Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач з 24.04.2004 року до 18.06.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в подальшому шлюб було розірвано за рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області. В період шлюбу та спільного проживання за спільні кошти була куплена квартира [ADDRESS] . Після припинення шлюбних відносин, позивач залишилася проживати в даній квартирі, однак дана квартира оформлена на відповідача та являється спільним майном подружжя. На даний час вартість квартири складає 79524 грн., отже її частка складає 39762 грн. Так як згоди про поділ майна не досягнуто, позивач вимушена звернутися до суду про поділ спільного майна подружжя та просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Позивач [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, подала заяву, зареєстровану судом 23.06.2021 року за вх.№5713, про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву, зареєстровану судом 24.05.2021 року за вх. №4677 про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, і інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає задоволеню. Як зазначає ч. 1ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідност.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа здійснює свої цивільні права вільно та на власний розсуд (ст. 12 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 16\~ЦК України законодавець установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 24.04.2004 року по 19.07.2018 року, що підтверджується рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.06.2018 року (а.с. 6). В період шлюбу, на підставі нотаріально посвідченого договору від 17.09.2004 року, [PERSON] придбано квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв.м., інвентарна оцінка квартири 24605 грн. Договір купівлі продажу квартири посвідчено 17 вересня 2004 року приватним нотаріусом Маловисківського нотаріального округу, Кіровоградської області Сосновським А.В., зареєстрований в реєстрі за №1989, що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 17.09.2004 року (.а.с.10,11). Відповідно до Звіту в стислій формі №СК 210325-007 Про оцінку майна ТОВ «Український центр експертної оцінки майна» від 25.03.2021 року, ринкова вартість житлової трикімнатної квартири загальною площею 60.8 кв.м., розташованої [ADDRESS] , вартість 1/1 частини об`єкту оцінки, власником якої є [PERSON] , станом на 25.03.2021 року становить 79524 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. Тобто зазначена квартира являється об`єктом права спільної сумісної власності відповідно до положень ч. 3 ст.\~368\~ЦК України У відповідності до ч. 3, 368 ЦК України, ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364\~Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України). Відповідно до положень ст.\~68\~СК України та роз`яснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ураховуючи, що в силу ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення закріплені і в ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України. Зокрема, частиною 2ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України. За змістом ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Застосовуючи норму ст.\~60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Позивач зазначила в позові, що спірний будинок було придбано в період шлюбу за спільні кошти, на що відповідач заперечень не подав. Норму ст.\~60\~СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно з`ясувати джерело і час його придбання. Таким чином, аналізуючи зібрані докази, та враховуючи інтереси сторін, з метою недопущення порушення прав власника спірного майна, суд вважає, що квартира [ADDRESS] , яка придбана сторонами за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи із правил рівності часток подружжя в спільному майні, у порядку, визначеному позивачем. Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат. Частиною ч.1 ст.142 ЦПК України\~передбачено, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено при поданні позову судовий збір у розмірі 908 грн., у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved