Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про надання дозволів на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за межі України, без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 20.10.2011 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] який було розірвано рішенням суду 22.02.2017 року. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення дитини їй необхідно виготовити проїзні документи на ім`я сина та виїжджати з дитиною за межі України, на що обов`язково потрібна згода відповідача, як батька дитини. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно такої згоди не надає, тому просить суд позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, без згоди батька [PERSON] в Єгипет з метою відпочинку на період один місяць з 01.08.2021року по 01.09.2021року та дозвіл на виготовлення проїзних документів для дитини, необхідних для перетину державного кордону. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановлено такі обставини: 20.10.2011 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який в подальшому рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.02.2017 року був розірваний. В даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим відділом ДРАСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 04.02.2014року. Дитина [PERSON] [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою №1-69 від 04.02.2020 року, виданою ДП «Авторитет Плюс». Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, малолітня дитина [PERSON] [INFO] перебуває на її виховані та утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, аліментів не сплачує, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 29.04.2021року №27039, зробленим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Позивач має намір здійснити поїздку за кордон з дитиною з метою оздоровлення сина на морі. Конвенцією про права дитини (ст.3), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до п.п. 2 п. 4 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № № 6-350цс17). Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що з викладених у позовній заяві обставин слідує, що малолітня дитина - [PERSON] , проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач [PERSON] , який є батьком дитини, участі у її вихованні не приймає, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов чи будь-яких заперечень по суті позову до суду не надав, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Так, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі необхідності її оздоровлення та розвитку, а також враховуючи право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, суд вважає за необхідне надати дозвіл [PERSON] , без згоди батька дитини, [PERSON] , здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду або супроводу малолітнього сина [PERSON] [INFO] , за межі України, дозволити виїзд [PERSON] [INFO] , за межі України в Арабську Республіку Єгипет, без згоди батька дитини [PERSON] , на період з 01.08.2021 року по 01.09.2021 року. Крім цього, враховуючи те, що позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908 гривень судового збору. Відповідно до ст.ст. 141, 150, 153, 157 СК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57,

Outcome: approved