Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області з 12.03.2013 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинились у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, взаємопорозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного, спільне господарство не ведеться, тому просить розірвати шлюб. 27.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він визнав позовні вимоги у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.03.2013 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 12.03.2013 між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №120. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.04.2013 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.09.2016 року [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, які мають суттєве значення. Згідно зі ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з роз`ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви,а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved