Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 2005 року. У 2012 році, у період шлюбу, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу оформлено на ім`я відповідача [PERSON] , однак житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, в період шлюбу було придбано дві земельні ділянки за зазначеною адресою, кадастровий номер 1221411000:02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер - 1221411000:02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя та відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного майна, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ сумісної власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що дійсно ним у період шлюбу з [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу оформлено на його ім`я. Крім того, в період шлюбу було придбано дві земельні ділянки за зазначеною адресою, кадастровий номер 1221411000:02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер 1221411000:02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Не заперечує, що вказані об`єкти нерухомості є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, однак на його думку [PERSON] має право лише на 1/5 частину спільного майна та просив суд відійти від рівності часток у спільному майні, врахувавши, що неповнолітня дитина проживає з ним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Доманський В.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0651 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Зустрічні позовні вимоги просили задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, а не на 1/5 частину, як просить у зустрічному позові [PERSON] . Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Савко В.В. у судовому засіданні 23 вересня 2020 року, позовну заяву визнали частково, просили суд визнати спільною сумісною власність подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:094, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0651 га, кадастровий номер 1221411000:02:030:095, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Відійти від рівності часток, поділити спільну сумісну власність подружжя шляхом [PERSON] зі спільної сумісної власності 4/5 частини зазначених об`єктів нерухомості, відповідно [PERSON] виділити зі спільної сумісної власності 1/5 частину зазначених об`єктів нерухомості. В судове засідання 23 липня 2021 року відповідач [PERSON] та його представник адвокат Савко В.В. не з`явилися, причину неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1.\~ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу та складено актовий запис за №117. У шлюбі народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/3055/17 від 07 лютого 2018 року. Як встановлено у судовому засіданні, та підтверджено сторонами у справі неповнолітній син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина, що підтверджується Судовим наказом №175/4626/19 від 09 грудня 2019 року; Довідками АТ КБ «ПриватБанк» від 12 лютого 2020 року, 24 липня 2020 року, про перерахування коштів. Крім того, відповідно до Довідки Підгородненської загальноосвітньої школи №2 [PERSON] належним чином ставиться до виконання своїх материнських обов`язків, завжди цікавилась питаннями навчання і виховання сина, брала активну участь у класних та шкільних заходах, відвідує батьківські збори, намагається якомога частіше бачитися і спілкуватися з сином у школі. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 05 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №1606, відповідач [PERSON] , і період шлюбу з [PERSON] , придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (літ. Е), загальною площею 186,2 кв.м., з яких житлова площа 106,1 кв.м, а також літ. Б - літня кухня, літ. Ж - гараж, літ. К - колонка, з/я, з/я 1 - зливні ями, 1-3 огорожа, з/б панелі, І замощення, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-20). Предметом договору окрім зазначеного будинку були ще дві земельні ділянки за за адресою: [ADDRESS] : площею 0,1000 га кадастровий номер 1221411000:02:030:0094; площею 0,0651 га кадастровий номер 1221411000:02:030:00945. Згідно Державного акту (а.с. 45 оборот), 05 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. за реєстровим номером 1611 посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером - 1221411000:02:030:0094, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, переходить до [PERSON] . Також, відповідно до Державного акту (а.с. 46 оборот), 05 липня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. за реєстровим номером 1611 посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку з кадастровим номером - 1221411000:02:030:0095, площею 0,0651 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, переходить до [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу\~(ч.\~1\~ст.\~69\~СК України). У\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ст. 70 СК України). Майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 71 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України(. Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України (ст. 13 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами, та підтверджується документально, що в даному випадку об`єктами спільної сумісної власності подружжя є: 1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (літ. Е), загальною площею 186,2 кв.м., з яких житлова площа 106,1 кв.м, а також літ. Б - літня кухня, літ. Ж - гараж, літ. К - колонка, з/я, з/я 1 - зливні ями, 1-3 огорожа, з/б панелі, І замощення, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельна ділянку з кадастровим номером - 1221411000:02:030:0094, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 3) земельна ділянка з кадастровим номером - 1221411000:02:030:0095, площею 0,0651 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Так, суду не надано доказів на підтвердження зустрічного позову у частині відхилення від рівності часток подружжя, зокрема не доведено, що [PERSON] не дбає про матеріальне забезпечення сина, ухиляється від участі в утриманні дитини, приховує, знищує чи пошкоджує спільне майно, а тому в даному випадку при ухвалення судового рішення суд не буде відходити від рівності часток та частки майна дружини та чоловіка. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору залишити за рахунок сторін. На підставі викладеного,

Outcome: partial