Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 8000 грн. та 2000 грн. додаткових витрат, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого в них народилося двоє дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні. На утримання неповнолітнього сина потрібні значні кошти, оскільки він росте, навчається, а відтак його потрібно забезпечувати одягом, взуттям, шкільним приладдям, тощо. Крім того, син відвідує спортивну школу, що призводить до додаткових витрат. Відповідач не надає допомоги, хоча є працевлаштованим та отримує значний дохід, інших дітей у нього на утриманні немає. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дитину. Просить позов задоволити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 06.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 11 грудня 2019 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач частково визнав позов, зазначає, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3000 грн., щомісяця. Щодо вимог позову про стягнення додаткових витрат просить відмовити. Крім того, зазначає, що він ніколи не відмовлявся від виконання свого батьківського обов`язку по утриманню сина, постійно надає допомогу на його утримання в добровільному порядку у сумі не менше ніж 3000 грн. На даний час він змушений орендувати житло та сплачувати комунальні послуги. Крім того, він надає допомогу своїй матері, яка є пенсіонером. Позивач жодним чином не надав доказів, в чому полягають додаткові витрати на утримання сина. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити повністю. Позивач зазначила, що син проживає з нею, вона працює і отримує середньомісячний дохід в розмірі 12000 грн., за станом здоров`я є здоровою. Представник позивача зазначила, що жодних доказів, що відповідач орендує житло останнім не надано. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач зазначив, що він згідний сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн., щодо вимоги про стягнення додаткових витрат, заперечив повністю. Крім того, відповідач повідомив, що він є здоровим, працює та отримує середньомісячний дохід в розмірі близько 17000-18000 грн, інших дітей на утриманні в нього немає. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно інформації наданої ГУ ДФС у Львівській області дохід [PERSON] за 1 квартал 2019 року складав 45682,46 грн., за 2 квартал 2019 року - 54035,84 грн., за 3 квартал 2019 року - 60301,63 грн. Таким чином, середньомісячний дохід відповідача становить 17779,99 грн (45682,46+54035,84+60301,63(сукупний дохід за 9 місяців 2019 року) /9). Згідно довідки про доходи від 03.01.2020, [PERSON] працює в Середній загальноосвітній школі №73 на посаді вчителя німецької мови, та її дохід за період з січня 2019 року по листопад 2019 року становив 151802,99 грн. Таким чином, середньомісячний дохід позивача становить 13800,27 грн (151802,99(сукупний дохід за 11 місяців 2019 року) /11). Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно із ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина є підставною. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків із утримання дитини. Разом з тим, суд враховує, що обов`язок утримувати дитину в рівній мірі покладається на обох батьків, у тому числі на позивача. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 даної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітньої дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовільний стан здоров`я позивача та відповідача, те, що позивач та відповідач є працевлаштованими, матеріального становища сторін, відсутності у відповідача на утриманні інших дітей, а також з урахуванням тієї обставини, що обов`язок утримувати дитину лежить на обох батьках. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, які вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов переконання, що позовну вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі слід задовольнити частково, а саме слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн, щомісячно, що на даний час зможе забезпечити першочергові потреби неповнолітнього, починаючи з 04 листопада 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір відповідатиме інтересам дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку і не порушуватиме права кожної із сторін. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року (справа № 751/4312/16-ц) зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що дитина відвідує спортивну школу, що зумовлює на її думку додаткові витрати, які полягають у придбанні спортивної форми, поїздок на змагання за кордон та оплати відпочинку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду покликання позивача на ту обставину, що син відвідує спортивну школу і понесені нею витрати щодо придбання спортивної форми, поїздок на змагання за кордон та оплати відпочинку, жодним чином не можна віднести до витрат, що викликані особливими обставинами (розвиток здібності дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо), у розумінні ст.185 СК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що понесені нею витрати на дитину є додатковими та підлягають пропорційному стягненню з відповідача, як батька дитини, та такі не зумовлені, зокрема, розвитком здібностей дитини, а тому у задоволенні вимог позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 768,40 грн судового збору. На підставі статей 141, 180, 181, 182, 183, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial