Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком з надвірними будівлями в смт. Підволочиськ по провулку Український,24, Тернопільської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями в смт. Підволочиськ по пров. Український,24, Тернопільської області. Разом з нею зареєстрована колишня дружина її сина - відповідач по справі [PERSON], яка з березня 2017 року за зазначеною адресою не проживає без поважних причин. Враховуючи те, що відповідач не є членом сімї, участі в утриманні будинку не бере, комунальних послуг не оплачує, допомоги у веденні підсобного господарства не надає, будь-якої домовленості щодо збереження за нею житлового приміщення між ними не було, перешкод у користуванні житловим приміщенням їй ніхто не створював, а тому з метою захисту права власності просить позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не зявилася, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12801170 від 07 грудня 2006 року, реєстраційний номер 16712428, домоволодіння в смт.Підволочиськ по провулку Український,24 Підволочиського району належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВЕІ № 634245,5360/05 грудня 2006 року. Згідно виписки із будинкової книги по провулку Український,24 в сел. Підволочиськ Підволочиського району зареєстрований відповідач по справі [PERSON], [INFO],дата реєстрації 08 травня 2009 р. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача [PERSON], шлюб між якими розірвано, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/411/13 від 09 жовтня 2013 року. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов будинку № 24 по провулку Український в смт. Підволочиськ, складених комісією 19 липня 2017 року, 21 вересня 2017 року та 28 січня 2018 року, за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Із слів власника двору та сусідів гр.[PERSON] не проживає за зазначеною адресою з березня 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку по провулку Український,24 що в сел.. Підволочиськ Підволочиського району, у якому зареєстрована відповідач [PERSON], однак остання відсутня у житловому приміщенні понад встановлені законом строки, участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, крім того між сторонами не було домовленості щодо збереження житлового приміщення за відповідачем. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов обґрунтованого висновку що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком з надвірними будівлями в смт. Підволочиськ по провулку Українському,24 Підволочиського району Тернопільської області.

Outcome: approved