Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач по справі [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, не турбується про її виховання, фізичний та духовний розвиток, не відвідує його дома та не відвідує дитячий заклад, а тому є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав. Позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, оскільки батько жодним чином не забезпечує належне виховання та турботу за неповнолітнім сином та подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за місцем проживання. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки відповідач жодних дій не вчиняє щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] в м.Житомирі народився [PERSON] , батьками якого вказані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 26 липня 2016 року (а.с.8). Відповідно до довідки Житомирського дошкільного навчального закладу №66 від 08 лютого 2019 року [PERSON] відвідує навчальний заклад з 30 серпня 2018 року, батько жодного разу не з`являвся в дошкільний заклад і не брав участь у вихованні дитини (а.с.9). [PERSON] в період з 22 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року не сплачує аліменти згідно з виконавчим листом №296/2421/18 на утримання сина [PERSON] , [INFO] та станом на 01 березня 2019 року має борг по аліментам в розмірі 8815, 15 гривень (а.с.10-11). Із висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування №86 від 22 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] будучи батьком малолітнього [PERSON] тривалий час з сином не проживає, не бере участі у вихованні та забезпеченні дитини, станом здоров`я, розвитком сина не цікавиться, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, станом на 01 березня 2019 року має борг по сплаті аліментів в розмірі 8815,15 гривень (а.с.53). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19, 150, 157, 164-166 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Згідно із ч.1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень Сімейного кодексу України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров`я, не забезпечує його матеріально та станом на 01 березня 2019 року має борг по сплаті аліментів в розмірі 8815,15 гривень, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав слід задовольнити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved