Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до ордеру [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м.Димитрова від 21.10.1992, їй та членам її сім`ї було надано у користування для проживання двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира знаходиться на балансі Комунального підприємства «Служба єдиного замовника». На теперішній час з нею за вказаною адресою зареєстровані: її донька [PERSON] та дві її онуки: [PERSON] і [PERSON] . Проте з 2016 [PERSON] фактично не проживає у вказаній квартирі, будь-які особисті речі останньої у квартирі відсутні, відповідач виїхала до Росії та майже три роки проживає у невідомому для неї місці. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою створює для неї певні незручності, так як вона змушена сплачувати комунальні витрати, зокрема, за вивіз сміття і за себе і за відповідача, також створює їй перешкоди в реалізації права на отримання субсидії, на приватизацію житла. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 15.11.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 11.12.2019 справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи двічі сповіщеною про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» та треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, не заперечуючи проти позову, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , є комунальною власністю і на підставі ордеру на жиле приміщення [NUMBER], виданого за рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м.Димитрова № 342/3 від 21.10.1992, передана у користування [PERSON] (а.с.7). Відповідач [PERSON] є онукою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про надодження, про укладення та розірвання шлюбу (а.с.8, 9, 10, 11, 12). Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 05.11.2019 у вказаній квартирі зареєстровані: з 08.12.1992 позивач [PERSON] , 1959 року народження, в якості основного наймача; з 08.12.1992 [PERSON] , 1992 року народження, - донька позивача; з 20.09.2013 відповідач [PERSON] , 1998 року народження, - онука позивача; з 20.09.2013 [PERSON] , 2001 року народження, - онука позивача; (а.с.5). Відповідно до акту Координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград № 246 від 05.11.2019 відповідач [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкає за вказаною адресою з 2016 року (а.с.6). Факт непроживання відповідача понад встановлені законом строки у спірному жилому приміщенні підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які мешкають понад двадцять років в одному під`їзді з позивачем, та пояснили, що онука [PERSON] - [PERSON] щонайменше три останні роки не мешкає зі своєю бабусею і жодного разу не з`являлася до неї, зі слів позивача їм відомо, що [PERSON] виїхала до Росії. Вони не чули, щоб позивач чинила перепони відповідачу в проживанні, відносини між ними завжди були доброзичливі. Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення. Згідно за приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом. Як встановлено, жила квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є комунальною власністю, якою на підставі договору найму користується позивач, будучи наймачем вказаного жилого приміщення. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою в якості члена сім`ї наймача, з 2016 не мешкає у даному житлі та не підтримує зв`язків із позивачем. З`ясовуючи причини відсутності відповідача на спірній жилій площі понад встановлені вищенаведеними нормами строки, суд не знайшов, що вони були поважні, тому вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що належать задоволенню. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved