Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ в м. Києві про скасування арешту. Мотивує вимоги позову тим, що в жовтні 2016 року звернувшись до приватного нотаріуса за консультацією щодо вчинення нотаріальної дії їй стало відомо про наявність зареєстрованого обтяження, а саме арешту на все майно, р/н обтяження 405608, зареєстрованого 22.10.2004 року реєстратором - 12 київської держнотконторою, а власником майна зазначено [PERSON] Підставою для обтяження стала постанова відділу ДВС у Ленінградському районі від 21.10.2003 року. Вона звернулася до Святошинського РВДВС м. Києва з вимогою надати інформацію по виконавчому провадженню в якому було накладено вказаний вище арешт. Листом від 25.11.2016 року відповідач письмово повідомив про неможливість надання такої інформації в зв»язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження внаслідок закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень. Копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2003 року було надано їй представником 12 київської державної нотаріальної контори. З вказаної постанови вона дізналася про те, що арешт було накладено на все майно, що належить [PERSON], яка проживає [ADDRESS]. При цьому будь-якої іншої інформації, яка б дала можливість ідентифікувати боржницю в постанові не зазначено, як то дата народження, Ідентифікаційний номер, тощо. Після цього вона звернулася до архіву Святошинського районного суду м. Києва де отримала рішення суду про стягнення квартирної плати та комунальних послуг з [PERSON] та [PERSON] На виконання вказаного судового рішення і було накладено арешт, проте боржником у даному виконавчому провадженні виступає особа з ідентичними анкетними даними. За адресою [ADDRESS] вона ніколи не проживала, арешт на все її майно було накладено помилково, вона не є боржником в жодному виконавчому провадженні, тому була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про скасування арешту, що був накладений на все її рухоме та нерухоме майно згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 21.10.2013 року. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви та просила суд про їх задоволення. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлялися про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Позивач, в жовтні 2016 року звернулась до приватного нотаріуса за консультацією щодо вчинення нотаріальної дії. Зі слів нотаріуса їй стало відомо про наявність зареєстрованого обтяження, а саме арешту на все майно, р/н обтяження 405608, зареєстрованого 22.10.2004 року реєстратором - 12 київської держнотконторою, а власником майна зазначено [PERSON] Підставою для обтяження стала постанова відділу ДВС у Ленінградському районі від 21.10.2003 року. Позивач звернулася до Святошинського РВДВС м. Києва з вимогою надати інформацію по виконавчому провадженню в якому було накладено вказаний вище арешт. Листом від 25.11.2016 року відповідач письмово повідомив про неможливість надання такої інформації в зв»язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження внаслідок закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень. Копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.10.2003 року було надано їй представником 12 київської державної нотаріальної контори. З вказаної постанови вона дізналася про те, що арешт було накладено на все майно, що належить [PERSON], яка проживає [ADDRESS]. При цьому будь-якої іншої інформації, яка б дала можливість ідентифікувати боржницю в постанові не зазначено, як то дата народження, Ідентифікаційний номер, тощо. Позивач звернулася до архіву Святошинського районного суду м. Києва де отримала рішення суду про стягнення квартирної плати та комунальних послуг з [PERSON] та [PERSON] На виконання вказаного судового рішення і було накладено арешт, проте боржником у даному виконавчому провадженні виступає особа з ідентичними анкетними даними. Позивач в судовому засіданні пояснила, що за адресою [ADDRESS] вона ніколи не проживала і не була зареєстрована, що підтверджується оглянутим судом в судовому засіданні паспортом, арешт на все її майно було накладено помилково, вона не є боржником в жодному виконавчому провадженні, тому вважає, що даною постановою порушено її право на володіння та користування її власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до листа відділу ДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 25.11.2016 року надати інформацію щодо арешту №405608 накладеного постановою 459/34 від 21.10.2003 року неможливо у зв»язку із знищенням, виконавчий документ на виконанні у Відділі не перебуває. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Постанова про арешт та заборону на відчуження всього рухомого та не рухомого майна від 21.10.2003 року, що належить позивачу порушує її право на розпорядження своєю власністю, а тому підлягає захисту судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved