Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання наказів незаконними та їх скасування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 9 серпня 2017 року головний лікар КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» видала наказ № 179 «Про зєднання неврологічного та терапевтичого відділення». 28 вересня 2017 року Головним лікарем видано наказ № 196 , який є аналогічним попередньому наказу не скасувавши наказ № 179. 28 вересня 2017 року також видано наказ № 197 «Про скорочення штатних одиниць та внесення змін до штатного розпису КЗ «Марганецька МЦЛ «ДОР». Зазначенні накази видані з перевищенням повноважень, порушенням процедур видання розпорядчих документів, порушенням норм законів та Статуту. Позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнти в повному обсязі, зазначивши, що фактично зєднано два відділення лікарні, зєднання повинно бути погоджено з органом управління Дніпропетровською обласною радою, штатний розпис повинен бути погоджений з Марганецькою міською радою. Позивач втратила свою посаду завідувача відділення, порушені її права як лікаря, вона позбавлена права лікувати людей. Накази порушують права пацієнтів, оскільки рішення про госпіталізацію до нового відділення приймає не позивач, а новий завідувач - лікар-терапевт. Нова посада лікаря позивача не влаштовує, погіршився її соціальний та матеріальний стан. Реорганізація проведена всупереч п.9.1 Статуту, без згоди Дніпропетровської обласної ради. Склад Наглядової ради є некомпетентним. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, суду пояснила, що трудові права позивача не порушено, позивач звернулась до суду без порушеного права. Здійснювати реорганізацію в закладі це право роботодавця. Реорганізація відбувалась в звязку з дефіцитом бюджетних коштів, головний лікар зверталась більше 20 разів до Марганецької міської ради з приводу фінансування лікарні. Відбулась реорганізація відділень, а не закладу, в розумінні п.9 Статуту. За наслідками реорганізації кількість койко-місць збільшилась. Рішення сесії про погодження це рішення стосовно бюджету закладу на рік та стосується його фінансування. Суд вислухавши пояснення позивача , представників сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] працювала в КЗ «Марганецька міська лікарня» ДОР» на посаді завідуючої неврологічним відділенням лікарем-невропатологом. Згідно наказу КЗ «Марганецька центральна міська лікарня»ДОР» №179 від 9 серпня 2017 року з метою ефективності використання ліжкового фонду та необхідності економії бюджетних коштів зєднано неврологічне та терапевтичне відділення з 10 серпня 2017 року. В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2017 року проведено комісійну перевірку організації медичної допомоги у КЗ «Марганецька центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на підставі листа Адміністрації Президента України від 15 вересня 2017 року та встановлено , що адміністрацією закладу недотримано процедуру та строки скорочення штатних одиниць в звязку з чим накази по лікарні № 179 від 9 серпня 2017 року та № 188 від 31 серпня 2017 року є такими, що не відповідають вимогам діючого чинного законодавстві та підлягають скасування. Окремим наказом головного лікаря КЗ «МЦМЛ»ДОР» зазначені накази не скасовувались, але вони і не виконувались, оскільки зазначені питання в подальшому врегульовані наказами від 28 вересня 2017 року № 196 «Про зєднання неврологічного та терапевтичного відділення КЗ «Марганецька ЦЛМ»ДОР» та № 197 «Про скорочення штатних одиниць та внесення змін до штатного розпису КЗ «Марганецька ЦМЛ «ДОР». Підставою звернення позивача до суду є захист її права за трудовим спором, що виник в силу зміни в організації виробництва та праці, а саме злиття двох відділень лікарні, в звязку з чим посада завідувача неврологічного відділення скорочена. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно ч. 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно наказу № 197 від 28 вересня 2017 року з 1 грудня 2017 року перепрофільовано одну ставку завідуючого неврологічного відділення лікаря-невропатолога на одну ставку лікаря-невропатолога терапевтичного відділення та змінено назву терапевтичного віддлення на госпітальне відділення КЗ «Марганецька центральна міська лікарня «ДОР». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], за власною заявою, переведена на посаду лікаря невропатолога госпітального відділення КЗ «Марганецька МЦЛ»ДОР» з 7 грудня 2017 року. З огляду на вищезазначене відповідачами трудові права позивача порушені не були. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст..62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Згідно ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. За приписами ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів. Пунктом 6.3 Статуту КЗ «Марганецька МЦЛ»ДОР» передбачено, що управління закладом здійснює керівник. Згідно п.6.4 Статуту заклад визначає структуру управління та встановлює штати за погодженням з головним розпорядником коштів. Відповідно до Статуту у закладі створюється Наглядова рада (п.6.2 Статуту), до компетенції якої, в тому числі входить погодження штатного розпису Закладу та його структури ( п.6.2.1 Статуту). 4 серпня 2017 року відбулось засідання наглядової ради та затверджено рішення про зєднання неврологічного та терапевтичного віддлень та погоджено штатний розпис, про що свідчить протокол засідання № 2. З огляду на приписи законодавства та наведені положення Статуту суд дійшов висновку, що рішення стосовно внесення змін до організаційної структури закладу прийнято без порушення закону в межах визначених повноважень. Звертаючись до суду з позовом про оскарження наказів про зєднання відділень та скорочення штату, позивач обрала неналежний спосіб захисту. Цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільність реорганізації структурних підрозділів чи скорочення штату, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників. До пояснень позивача стосовно того, що відповідачами порушено п.9.1 Статуту , суд відноситься критично, оскільки зазначене положення стосується припинення закладу в цілому, яке повинно відбуватись за рішенням Органу управління майном, а не структурного підрозділу злиття відділень. Враховуючи викладене, суд вважає, що трудові права позивача не порушено, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed