Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилалася на те, що домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON], яка [INFO] року померла. Спадкоємцем після померлої [PERSON] є її син [PERSON], який прийняв спадщину фактично, оскільки проживав та був зареєстрованим разом зі [PERSON], однак свої спадкові права не оформив. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є - сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. Позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не отримала через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння. Посилаючись на дані обставини, позивач [PERSON] просила суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, та визнати право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явився, представником позивача [PERSON] надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Представник третьої особи Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 27 січня 1959 року №110 [PERSON] надано земельну ділянку площею 2625 кв.м., на якому в період до 1923 року було побудовано житловий будинок. Правовідносини із забудови індивідуального житлового будинку в зазначений час були врегульовані Цивільним Кодексом УРСР, який Постановою Центрального Виконавчого Комітету УРСР від 18.12.1922 введений в дію з 01.02.1923, статті 52, 54 зазначеного Кодексу передбачали розрізнення приватної власності від державної - націоналізованої та муніципалізованої, кооперативної власності, та передбачено, що предметом приватної власності може бути, у тому числі, усяке майно, не виключене з цивільного обігу. Відповідно ст. 73 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, строк будівництва житлового будинку встановлювався не більш одного року з дня укладення договору про право забудови. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Відповідно до вказаного Указу Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п.2 якої передбачено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно, як індивідуальний житловий будинок. Ухвалою 4-ї дільниці Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська від 15 березня 1960 року визнано за [PERSON] факт побудови домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з чим вона за життя набула право власності на домоволодіння [ADDRESS], однак через хворобу (загальний атеросклероз) рішення суду в органах КП «Дніпропетровське МБТІ» не зареєструвала. У подальшому будинку [ADDRESS] було надано [ADDRESS], що підтверджується довідкою комунального підприємства АНД району від 01 грудня 2009 року та рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящихся від 22 липня 1977 року №649. На земельній ділянці по [ADDRESS] знаходилося два будинки - житловий будинок А-І та житловий будинок Б-І, якими користувалися [PERSON] та [PERSON] відповідно. 24 грудня 1985 року було розділено земельну ділянку між [PERSON] та [PERSON] на підставі акту КП «Дніпропетровське МБТІ». [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцем після померлої [PERSON] є її син [PERSON]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року, тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна останнього застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Відповідно до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] у передбачений законом термін із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після померлої [PERSON] не звернувся, однак фактично прийняв спадщину, оскільки залишився проживати в будинку та користуватися ним, що підтверджується матеріалами спарви. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1972. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та його син [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 06 жовтня 2015 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки останньою не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв'язку з тим, що реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] не проведено. Розглядаючи справу, суд вважає, що позивач використав позасудовий шлях оформлення спадкових прав і отримав відмову. В матеріалах справи достатньо доказів набуття права власності на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та фактичного прийняття спадщини після її смерті [PERSON], а в подальшому після смерті останнього - [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, а саме: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом; визнати право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає судові витрати віднести на рахунок сторони, яка їх понесла, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: approved