснив, що договір дарування квартири, який оспорює відповідач не може бути визнаний фіктивним, оскільки були виконанні усі умови договору. Позивач [PERSON] прийняла квартиру в дар та проживає в квартирі, про що заявила в судовому засіданні відповідач [PERSON] Також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, що належить їй на праві власності, яке знаходиться в даній квартирі, оскільки [PERSON] не надала суду доказів, що дане майно належить їй на праві власності, доказів про наявність даного майна в квартирі суду не надала та не спростувала факт написання нею розписки про отримання нею майна після розлучення. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, свої зустрічні позовні вимоги повністю підтримала. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, які вона неодноразово уточнювала, в остаточній редакції позовні вимоги викладені на а.с. 74, 109, вказувала на те, що вона з 2007 року зареєстрована та проживала в спірній квартирі разом зі своїм колишнім чоловіком. Вона була зареєстрована к квартирі як член сім'ї. В зазначеній квартирі вона робила ремонт, купувала меблі. Право власності на квартиру було оформлено на свекруху [PERSON] В квітні 2012 року її колишній чоловік переїхав робити в інше місто, а вона переїхала проживати до своєї сестри. Усі свої речі вони залишили в квартирі. Вона завжди навідувала квартиру. Одного разу вона захворіла та протягом місяця не навідувала квартиру. Коли приїхала до квартири, то побачила, що змінені замки. Вона спробувала мирно вирішити питання про її вселення, але свекруха відмовилася надати їй ключі від квартири. В спірній квартирі залишилося її майно, та спільне майно її та чоловіка, яке придбано за час шлюбу. [PERSON] не дає їй можливості користуватися майном, або зібрати майно. В квітні 2012 року свекруха [PERSON] вселила в квартиру свою доньку [PERSON], яка пошкодила частину її речей. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 7 листопада 2013 року в задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі та у задоволені її зустрічних позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням в спірній квартирі відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2013 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 7 листопада 2013 року в частині відмови у задоволені позову [PERSON] ( [PERSON]) про вселення скасовано, вселено [PERSON] ( [PERSON]) в квартиру [ADDRESS]. В решті частини рішення залишено без змін. Дане рішення Ухвалою ВССУ від 9 квітня 2014 року залишено без змін. До наступного часу рішення суду не виконано, [PERSON] та [PERSON] не пускають її проживати в квартирі, про що державним виконавцем було складено акт. На даний час їй стало відомо, що [PERSON] переоформила право власності на квартиру на [PERSON] на підставі договору дарування від 07.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Вважає даний договір недійсним, оскільки [PERSON] переоформила квартиру умисно, з метою уникнення виконання рішення суду про її вселення та з метою незаконного заволодіння її майном. [PERSON] хоча і проживала в квартирі з 2012 року, але не утримувала її, не оплачувала комунальні послуги, оскільки знаходиться на утримані батьків. Хоча квартиру формально переоформили, вона залишилася у однієї родини, оскільки [PERSON] була її родичкою, рідною сестрою її колишнього чоловіка. Вважає, що відповідно до ст. 234 ЦК України даний договір дарування є фіктивним правочином, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та просить суд визнати даний договір дарування фіктивним. Вона має право вселення в спірну квартиру, але зі сторони відповідачів їй чинять перешкоди. Просила суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2014 року фіктивним, вселити в вищевказану квартиру, витребувати майно із чужого незаконного володіння, що належить їй на праві власності, яке знаходиться в даній квартирі, а саме: кухонний гарнітур, витяжку, газову піч, духовку, спальний гарнітур, ванні приналежності: гладильна дошка вартістю 200 гривень, комод вартістю 100 гривень, килимок зеленого кольору вартістю 200 гривень, душова гардина зеленого кольору вартістю 100 гривень, дзеркало вартістю 200 гривень, кухонні приналежності: набір ножів в кількості 4 шт. вартістю300 гривень, набір металевих столових приборів (6 вилок, 6 ложок) вартістю 200 гривень, набір скляних тарілок вартістю 300 гривень, набір керамічних тарілок кількістю 6 штук вартістю 150 гривень, набір дерев'яних ложечок в кількості 3 шт. вартістю 200 гривень, пилосос, кухонний комбайн, чайник, пароварку, шкіряне крісло, ДВД, багети, 3 люстри, холодильник, кондиціонер, меблі у прихожій, палас, документи: закордонний паспорт на дошлюбне прізвище [PERSON], характеристики з навчальних закладів та роботи, трудова книжка на дошлюбне прізвище [PERSON], косметику: лосьйон для тіла «Мері кей» вартістю 200 гривень, гель для умивання «Мері кей» вартістю 200 гривень, крем під вії «Мері кей» вартістю 300 гривень, рушники: махровий синього кольору 1шт. вартістю 300 гривень, рушники хлопкові 6 шт. вартістю 200 гривень, побутові приналежності: фен «Тефаль» вартістю 400 гривень, плойка для волосся «Тефаль» вартістю 200 гривень. У судовому засіданні відповідач надала пояснення, аналогічні змісту зустрічних позовних вимог. Крім того суду пояснила, що доказів, які б підтверджували право власності на майно, яке вона просить витребувати, у неї немає, доказів, які б підтверджували наявність даного майна в спірній квартирі, у неї немає. Також підтвердила факт написання нею розписки про те, що вона забрала своє майно при виселенні з квартири, але вказала на те, що розписку написала під фізичним впливом. За даним фактом вона зверталася до органів міліції, але їй було відмовлено в порушені кримінальної справи. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] до суду не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги [PERSON] не визнала. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, просила суд відмовити у задоволені позову. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову у задоволені зустрічних позовних вимог [PERSON] за наступних підстав. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 7 листопада 2013 року в задоволені позовних вимог [PERSON] про визнання її [PERSON] особою, яка втратила право користування жилим приміщенням в спірній квартирі та у задоволені її зустрічних позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням в спірній квартирі відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 грудня 2013 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 7 листопада 2013 року в частині відмови у задоволені позову [PERSON] ( [PERSON]) про вселення скасовано, вселено [PERSON] ( [PERSON]) в квартиру [ADDRESS]. В решті частини рішення залишено без змін ( а.с. 22-27). Відповідно до особистого рахунку [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі в якості невістки [PERSON].( а.с.16). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2013 року (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 21 грудня 2013 року зареєстрували шлюб, та [PERSON] набула прізвище [PERSON] ( а.с.90). 07.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] ( а.с. 10-11) Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014, справа № 6-158цс14. Оскільки [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON] в сенсі ст. 64 ЖК України, яких-небудь договірних відносин між нею та позивачем, які б були підставою для обмеження прав [PERSON], як нового власника жилого приміщення не має, тому [PERSON] у зв'язку з припиненням права власності на квартиру [PERSON], членом сім'ї якої вона була, втратила право користування квартирою [ADDRESS], внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод [PERSON] в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування даною квартирою. За цими же обставинами суд відмовляє у задоволені зустрічного позову [PERSON] в частині вселення в дану квартиру. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. З п.24 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 вбачається, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Оскільки відповідачем [PERSON] не оспорювався факт проживання [PERSON] в спірній квартирі, що підтверджує факт прийняття нею дару у вигляді даної квартири, а навпаки, вона даний факт вказувала в змісті зустрічної позовної заяви та підтвердила в ході судового розгляду справи, тобто на виконання договору дарування спірної квартири, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] було передано майно, тому даний правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, внаслідок чого суд відмовляє у задоволені зустрічного позову [PERSON] в частині визнання договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу [PERSON] 07.06.2014 року, фіктивним. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З аналізу змісту вищенаведеної норми права вбачається, що позивач має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт на автомашину, довіреність на розпорядження майном, договір тощо). У випадку, коли власник (титульний володілець) не може надати такі документи у зв'язку з їх втратою або його права власності оспорюється відповідачем, у позові також має закладатися вимоги про визнання права власності Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.) З розписки, яка була написана [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) в квітні 2013 року вбачається, що вона зібрала зі спірної квартири свої особисті речі та речі, які вона купувала разом з чоловіком ( а.с.17). Факт написання [PERSON] даної розписки не оспорювався остатньою в ході розгляду справи, доказів про те, що дана розписка була написана нею під фізичним впливом, суду не надано. З урахуванням того, що відповідачем [PERSON] не булу надано суду в обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог доказів, які підтверджували право власності на майно, яке вона просить витребувати, а також доказів про наявність даного майна в натурі у спірній квартирі та у володінні [PERSON], та з урахуванням наявності вищевказаної розписки, яка не була спростована останньою, суд приходить до висновку про відмову у задоволені її зустрічного позову в частині витребування майна із чужого незаконного володіння, що належить їй на праві власності, яке знаходиться в спірній квартирі, а саме: кухонний гарнітур, витяжку, газову піч, духовку, спальний гарнітур, ванні приналежності: гладильна дошка вартістю 200 гривень, комод вартістю 100 гривень, килимок зеленого кольору вартістю 200 гривень, душова гардина зеленого кольору вартістю 100 гривень, дзеркало вартістю 200 гривень, кухонні приналежності: набір ножів в кількості 4 шт. вартістю 300 гривень, набір металевих столових приборів (6 вилок, 6 ложок) вартістю 200 гривень, набір скляних тарілок вартістю 300 гривень, набір керамічних тарілок кількістю 6 штук вартістю 150 гривень, набір дерев'яних ложечок в кількості 3 шт. вартістю 200 гривень, пилосос, кухонний комбайн, чайник, пароварку, шкіряне крісло, ДВД, багети, 3 люстри, холодильник, кондиціонер, меблі у прихожій, палас, документи: закордонний паспорт на дошлюбне прізвище [PERSON], характеристики з навчальних закладів та роботи, трудова книжка на дошлюбне прізвище [PERSON], косметику: лосьйон для тіла «Мері кей» вартістю 200 гривень, гель для умивання «Мері кей» вартістю 200 гривень, крем під вії «Мері кей» вартістю 300 гривень, рушники: махровий синього кольору 1шт. вартістю 300 гривень, рушники хлопкові 6 шт. вартістю 200 гривень, побутові приналежності: фен «Тефаль» вартістю 400 гривень, плойка для волосся «Тефаль» вартістю 200 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 гривень та витрати понесенні з наданням правової допомоги у розмірі 800 гривень, що підтверджені відповідними документами ( а.с. а.с.28,29).

Outcome: approved