Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Луганського міського центру зайнятості про визнання трудового договору недійсним. В подальшому, позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа Луганський міський центр зайнятості про визнання трудового договору припиненим та зобовязання зняття договору з реєстрації. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 22.06.2010 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір за строк з 22.06.2010 року по 22.07.2010 року, за яким вона виконувала підсобні роботи. Договір було зареєстровано у Луганському міському центрі зайнятості 22.06.2010 року за №12011002063. Вона відпрацювала за вказаним договором та після закінчення його дії трудові правовідносини між нею та роботодавцем ФОП [PERSON] припинились. Через декілька днів після закінчення дії договору ФОП [PERSON] знову запросила її на роботу та між ними знову було укладено трудовий договір від 26.07.2010 року, зареєстрований в Луганському міському центрі зайнятості за №12011002456. За цим трудовим договором вона працювала до 31.01.2012 року. Після цього вона працювала у інших підприємців та в інших установах, з останнього місця роботи звільнена у липні 2015 року. Восени 2015 року, позивач звернулась в Луганському міському центрі зайнятості з приводу пошуку роботи, але їй відмовили у постановленні на облік, оскільки у центрі зайнятості не проведено зняття з реєстрації трудового договору від 22.06.2010 року, укладеного між нею і ФОП [PERSON] зареєстрованого за №12011002063. Раніше позивач не звертала уваги на записи у її трудовій книжці, але на теперішній час виявилось, що ФОП [PERSON] взагалі не внесено у трудову книжку запис про її роботу тривалістю один місяць з 22.06.2010 року по 22.07.2010 року за договором №12011002063, а є лише наступний запис про прийняття на роботу за новим договором з 26.07.2010 року. Також у п.17 трудового договору від 22.06.2010 року укладеного між позивачем і ФОП [PERSON], зареєстрованого в Луганському міському центрі зайнятості за №12011002063, відсутній запис про дату та підстави його розірвання. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Мінпраці України №260 від 08.06.2001 року та зареєстрованого у Мінюсті України 27.06.2001 року за № 554/5745, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Таким чином, для зняття з реєстрації трудового договору №12011002063, їй та роботодавцю ФОП [PERSON] необхідно заповнити п.17 у трудовому договорі та обом надати відомості про припинення дії договору до центру зайнятості. Однак на теперішній час це зробити неможливо, оскільки ФОП [PERSON] відмовляється це зробити. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Наказом Держкомстату України №489 від 05.12.2008 року затверджено типові формі наказів первинної облікової документації підприємств, у тому числі типову форму № П-4 наказу про припинення трудового договору. У звязку з тим, що трудовий договір між позивачем та ФОП [PERSON] є укладеним на визначений строк та припинений у звязку з закінченням строку його дії 22.07.2010 року, враховуючи вказані положення ст.36 КЗпП України та наказу Держкомстату України №489 від 05.12.2008 року, та у звязку з неможливістю зявлення обох сторін трудового договору до центру зайнятості, позивач вважає за необхідне просити суд визнати трудовий договір припиненим та зобовязати центр зайнятості зняти його з реєстрації. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик до суду у пресі газеті «Урядовий курєр» від 31 грудня 2015 року № 246. Представник третьої особи Луганського міського центру зайнятості в особі директора [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого Луганський міський центр зайнятості не заперечує проти зняття з реєстрації трудового договору за умови дотримання Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. Крім того, зобовязати центр зайнятості вчинити певні дії можливо за адміністративним судочинством. Також просить розглядати справу без участі представника Луганського міського центру зайнятості. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, які виходять з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також по зареєстрованому місцю проживання або перебування позивача. 22.06.2010 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір за строк з 22.06.2010 року по 22.07.2010 року, за яким позивач виконувала підсобні роботи. Договір було зареєстровано у Луганському міському центрі зайнятості 22.06.2010 року за №12011002063. Позивач [PERSON] відпрацювала за вказаним договором та після закінчення його дії трудові правовідносини між нею та роботодавцем ФОП [PERSON] припинились. Через декілька днів після закінчення дії договору ФОП [PERSON] знову запросила її на роботу та між ними знову було укладено трудовий договір від 26.07.2010 року, зареєстрований в Луганському міському центрі зайнятості за №12011002456. За цим трудовим договором вона працювала до 31.01.2012 року. Після цього вона працювала у інших підприємців та в інших установах, з останнього місця роботи звільнена у липні 2015 року. Восени 2015 року, позивач звернулась в Луганський міський центр зайнятості з приводу пошуку роботи, але їй відмовили у постановленні на облік, оскільки у центрі зайнятості не проведено зняття з реєстрації трудового договору від 22.06.2010 року, укладеного між нею і ФОП [PERSON] зареєстрованого за №12011002063. Раніше позивач не звертала уваги на записи у її трудовій книжці, але на теперішній час виявилось, що ФОП [PERSON] взагалі не внесено у трудову книжку запис про її роботу тривалістю один1 місяць з 22.06.2010 року по 22.07.2010 року за договором №12011002063, а є лише наступний запис про прийняття на роботу за новим договором з 26.07.2010 року. Також у п.17 трудового договору від 22.06.2010 року укладеного між позивачем і ФОП [PERSON], зареєстрованого в Луганському міському центрі зайнятості за №12011002063, відсутній запис про дату та підстави його розірвання. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Мінпраці України №260 від 08.06.2001 року та зареєстрованого у Мінюсті України 27.06.2001 року за № 554/5745, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Таким чином, для зняття з реєстрації трудового договору №12011002063, їй та роботодавцю ФОП [PERSON] необхідно заповнити п.17 у трудовому договорі та обом надати відомості про припинення дії договору до центру зайнятості. Однак на теперішній час це зробити неможливо, оскільки ФОП [PERSON] відмовляється це зробити. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Наказом Держкомстату України №489 від 05.12.2008 року затверджено типові формі наказів первинної облікової документації підприємств, у тому числі типову форму № П-4 наказу про припинення трудового договору. У звязку з тим, що трудовий договір між позивачем та ФОП [PERSON] є укладеним на визначений строк та припинений у звязку з закінченням строку його дії 22.07.2010 року, враховуючи вказані положення ст.36 КЗпП України та наказу Держкомстату України №489 від 05.12.2008 року, та у звязку з неможливістю зявлення обох сторін трудового договору до ЦЗ, cуд вважає за необхідне визнати трудовий договір припиненим та зобовязати центр зайнятості його з реєстрації. Відповідно до ст. 38 КЗпП України - працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно із Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються з фізичними особами - роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Згідно із Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Суд у відповідності зі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в доход держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, повязані з публікацією в пресі в розмірі 420 грн. На підставі вищевикладеного та ч.1 ст.43 Конституції України, ч.1,3 ст. 38, п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України,

Outcome: approved