Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач є батьком останньої, не виконує свої батьківські обов'язки, тривалий час не піклуються про стан здоров'я [PERSON], її фізичний, духовний та моральний розвиток, не сплачує аліменти на утримання дитини. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] Відповідно до заяви про вступ у розгляд цивільної справи (в порядку представництва громадян - ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру») №к-110 від 05.03.2014 року на підставі ст.45 Цивільного процесуального кодексу України з метою захисту прав, свобод та інтересів неповнолітнього прокурор вступив у розгляд зазначеної справи. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та інші учасники процесу не заперечували проти такого вирішення справи. Прокурор в судовому засіданні просив суд позов задовольнити в повному обсязі, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування просив суд позов задовольнити та відповідно до ст.ст.19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], так як він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приділяє належної уваги вихованню доньки, не цікавиться її інтелектуальним, фізичним та психічним розвитком, не піклується станом її здоров'я, не сплачує аліменти на утримання дитини. Суд, вислухавши пояснення позивача, висновки прокурора та представника Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, покази свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 20.10.2009 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.6), [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (актовий запис №1063 від 20.10.2009 року). Згідно заочного рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.07.2013 року і до повноліття дитини (а.с.8). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам вих.№30195/10 від 03.09.2014 року, загальна сума боргу на 03.09.2014 року [PERSON] складає 11646,00 гривень. На підставі довідки №1291 від 10.06.2014 року, наданої міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та її донька [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки №706/02-8 від 22.07.2014 року [PERSON] знаходиться під наглядом в амбулаторії №10 КЗ «ЦПМСД №6» з народження. З 2012 року дитина оформлена до ДНЗ №295, часто хворіє простудними захворюваннями. Лікуванням дитини займається мати та дід. Батько дитини до лікувального закладу з дитиною ніколи не звертався. Згідно довідки №01-08/17, виданої завідуючим дошкільним навчальним закладом (ясла садок) «Червона Калина», [PERSON] відвідує зазначений заклад з 03.09.2012 року. Розвитком, вихованням та навчанням дитини займається мати. Батько [PERSON] не приймає участі у виховані та не цікавився розвитком дитини, не відвідує батьківських зборів, не приводить та не забирає дитину з дошкільного закладу (а.с.11). Як вбачається з висновку заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], так як він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням доньки, не цікавиться її інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком, аліменти на утримання дитини не сплачує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знає родину позивача з 2008 року. Дуже тривалий час [PERSON] не проявляє турботи про свою доньку - [PERSON] Коли вона приїжджала до [PERSON] на свята та в інший час (не рідше двох разів на місяць), відповідача не бачила. Дитиною опікується матір. Під час спілкування дитина про батька не згадує. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що знає родину позивача приблизно п'ять років. Останні роки батько не спілкується та не опікується дитиною. Вихованням дитини займається матір та батьки відповідача. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). В ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON], не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі, батьківські збори не відвідує, не підтримує зв'язок з вихователями, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved