Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В позові посилається на те, що 14.09.1997 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано відділом РАГСу Чернівецького міськвиконкому, актовий запис №1317. За час перебування у шлюбі у них народилася донька: [PERSON] [INFO]. Вказує, що шлюбні відносити не склалися через постійні сварки та непорозуміння. Вони не підтримують подружні відносини на протязі тривалого часу. Втратили одне до одного почуття взаємної любові та поваги, не ведуть спільного господарства, не мають сімейного бюджету, їхня сім'я існує формально З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає. Посилається в позові на те, що відповідач на даний час офіційно не працює, має нерегулярний дохід. Вважає, що кошти на утримання дитини потрібно стягувати в твердій грошовій сумі. Угоди про добровільну сплату аліментів на неповнолітню доньку між ними не досягнуто, участі в утриманні та вихованні дитини відповідач не бере та ніяких коштів не надає, інших дітей, чи батьків, які перебувають на утриманні у відповідача немає, стан здоров'я відповідача задовільний. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 650 грн. щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення нею повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю. Просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Вказав, що на даний час він офіційно працює, тому аліменти на утриманні дитини потрібно стягувати в частці від заробітку. На примирення з позивачем не згідний Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 14.09.1997 року сторони по справі уклали між собою шлюб, однак на даний час не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільного господарства і не мають спільного сімейного бюджету, про що вказала позивач, та не заперечував, тобто фактично визнав відповідач. Судом встановлено, що від спільного проживання у сторін народилася донька: [PERSON] [INFO], яка проживає разом із позивачем і батьком дитини є відповідач. Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно працює на ПАТ «Чернівцігаз», має регулярний дохід, участі у вихованні та утриманні дитини не бере, кошти на утримання дитини надає не регулярно, інших дітей, чи батьків, які перебувають на утриманні у відповідача немає, стан його здоров'я задовільний. Відповідно до ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч.2 ст.59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст.212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що їхню сім'ю слід вважати такою, що розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім того на підставі вказаних норм закону та виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд вважає що з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини не в твердій грошовій сумі, а в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. При цьому суд вважає, що такий розмір аліментів ніяким чином не буде порушувати інтересів дитини та є достатнім для задоволення потреб дитини, зважаючи на обставини встановлені по справі і обов'язок батьків утримувати дітей в рівних частинах.

Outcome: partial