Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 24.04.2017 року, в подальшому уточнивши вимоги, просила суд: позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утриманні малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; рішення суду в частині стягнення аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання. Пред'явлені вимоги мотивувала тим, що [PERSON] є її рідною донькою, яка має двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] навчається в І класі КЗОШ №65, а [PERSON] відвідує дитячий садок №295. Онуки проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Фактично вихованням, матеріальним забезпеченням, оздоровленням малолітніх дітей вона займається сама, [PERSON] від виконання батьківських обов'язків самоусунулась. Відповідач веде аморальний спосіб життя, а її прохання стати на шлях виправлення ігнорує, інтересу до дітей не проявляє. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] пред'явлені уточнені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленою належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи від неї на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради Іванова О.В. не заперечувала проти задоволення пред'явлених [PERSON] вимог з урахуванням уточнень та підтвердила доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі №3236/03 «Пономарьова проти України». Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], а [INFO] - [PERSON]. Із свідоцтв про народження дітей [NUMBER] від 25.03.2009 року, [NUMBER] від 11.09.2012 року відповідно (а.с.4,5) матір'ю дітей зазначена [PERSON], факт батьківства нею в ході судового розгляду не оспорювався. Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] інтересу до життя сина не проявляє, мешкає на території Автономної Республіки Крим, конкретно місце його проживання не відоме, будь-якого зв'язку з ним позивач не підтримує. Відомості про батька малолітнього [PERSON] - [PERSON] зазначено в порядку ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері. З акту з місця проживання від 03.02.2017 року, посвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» вбачається, що [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання на [ADDRESS] не проживає з 01.01.2013 року, дійсне місце проживання не відоме (а.с.8). Як слідує з характеристики ККДНЗ №295 (а.с.6), вихованням малолітніх [PERSON], [PERSON] займається їх баба - [PERSON], мати до дошкільного навчального закладу жодного разу не з'являлась. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за №312 від 15.11.2016 року (а.с.7), мати малолітніх [PERSON], [PERSON] - [PERSON] дійсно покинула своїх синів на [PERSON], вихованням їх не займається, зі слів [PERSON] веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, вживає наркотичні засоби. На телефонні дзвінки мати [PERSON] не відповідає, дійсне місце проживання не відоме. Під час звернення до суду до матеріалів позовної заяви позивач [PERSON] долучила копію заяви [PERSON] від 02.11.2016 року, подану останньою до Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, згідно якої вона надала свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Вказані обставини не спростовувала в ході судового розгляду представник третьої особи Іванова О.В. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан (ст.150 СК України). У відповідності до ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. В розумінні п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 вказаної постанови. Так, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно з висновком виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №10/36-2479 від 23.06.2017 року (а.с.33-34) вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх синів [PERSON], [PERSON] В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Разом з тим, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов'язків, відсутність прояву інтересу до здоров'я, навчання, виховання синів. Крім того, ведучи аморальний спосіб життя, не маючи постійного місця проживання, стабільного заробітку [PERSON] тим самим наражатиме своїх дітей на небезпеку, не зможе створити належних умов для їх життя, що може негативно відобразитись на їх майбутньому. Подання відповідачем письмової заяви про згоду на позбавлення батьківських прав є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання батьківських обов'язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дітей. На підставі викладеного,

Outcome: partial