Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що з 29 березня 2009 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них 02 листопада 2011 року народилася донька [PERSON]. Спільне сімейне життя із [PERSON] не склалося, оскільки вони різні за характером люди, з протилежними поглядами на сімейне життя. Їхні намагання зберегти сімю, були марними, не дали позитивних результатів. Вони обоє переконались, що є зовсім різними людьми і тому в їхніх інтересах розірвати шлюб, так як вона не має наміру проживати з людиною, яка перестала її поважати, не має бажання змінюватися і налагоджувати їхні стосунки. Вже тривалий час [PERSON] та [PERSON] не проживають, як подружня пара. Крім того на даний час і в подальшому вона не бачить перспективи на спільне життя. Тому просить шлюб розірвати. Вказує, що після розірвання шлюбу прізвище «Королик» бажає змінити на дошлюбне «Ясонова». Дочка [PERSON] буде проживати разом із нею. В судове засіданні позивач не зявилася подала заяву, в якій просила справу вирішувати у її відсутності, позов підтримала, просить шлюб розірвати. Відповідач, в судове засідання також не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Позивач, [PERSON] із відповідачем [PERSON] 26 березня\~ 2009\~ року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії 1 ИД № 053712, видане 26 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Від спільного проживання в них 02 листопада 2011 року народилася донечка [PERSON], що стверджується свідоцтвом\~ про народження серії 1 ИД № 146819, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 08 листопада 2011 року. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В період спільного проживання виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду даної сімї . Тривалий час сторони проживають окремо. Позивач настоює на розірвані шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved