Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування свого позову посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який є її батьком. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме: грошові кошти, у вигляді пенсії, та регресних виплат, які були нараховані, але невиплачені за життя [PERSON] Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України, починаючи з липня 2014 року по січень 2016 року, включно, розмір яких, згідно одержаних нотаріусом, довідок від вищезазначених установ, складає 77232,91 грн.-(пенсії), а також (недоотриманих регресних виплат), у сумі 46560,67 грн., що належали померлому. Вона є єдиним спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. У лютому місяці 2018 року, з метою вступити у спадщину на вищезазначений спадок, вона звернулася через свого представника [PERSON] до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі цього звернення нотаріусом була заведена спадкова справа №1/2018, але у видачі свідоцтва про право на спадщину, Постановою №87/02.31 від 16.02.2018 р., їй було відмовлено та роз`яснено про право, щодо звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На цій підставі вона була вимушена звернутися до Старобільського районного суду Луганської області з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 за нею визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області грошові кошти у розмірі 77232,91 гривень, на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46561,67 гривень, що належали померлому [INFO] [PERSON] . Після набрання чинності цього рішення суду 08.05.2018 вона особисто звернулася до відповідача Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з заявою виплатити зазначену суму у розмірі 46560,67 грн. Звертає увагу суду, що оскільки вона є особою, яка тимчасово переміщена, то заява до того ж самого органу, яким є відповідач, про виплату грошей спадкового майна у виді соціальних виплат була подана на той підставі, що порядок подання заяв, щодо забезпечення реалізації права на спадкування, визначений нормою ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ЗУ «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб», де зазначено, що звернення осіб, які належать до складу внутрішньо переміщених осіб подаються до державної установи того міста, де ця особа-спадкоємець фактично проживає. Оскільки адресою тимчасового перебування позивача є [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою УСЗН Старобільського району, то звернення з відповідною заявою згідно вище зазначених норм законодавства України, було зроблено саме до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області. Відповідач у листі від 08.06.2018 р. за № 1624/04-1 надав відповідь, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, який на даний час не прийнятий. У зв`язку з цим просить суд стягнути зі Старобільського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області на її користь грошові кошти у розмірі 46560,67 грн. Представник позивача [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області Індустрієва А.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду відзив на позовну заяву, в якому вважала позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] на непідконтрольній Україні частині території у м. Краснодон помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на грошові кошти - 77 232,91 грн. пенсії та 46 560,67 грн. регресних виплат, які були нараховані, але не виплачені за життя [PERSON] Пенсійним фондом України та Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві України, починаючи з липня 2014 року по січень 2016 року включно. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого за законом, інші спадкоємці за заповітом чи за законом відсутні. У лютому місяці 2018 року, з метою вступити у спадщину на вищезазначений спадок, позивач звернулася через свого представника [PERSON] до приватного нотаріуса Старобільського районного нотаріального округу Вербецької Т.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі цього звернення нотаріусом була заведена спадкова справа №1/2018, але у видачі свідоцтва про право на спадщину, Постановою №87/02.31 від 16.02.2018 р., їй було відмовлено та роз`яснено про право, щодо звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. На цій підставі позивач звернулася до Старобільського районного суду Луганської області з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 28.03.2018 за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на нараховані, але не виплачені Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області грошові кошти у розмірі 77232,91 гривень, на нараховані, але не виплачені Управлінням виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Луганській області грошові кошти у розмірі 46561,67 гривень, що належали померлому [INFO] [PERSON] . 08.05.2018 [PERSON] звернулася до відповідача Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з заявою виплатити зазначену суму у розмірі 46560,67 грн. Згідно листа від 08.06.2018 р. за № 1624/04-1 на ім`я [PERSON] , Старобільське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надало відповідь, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Для захисту своїх прав позивач звернулась до суду із відповідним позовом про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який визначав відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ). Відповідно до статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 16/98-ВР) виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено, якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; в інших випадках, передбачених законами. Згідно статті 38 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. За положеннями пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації). Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом. До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. 01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів україни (далі - КМУ) прийняв постанову № 531 «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою (у редакції постанови КМУ від 08 липня 2015 року № 471) установлено: особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення АТО або зони надзвичайної ситуації, мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів. Матеріальне забезпечення виплачується застрахованим особам в установленому порядку через банки. Крім того, 05 листопада 2014 року КМУ прийнято постанову № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами КМУ від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509. Так у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 08.05.2018 р. № 18696 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 07 листопада 2014 року КМУ прийняв постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок). Відповідно до пункту 3 постанови КМУ від 07 листопада 2014 року № 595 (зі змінами внесеними згідно з постановами КМУ від 11 березня 2015 року №109, від 08 квітня 2015 року № 239) міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації мали забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що в разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Також за пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 11 грудня 2014 року правління Фонду на виконання постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 531 прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції. Як зазначено в пункті 1 цього Порядку, він поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІV за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення). Відповідно до пункту 2 цього Порядку особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105-ХІVбезпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону № 1706-VII. Ураховуючи викладене, постанови КМУ № 531, 637 та 595, а також постанова Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселялися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти регулюють особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам, тобто особам, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції. Крім того, такі підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. З огляду на викладене, оскільки страхові виплати успадковуються на загальних підставах, а відсутність у померлого [PERSON] статусу внутрішньо переміщеної особи та не отримання ним за життя нарахованих, але не виплачених страхових виплат за період з грудня 2014 року по [INFO] не є підставами для відмови у виплаті 46 560,67 грн страхових виплат позивачу [PERSON] , а тому суд вважає вважає позов [PERSON] до Старобільського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про стягнення грошей, що належать на праві власності у порядку спадкування за законом - законним, обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст.11-13, 81, 263-265,268 ЦПК України, суд

Outcome: approved