Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з моменту подання позову до суду. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьох років. Розірвати шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок. 29 липня 2020 року було відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання 29 вересня 2020 року. 29 вересня 2020 року було закрите підготовче провадження та справу було призначено до судового розгляду на 23 жовтня 2020 року. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач направив до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі половини заробітної плати, просив розірвати шлюб укладений між ним та позивачем, однак заперечив в частині вимоги про стягнення з ного на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьох років, вказавши, що на даний час він не має такої можливості. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, за наявними у суду матеріалами. Судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] з 25 вересня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). Сторони від спільного шлюбу мають трьох дітей. Батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Також, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] та малолітньої [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 14-15). Позивач працює в КНП «Дитяча клінічна лікарня №8 Шевченківського району м. Києва» на посаді старшої сестри та з 21.01.2019 по 12.11.2021 на підставі наказу №2/1-к від 04.01.2019 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 16). Позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також суд враховує, що при стягненні з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1\\2 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде цілком узгоджуватися з вимогами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей, в розмірі 1\\2 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення із позовом до суду - 13 липня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується наступним. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач зазначив у відзиві на позов про неможливість утримувати дружину, однак жодного доказу на підтвердження цих обставин суду разом із відзивом не надав. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дану частину позову позивач також визнав в своїй заяві. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved