Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилаються на те, що позивач є співвласником будинку [ADDRESS] . 1/2 частина будинку їй належить на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року, 1/8 частина будинку - на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2016 року. Співвласником 3/8 частин будинку є третя особа [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 28.11.2018 року. Відповідно до довідки виданої комітетом мікрорайону «Лівобережний» від 22.02.2019 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проте з 2012 року не проживають, не перебувають у родинних стосунках з позивачем. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі. У разі неявки у судове засідання відповідачів, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надали, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є співвласником будинку [ADDRESS] . 1/2 частина будинку їй належить на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2015 року, 1/8 частина будинку - на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2016 року. Співвласником 3/8 частин будинку є третя особа [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 28.11.2018 року. Відповідно до довідки виданої комітетом мікрорайону «Лівобережний» від 22.02.2019 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проте з 2012 року не проживають, не перебувають у родинних стосунках з позивачем. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 72 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців там не проживає. Судом встановлено, що відповідачі з 2012 року в будинку без поважних причин не проживають, однак залишаються бути зареєстрованими за вказаною адресою, не приймають участі у витратах на утримання будинку, сплаті комунальних послуг, будь-якої домовленості щодо користуванням житлом між сторонами не встановлено, відповідачі не є членами сімї позивача, чим порушують права позивача на володіння, користування і розпорядження належним їй майном. Відповідачі не спростували обставини, викладені у позовній заяві. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що є підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, право відповідачами не оспорюється. Таким чином, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved