Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на її користь 41511,72 грн. заборгованості по аліментам, неустойку (пеню) в розмірі 5050,27 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року народилася донька - [PERSON]. 02.04.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу Богунським районним судом м.Житомира було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі виконавчого листа ВДВС Вишгородським РУЮ м. Вишгород було відкрито виконавче провадження. Згідно довідки ВДВС Вишгородського РУЮ у м. Вишгород заборгованість [PERSON] по аліментам, станом на 15.05.2013, становить 41511,72 грн. Дану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач вважає, що у зв'язку з несплатою відповідачем аліментів, з відповідача необхідно стягнути пеню у розмірі 5050,27 грн. Також, позивач просила стягнути моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач тривалий час не виконує рішення суду В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Уточнили, що витрати на правову допомогу становлять 800грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення пені в сумі 1263,51грн. та заявив клопотання про зменшення пені, у зв'язку з тяжким матеріальним становищем до 1000грн. В іншій частині позову просив суд відмовити з підстав викладених у письмових запереченнях на позов. Третя особа - відділ ДВС Вишгородського РУЮ правом на участь в розгляді справи не скористався, в судове засідання представник не з'явився, про розгляд справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 р. по 02.04.2007 р., і мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, пояснень сторін, письмових доказів по справі, їх неповнолітня донька проживає разом з позивачем [PERSON] Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12.02.2007р. було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 15.11.2006 року і до повноліття дитини, тобто до 21.04.2024 року, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. (а.с.7-10). Статті 180, 181 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, у разі недосягнення згоди між батьками щодо утримання дитини такий спір вирішується в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача було видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у відділ ДВС Вишгородського РУЮ. Незважаючи на наявність примусового стягнення, відповідач допустив заборгованість по аліментам. З довідки відділу ДВС Вишгородського РУЮ від 25.07.2013р. №дв-7-1201/8718, заборгованість [PERSON] по аліментам становить 41511,72грн. Оскільки, рішення суду не виконується позивач з метою захисту своїх прав звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам, пені та моральної шкоди. Проте, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення боргу по аліментам. Як вказувалося вище, позивач захистив своє право на отримання аліментів на дитину шляхом звернення до суду, рішенням якого було встановлено розмір та порядок стягнення аліментів з відповідача. Правовідносини щодо стягнення аліментів у примусовому порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження», стаття 74 якого визначає, зокрема, дії державного виконавця щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів в т.ч. при ситуації, коли виникла заборгованість і боржник ухиляється від сплати аліментів або сплачує їх не у повному обсязі. Так, частина 2 статті 74 Закону визначає, що уразі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника або заробітну плату. Статтею 74 передбачені і інші механізми впливу на боржника, який ухиляється від сплати аліментів, в т.ч. притягнення до кримінальної відповідальності. Встановлена СК України можливість стягнення заборгованості по аліментам може бути реалізована лише за відсутності рішення суду про стягнення аліментів. За наявності ж такого рішення аліменти стягуються в примусовому порядку і повторне стягнення аліментів законодавством не передбачено. Частиною 1 статті 196 СК України визначено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості по аліментам, які стягуються за рішенням суду. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 5050,27грн. З розрахунку вбачається, що пеня нараховувалася щомісячно починаючи з 15.11.2006р. по 01.09.2013р. виходячи з розміру аліментів у 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, суд вважає такий розрахунок необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо помісячного стану заборгованості, тобто розміру боргу, який існував на конкретний період. Заперечуючи щодо суми пені, відповідач вказав, що з його розрахунку сума пені має становити 1263,51грн., проте самого розрахунку не надав. Визнавши суму пені відповідач заявив клопотання про її зменшення до 1000грн. Частиною 2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки (пені) може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що відповідач у судовому засіданні та у письмових запереченнях визнав позов щодо стягнення пені в сумі 1263 грн. 51 коп., разом з тим, враховуючи матеріальний стан відповідача, зокрема оплату кредитів, розмір заробітної плати, що підтверджується відповідними довідками, суд згідно ч. 2 ст. 196 СК України зменшує суму пені до 1200 грн. Правових підстав для задоволення вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає, оскільки жодного доказу наявності такої шкоди позивачем не надано, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача, настанням негативних наслідків для позивача та наявність моральних переживань, на які позивач посилається. Крім того, статтею 611 ЦК України, на яку посилається позивач при обґрунтуванні її права на відшкодування моральної шкоди, передбачається право на відшкодування моральна шкода за порушення зобов'язань в розумінні ст. 509 ЦК України, до яких правовідносини по сплаті аліментів не відносяться. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, при цьому сума судового збору, яка підлягає стягненню у разі часткового задоволення позову не може бути меншою від мінімального розміру ставки судового збору при зверненні з позовом до суду.

Outcome: partial