Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 17 липня 2010 року відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 727. В позові [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися в листопаді 2014 року, сім'я розпалася через неприйнятний для неї спосіб життя чоловіка, який відсторонився від сім'ї. Збереження сім'ї, на думку позивачки, в жодному разі не можливе. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Пояснила, що відповідач веде спосіб життя, спрямований на задоволення його власний потреб, проявляв зневажливе ставлення до неї та своїх сімейних обов'язків. Також [PERSON] наголошувала на тому, що примирення з відповідачем неможливе, оскільки не бажає жити з ним у шлюбі. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, пояснив, що він належним чином виконував свої сімейні обов'язки: заробляв гроші, на прохання дружини допомагав з доглядом за дитиною, забезпечував побутові умови для їх спільного проживання. Але припинення сімейних та подружній стосунків сталося через поведінку дружини, яка тимчасово переїхала до своїх батьків, але потім вирішила не повертатися до нього; а він категорично відмовився проживати у її батьків. Також [PERSON] пояснив, що бажає зберегти сім'ю, але нічого для відновлення стосунків з дружиною не зробив, бо вона нічого не хоче слухати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі з 17 липня 2010 року і мають доньку, [PERSON], [INFO]. Сторонами підтверджується те, що вони з листопада 2014 року проживають окремо один від одного за різними адресами, та те, що дитина проживає разом з позивачкою. Позивачка вважає, що спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивачки жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї. Вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивачка наголошує на розірванні шлюбу, її намір є остаточним та відповідає її інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки відповідач протягом тривалого часу не здійснив дій по відновленню сім'ї. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для неї істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сім'ї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved