Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку у звязку з тим, яка з наведених обставин настане першою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є батьком дитини, проживає окремо та не виконує обов'язку матеріально утримувати свою доньку, яка продовжує навчання. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Дитина перебуває на її утриманні. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БП № 346032, виданого Середино-Будським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Сумської області 25 травня 1999 року. Відповідно до довідки №158 від 12.04.2018, виданої директором Чернігівського базового медичного коледжу Чернігівської обласної ради, [PERSON], є студенткою 3 курсу даного навчального закладу, навчається за спеціальністю «Акушерська справа» на денній формі навчання за кошти фізичних та юридичних осіб з 01.09.2016, термін навчання закінчується 30.01.2019. З копії додаткової угоди №1 від 13.01.2017 до типового договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою №14 від 10.08.2016, укладеної між Чернігівським базовим медичним коледжем Чернігівської обласної ради в особі директора [PERSON] та [PERSON] для [PERSON], пунктом 1 якого внесено зміни та доповнення до п.11 розділу «Плата за надання освітніх послуг» Договору, випливає, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 28375 грн. Згідно зі ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, а тому він може надавати матеріальну допомогу своїй доньці, [PERSON] [INFO], яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцяти трьохрічного віку у звязку з тим, яка з наведених обставин настане першою Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Аналізуючи вищевикладене та беручи до уваги ст.ст. 199, 200 Сімейного Кодексу України суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved