Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ЛМР про визнання за нею права власності на квартиру № 79 в будинку № 12 на вул. Китайська у м. Львові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згадана вище квартира на праві приватної власності належала [PERSON], з якою вона перебувала в дружніх відносинах і яка померла 10.09.2016р. Остання не мала близьких родичів та ще за життя, а саме 14.09.2015р. склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру позивачу. Після смерті [PERSON] як єдиний спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки нею подано копії а не оригінали угоди від 22.01.1996р. про участь у будівництві, акту прийому-передачі квартири від 23.06.1996р. та реєстраційного посвідчення, виданого ЛОДК «БТІ та ЕО» від 03.0.1997р. Оригінали таких документів відсутні та не взмозі отримати їх дублікати через відсутність юридичної особи АТ Фірба «Галбуд». Така обставина виключає можливість оформлення спадкових прав в позасудовому порядку, у звязку з чим право власності просить визнати в судовому порядку. В судовому засіданні позивач, а також її повноважний представник підтримали заявлені вимоги. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.8), [PERSON] померла 10.09.2016р. Як вбачається з із змісту заповіту від 14.09.2015р., оригінал якого знаходиться в матеріалах спадкової справи (а.с.9 спадкової справи), [PERSON] на випадок своєї квартиру № 79 в будинку № 12 на вул. Китайській у м. Львові заповіла позивачу. Право власності спадкодавця на згадану квартиру підтверджується копіями реєстраційного посвідчення від 03.03.1997 року (а.с.9), яке видано на підставі угоди від 22.01.1996р. про дольову участь у будівництві (а.с.10) та акту прийняття-передачі від 23.06.1996р. (а.с.11). Згідно листа 4 ЛДНК від 04.05.2017р. (а.с.14), у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, оскільки нотаріусу подані копії, а не оригінали зазначених документів. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до розяснень, наданих Пленумом ВСУ в п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі предявлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обовязків щодо майна. Оскільки відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів створює перешкоди в оформленні спадкових прав, суд знаходить позовні вимоги підставними, та з метою захисту цих прав, ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved