Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, згідно якого просить суд витребувати з незаконного володіння [PERSON], належні їй речі, а саме: пилосос вартість 1600 грн., комплект мяких меблів вартість 5800 грн., кухня ламінат вартість 5000 грн., телевізор вартість 4395 грн., цифрову фотокамеру вартість 2340 грн.. холодильник вартістю 7049 грн., пральну машину вартість 3910 грн., ліжко дубове вартість 1250 грн., вентилятор вартість 87 грн., золоту підвіску, масою 2 г вартість 1700 грн., золотий ланцюжок, масою 2,44 г. вартість 2074 грн., золоті сережки, масою 4,05 г вартість 3443 грн., золоту підвіску, масою 0,97 г вартість 825 грн., золоту каблучку, масою 8,08 г вартість 6868 грн., золоті сережки, масою 6,1 г вартістю 5185 грн., золоту каблучку вартість 5194 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що вона з 02.12.1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 25.05.2013 року. Після його смерті вона дізналася, що він 18.01.2010 року уклав зі своїм племінником [PERSON], відповідачем по справі, договір дарування квартири за адресою: Харківська обл., м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, в якій вони проживала разом з чоловіком [PERSON] до дня його смерті. Одразу після смерті чоловіка [PERSON] її не впустили до цієї квартири, там залишилися її особисті речі та майно, яке вона разом з чоловіком [PERSON] купляли впродовж подружнього життя, відповідач змінив замки в дверях. Вона встигла забрати з квартири лише речі першої необхідності: одяг, документи, гроші. 29.08.2014 р. за рішенням суду у справі за позовом [PERSON], вона була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Для врегулювання спірного питання вона зверталася до правоохоронних органів, але 11.09.2014 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. За таких обставин позивач звернулася з даним позовом до суду, в якому просить витребувати з незаконного володіння відповідача ті речі, які залишилися в квартирі та були придбані впродовж подружнього життя. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник адвокат [PERSON] позов не визнали, заперечували проти його задоволення, просили суд відмовити позивачці у задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач [PERSON] зазначив, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з його дядьком [PERSON], який помер у травні 2013 року. За життя [PERSON] оформив договір дарування своєї квартири на нього, [PERSON]. Речей, які зазначає позивачка у позові, у квартирі ніколи не було, як за їх спільне подружнє життя, так і на момент смерті [PERSON] Вважає, що доказів того, що [PERSON] є власником цього майна або, що це майно знаходиться на даний час у нього, чи він заволодів ним незаконно, позивачкою не надано. Крім того, відповідач просив стягнути з позивачки понесені ним, у звязку з розглядом цієї справи, витрати на правову допомогу у розмірі 800 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою, знає [PERSON], [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] не жила, тільки ходила до нього. У квартирі за адресою: м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, нічого не було. Вона, свідок, на прохання [PERSON] віддала йому своє ліжко у 2008 році, і тоді коли заносили це ліжко, вона бачила, що у його квартирі були «побиті» меблі, тумбочка, телевізор, якої марки вона не знає, стіл. Коли вона міняла у своїй квартирі вікна, то віддала [PERSON] своє старе вікно, щоб він вставив, так як у нього були обшарпані вікна. Щоб [PERSON] заволодів речами [PERSON] вона не бачила, чи були в когось та де є зараз зазначені у позові речі пояснити не змогла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON], відповідача [PERSON] з 1986 р., жили по сусідству, його батьки разом з ними працювали. У [PERSON] вдома він був кожного дня. [PERSON] бачив один чи два рази на рік, з [PERSON] вона не жила, тільки приходила інколи. На момент смерті [PERSON] у квартирі були 2 ліжка, 2 табурета, телевізор, крісло, там вони знаходяться і зараз. Речей, які зазначені позивачкою у позові, ніколи у квартирі не було і чи хтось колись їх вивозив йому не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вони дружать з [PERSON] понад 30 років. [PERSON] проживала разом з [PERSON] у шлюбі, жили вони у м. Купянську, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26. В цій квартирі вона, свідок, бувала часто, навіть проживала там деякий час з дозволу [PERSON], за сімейними обставинами, а [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] виїжджали у село. Коли вона там проживала у квартирі були: деревяне ліжко, меблі, диван, кухня, мякий куток, посуд, телевізор «Самсунг», холодильник «LG», пральна машина автомат «LG», цифрова фотокамера. Ці речі купляла [PERSON], а може вони з чоловіком купляли разом. Останній раз вона була у цій квартирі у квітні 2013 року і всі ці речі були там. Вона не бачила, чи забирала [PERSON] речі з квартири. Крім того, знає, що у [PERSON] було 2 каблучки, 2 пари сережок, ланцюжок, які саме, сказати не може. Де знаходяться спірні речі, вона не знає, чи хтось їх вивозив - не бачила, чула, що їх вкрали і вивезли. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка перебувала з [PERSON] у шлюбі, він, свідок, заходив до їхньої квартири за адресою: Харківська обл., м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, за життя [PERSON], бачив, що у квартирі була «стінка», ліжко деревяне, диван, плита кухонна, холодильник, пральна машина, телевізор. У травні 2013 року [PERSON] забрала свої документи, в той день він також заходив до цієї квартири разом зі своєї співмешканкою. У той день у квартирі було все. Знав зі слів [PERSON], що була у них цифрова фотокамера. У цю квартиру все купляла [PERSON], зробила там ремонт. Одного дня він, свідок, сидів у своєму гаражі навпроти будинку 1-Б по вул. Д.Лучицького та побачив, що підїхала якась машина «Газель», потім з розмов сусідів дізнався, що вивезли якісь меблі з Віриної квартири, бачив на вулиці якийсь холодильник та дошки фанеровані. Хто вивозив, не знає, зі слів чув, що це [PERSON] з друзями. [PERSON] нічого не вивозила. Але особисто [PERSON] він тоді не бачив. Чи це були речі з квартири [PERSON] чи ні, свідок особисто не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою померлого [PERSON] та мати відповідача [PERSON] Меблі [PERSON] були нажиті за час подружнього життя з першою жінкою. [PERSON] ходила до нього як подруга, поки його перша жінка не пішла від нього. Тоді, позивачка, забрала його, [PERSON] до себе, з нею разом вони торгували, він почав «пити». Після розлучення з першою жінкою [PERSON] уклав шлюб з позивачкою. Коли [PERSON] помінявся з сусідом меблями, [PERSON], дізнавшись про це, подала на суд, відсудила стінку «Калина» і її принесли назад у квартиру від сусіда. Коли [PERSON] не було вдома, [PERSON] вивезла меблі. На момент смерті [PERSON] речей, які зазначені у позові, у квартирі за адресою: м. Купянськ, вул. Д.Лучицького, 1-Б/26, не було, їх взагалі там не було ніколи і [PERSON] ніяких речей з цієї квартир не вивозив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він жив із [PERSON] по сусідству і вони дружили з 2007 року по день його смерті. [PERSON] ніколи у квартир [PERSON] не жила, тільки іноді приходила туди. У нього, свідка, постійно були ключі від квартири [PERSON], так як [PERSON] погано ходив, а він за ним доглядав. Речей, зазначених у позові, ніхто з квартири [PERSON] не вивозив, бо їх там не було. У квартирі були диван, старе ліжко, кухонний стіл, крісло поломане, ванна. Пральної машини, «кухні» не було. Він, свідок, особисто привозив 2 ліжка [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що коли у вересні 2013 року шукала квартиру, бачила як із спірної квартири, де мешкала [PERSON] вивозили диван, вона піднялась на поверх та спитала [PERSON], їй нічого не відповіли. Бачила ззаду, що це виносив чоловік, схожий за статурою на [PERSON] та почула потім голос, що треба взяти Вірині речі та спалити. На вулиці бачила вже винесену пральну машинку. Коли раніше була в гостях у [PERSON] бачила у квартирі кухню, палас, ліжко. А коли виносився диван, що було у квартирі вона не бачила, оскільки вхід був загороджений диваном. Крім того, вона пояснила, що у неї поганий зір. Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 29.12.1999 року і по день його смерті 25.05.2013 р. /а.с.38,39/. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] на законних підставах, відповідно до договору дарування квартири від 18.01.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №126, посвідченого приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], належить квартира [ADDRESS], яка була подарована йому його дядьком [PERSON] /а.с.8-11/. За адресою: [ADDRESS], була зареєстрована [PERSON], однак з травня 2013 року до теперішнього часу за цією адресою не проживає. За рішенням суду від 29.08.2015 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Куп'янський районний відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку позовні вимоги задоволено та [PERSON], [INFO], визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням \~квартирою №26, в будинку №1-Б, по вул. Давидова-Лучицького, в м. Куп'янську, Харківської області. За рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.10.2014 р. вищезазначене рішення суду в цій частині залишено без змін /а.с.8,11,14-15/. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, вона придбала спірні речі у 2006-2008 р.р., 2010 р. та у 2012 р., про що надала суду товарні чеки, гарантійні талони, рахунок та бирки на ювелірні прикраси та які, як вона зазначає, знаходилися у квартирі [ADDRESS] до 27.05.2013 р. та якими незаконно заволодів відповідач /а.с. 21, 24, 41, 42/. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Віндикаційний позов це позов власника про повернення йому майна, що вибуло з його володіння, який предявляється до особи, у незаконному володінні якої знаходиться це майно. Предметом віндикаційного позову є не будь-яке майно. А лише те, яке визначене індивідуальними ознаками, і це випливає із сутності даного позову, спрямованого на повернення власнику того самого майна, що вибуло з його володіння. Обєктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Таким чином, із чужого незаконного володіння може бути витребувано лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незмінними. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна (фізична особа), або особа, яка хоч і не є власником майна, але володіє ним на підставах, встановлених законом чи договором. Відповідачем за таким позовом є особа, яка незаконно володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його у особи, яка не мала права його відчужувати), тобто заволоділа ним без відповідної правової підстави. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено за рішенням суду. Отже, за таким позовом позивач має підтвердити своє право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Згідно п. п.19,23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. З матеріалів справи та показань свідків, допитаних у судовому засіданні, не можливо ідентифікувати спірні речі, позивачка у позовних вимогах не зазначає назви та точного найменування цих речей, за якими можливо було б визначити їх індивідуальні ознаки, а зазначає їх загальні характеристики, а також судовим розглядом не встановлено, що саме у квартирі за адресою: [ADDRESS], знаходилися придбані [PERSON] речі по наданим нею товарним чекам, гарантійним талонам, рахунку та чекам на ювелірні прикраси. Пояснення свідків зі сторони позивачки, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали опосередковані відомості про фактичні обставини, не є достатніми належними доказами, які б підтверджували факт знаходження спірних речей у квартирі за адресою: [ADDRESS], як одразу після придбання так і протягом певного часу, до дня смерті її чоловіка [PERSON] - 25.05.2013 року, як зазначає позивачка у позові, що після його смерті відповідачем були змінені замки у дверях квартири і вона не могла туди увійти, та забрані меблі, останній раз була у квартирі 27.05.2015 р., забравши тільки грошові кошти та документи, а також факт, що ці речі знаходяться саме у відповідача [PERSON] та що саме він заволодів цими речами, які позивачка просить витребувати із чужого незаконного володіння. [PERSON] та [PERSON] 27.05.2013 р. підписали акт опису майна, в якому засвідчили про те, що на момент складання цього акту у квартирі [ADDRESS] були: пилосос, комплект мякої меблі, комплект кухні, телевізор, цифрова відеокамера, холодильник, пральна машина, ліжко, а також золото господарки: 2 каблучки, 2 пари сережок, 2 ланцюжки, та в цей день [PERSON] забрала свої особисті речі (одежу, документи та гроші), що змогла унести власноруч /а.с.99/. Даний Акт суд не приймає до уваги в якості належного доказу, оскільки він не містить індивідуально-визначених ознак переліченого в ньому майна, та не затверджений належним чином посадовою особою. Показаннями інших свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спростовується факт придбання [PERSON] і знаходження речей у квартирі [ADDRESS], і які вона просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], а також те, що відповідач незаконно утримує ці речі чи заволодів ними незаконним шляхом. Крім того, як пояснила сама позивачка у судовому засіданні, вона не знає, де знаходяться вказані в позові речі після 27.05.2013 р. і по даний час. З матеріалів кримінального провадження № 12014220370001712 за заявою [PERSON], внесених до ЄРДС 02.09.2014 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, вбачається, що в ході досудового слідства, ніяких обєктивних даних, вказуючи на те, що в діях [PERSON] вбачається склад злочину, передбаченого ст. 356 КК України, не встановлено. Згідно постанови старшого слідчого СВ Куп'янського МВ ГУМВСУ в Харківській області від 11.09.2014 р. дане кримінальне провадження закрите, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, суд, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши показання свідків, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що позивачем не підтверджено своїх доводів відповідними доказами, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати: 800 грн. витрати на правову допомогу /а.с.116/.

Outcome: approved