Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 25 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №71. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, ганьбить, принижує її честь і гідність. Свідком постійних суперечок і скандалів стає дитина. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та у дружини, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Більше того, відповідач веде аморальний спосіб життя, маючи дружину та дитину, він підтримує стосунки з іншими жінками. На даний момент ведення між ними спільного господарства припинено, та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. За наведених вище обставин, шлюб носить лише формальний характер. Примирення між сторонами не можливе, а тому просить суд не надавати строк для примирення. Угоди про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю подружжя, між ними досягнуто- меблі та електропобутову техніку, придбані під час перебування у шлюбі, визнають такими, що не підлягають поділу, компенсації та використовуються для задоволення потреб неповнолітньої дитини, відтак, залишаються власності позивача. Син - [PERSON], після розірвання шлюбу за попередньою домовленістю сторін залишається проживати за постійним місцем проживанням матері, а саме: [ADDRESS]. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, - розірвати і після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив не надавати строк для примирення. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 25 вересня 2004 року, згідно даних свідоцтва про одруження ([PERSON] 1-ОЛ №0717743), - сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №71. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження ([PERSON] І-СР №125277), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], який повністю погодився із заявленими позовними вимогами та не заперечував проти їх задоволення. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved