Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки у супроводі матері, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , без згоди батька, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; витрати на правову допомогу у розмірі 30000,00 грн стягнути з відповідача на користь позивача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.04.2010 сторони зареєстрували шлюб, який 07.02.2018 розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2017 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Відповідач створив іншу сім`ю, в якій [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] . 18.06.2018 судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів). При тому, що відповідач проживає разом з [PERSON] , утримував їх з сином. Відповідач бажаючи мінімізувати витрати на утримання, розвиток і виховання сина сторін - [PERSON] , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про зменшення розміру аліментів, який рішенням суду від 21.11.2017 задоволено та зменшено розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частин від усіх видів заробітку (доходу). Позивач зазначає, що син проживає разом з нею, відповідач з 2017 року проживає окремо, з сином не бачиться та не спілкується, усунувся від його виховання. Всі батьківські обов`язки, пов`язані з вихованням, утриманням, оздоровленням, [PERSON] виконує самостійно. Тривалий час відповідач не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , існувала заборгованість. За злісне ухилення від їх сплати, за ухвалою суду було внесено відомості до ЄРДР. Після цього відповідач сплатив заборгованість по аліментам, хоча наявний факт злісного ухилення. Позивач зазначає, що [PERSON] безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, нехтує правом сина на спілкування з батьком, виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, утримання до досягнення ним повноліття. [PERSON] , будучи молодою жінкою, бажає влаштувати своє особисте життя та забезпечити в майбутньому гідний рівень життя для свого сина, звернулася до міжнародної шлюбної агенції «Мордінсон», щоб безпечно познайомитися з чоловіком, який проживає за кордоном України та бажає створити сім`ю. Після тривалого спілкування з різними чоловіками, позивач обрала громадянина США [PERSON] , [INFO] . Вони тривалий час спілкувалися, неодноразово зустрічалися, [PERSON] познайомився з сином сторін - [PERSON] , з яким у них склалися дружні довірительні відносини. Згодом позивач отримала пропозицію від [PERSON] вийти за нього заміж. 07.01.2021 за допомогою представника шлюбної агенції [PERSON] розпочався процес оформлення візи нареченої та 10.02.2021 в повному обсязі пакет документів був поданий у міграційну службу США штату Каліфорнія. Наразі позивач з сином мають намір проживати однією сім`єю з [PERSON] , громадянином США, для реєстрації шлюбу з яким позивач разом із сином [PERSON] мають отримати візу та виїхати на постійне місце проживання за кордон України. Проте, через відмову відповідача, який не погоджується дати нотаріально посвідчену заяву - дозвіл на виїзд сина на постійне проживання, [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на шлюб та вільний вибір місця проживання. Письмова згода батька є необхідним та ключовим документом для пред`явлення у посольстві США при вирішенні питання про отримання візи. Зважаючи на викладене, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.04.2021 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон та призначено підготовче судове засідання (а.с. 73-75). При підготовці справи до судового розгляду проведені підготовчі дії, визначені ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Позивачем 08.04.2021 подано до суду заяву, у якій позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон підтримала у повному обсязі, що стосується розподілу судових витрат, то позивач зазначила, що вона не бажає, щоб понесені нею витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір були стягнуті з відповідача, оскільки бажає вказані витрати нести особисто. У підготовче засідання позивач не з`явилась, представником позивача - адвокатом Семененком Д. В., який діє на підставі ордеру, 29.04.2021 подано до суду заяву, в якій він просив розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки у супроводі матері, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; розгляд справи просив проводити без його участі, про що зазначено в нотаріально посвідченому клопотанні від 06.04.2021, зареєстрованому в реєстрі за № 1156 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В. Ю. Представником третьої особи - директором Департаменту Служб у справах дітей подано до суду 14.04.2021 заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у якій також просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , на постійне місце проживання за кордон, ураховуючи визнання баьком дитини , [PERSON] позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2018 у справі № 638/19350/17. Вказаним рішенням дозволено [PERSON] після набрання рішенням законної сили змінити прізвище на дошлюбне - « [PERSON] » (а.с. 28-29). Рішення набрало законної сили 13.03.2018. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.03.2011 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 407, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2017 у справі № 643/9880/17 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви (02.08.2017) до досягнення повноліття [PERSON] (а.с. 30). Окрім того, як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.12.2017 Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 11, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - син [PERSON] (а.с. 22). 17 березня 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.03.2018 Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області,актовий запис № 69 (а.с. 40). Згідно судового наказу № 639/2624/18 від 18.06.2018, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 20.06.2018, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви - 23.05.2018, до досягнення дитиною повноліття, [INFO] (а.с. 35-36). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.02.2020 у справі № 643/9179/18, яке набрало законної сили 12.03.2020, зменшено розмір аліментів, визначений за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2017 та зменшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2018, та визначено розмір аліментів по 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісяця на [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, виплати проводити на користь [PERSON] , та на [PERSON] , [INFO] . До досягнення ним повноліття, виплати проводити на користь [PERSON] , починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. 37-39). Як вбачається з повідомлення Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 142 Харківської міської ради Харківської області від 21.01.2021 № 01-31/23, станом на 18.01.2021 малолітній [PERSON] , [INFO] , навчається в 4-А класі закладу, до якого був зарахований 29.08.2019. Питанням виховання дитини займається мати, тобто приводить та забирає з закладу; відвідує батьківські збори. Мати опікується всіма питаннями виховання та розвитку дитини. Батько [PERSON] , [PERSON] , жодного разу не приводив, не забирав сина, не був присутнім на батьківських зборах та святах, не цікавився процесом навчання, виховання та розвитку сина (а.с. 24). Факт того, що вихованням, розвитком, дозвіллям та здоров`ям [PERSON] займається мати, [PERSON] , а батько - відповідач по справі, участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться його життям та успіхами, також підтверджується повідомленнями лікаря-педіатра [PERSON] від 21.01.2021 та керівника шахового гуртка Ш/К «Пішак» від 21.01.2021 (а.с. 25, 27). Окрім того, відповідач не сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] , у зв`язку з чим існувала заборгованість у розмірі 18203,82 грн, яка 05.03.2021 була погашена, про що зазначено у повідомленні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) (а.с. 45). Також, даний факт підтверджується відповідними розрахунками заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 55411246 від 01.03.2021 та 05.03.2021 (а.с. 46, 47). Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.03.2021 у справі № 639/1607/21 зобов`язано уповноважених посадових осіб ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за повідомленням адвоката Мироненка Станіслава Станіславовича, який діє в інтересах [PERSON] , про кримінальне правопорушення від 03.03.2021, протягом 24 годин з моменту отримання копії ухвали, про що повідомити заявника та розпочати досудове слідство (а.с. 49-50). За фактом несплати аліментів [PERSON] 20.03.2021 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12021226250000008 (а.с. 48). Як вбачається з висновку психологічного обстеження від 10.02.2021, [PERSON] , [INFO] , потребує обережного ставлення, зниження психологічного тиску невизначеності з боку батька, який підвищує рівень тривоги та може викликати невротичну реакцію (а.с. 26). Позивач працює у ПП [PERSON] на посаді перекладача з 28.09.2017 та за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, про що зазначено у відповідній характеристиці від 25.01.2021 за вих. № 3 (а.с. 23). Згідно довідки департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України серії ІІА № 2009916 станом на 17.02.2021 громадянка України [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 16). За даними сертифікату серії 12ЯЯТ № 374013 від 17.02.2021 та медичної довідки серії 12ЯЯТ № 067013 від 17.02.2021 [PERSON] на наркологічному та психіатричному обліках не стоїть, жодних протипоказань не має (а.с. 14, 15). З метою влаштування свого особистого життя та забезпечення в майбутньому гідного рівня життя для свого сина 05.10.2020 позивач звернулася з заявою-анкетою до Міжнародного шлюбного агентства «MORDINSON», щоб безпечно познайомитися з чоловіком, який проживає за кордоном України та бажає створити сім`ю (а.с. 68). Як вбачається з повідомлення ФОП [PERSON] від 29.03.2021 за вих. № 29/3, після знайомства з громадянином США [PERSON] , [INFO] , [PERSON] отримала пропозицію вийти заміж та створити сім`ю з цим чоловіком. 07.01.2021 за допомогою представника шлюбної агенції [PERSON] розпочався процес оформлення візи нареченої та 10.02.2021 в повному обсязі пакет документів був поданий у міграційну службу США штату Каліфорнія. [PERSON] підготував всі необхідні документи для того, щоб [PERSON] та її син переїхали на постійне місце проживання до США. Проте, як стало відомо зі слів [PERSON] , батько [PERSON] , її колишній чоловік - [PERSON] , не погоджується дати нотаріально посвідчену заяву - дозвіл на виїзд сина на постійне проживання. Цей документ є необхідним та ключовим для пред`явлення у посольстві США при вирішенні питання для отримання візи, співбесіда з приводу отримання візи відбудеться орієнтовно в липні 2021 року. До цього часу необхідно мати на руках відповідне рішення суду (а.с. 69-70). Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України, визначені засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займається питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно статті 10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У відповідності до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК, якщо не суперечать суті сімейних відносин. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла 14 років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч .2 ст. 313 ЦК). За частинами 3, 4 даної статті, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Стаття 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 р. № 816, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2016 р. за № 1241/29371, затверджено Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, яким визначено процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень. Відповідно до пп. 7 п. 4 Розділу ІІ Порядку, заявник разом з заявою подає серед інших документів нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживання особи, законними представниками якої вони є (або копію свідоцтва про смерть чи рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання особи обмежено дієздатною, або недієздатною, або безвісно відсутньою, або оголошення її померлою). Письмова згода законних представників, які залишаються в Україні, може бути надана ними особисто під час подання заявником заяви щодо особи, законними представниками якої вони є. Підпункт 9 п. 4 Розділу ІІ Порядку встановлює, що за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон на постійне проживання особи, яка не досягла 16-річного віку, або особи, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, надається копія рішення суду, завірена в установленому порядку. У статті 141 СК України визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховною Ради РСР від 27.02.1991 року № 789-XII, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст.ст. 153, 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Крім того, відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, про що зазначив у нотаріально посвідченому клопотанні від 06.04.2021, зареєстрованому в реєстрі за № 1156 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В. Ю. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи усе вищенаведене, в тому числі визнання відповідачем позову, а також ту обставину, що малолітня дитина постійно проживає з матір`ю, яка має намір вступити у шлюб з громадянином США, а також те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , має право на рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відсутність дозволу на виїзд за кордон на постійне проживання у супроводі матері порушує права малолітньої дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved