Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені, нарахованої на заборгованість по аліментам, посилаючись на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2012 року відповідача було зобов'язано до сплати аліменти на її користь на утримання синів: [PERSON] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Присуджені аліменти сплачувалися відповідачем не регулярно, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, вона, згідно положень ст.196 Сімейного кодексу України, як одержувач аліментів, має право на стягнення із відповідача неустойки (пені), що за період з 01 вересня 2014 року по 20 серпня 2015 року складає 28 017 грн. 16 коп. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до заяви, що надійшла на адресу суду, просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення йому судових повісток (а.с.21, 24, 30). Причини неявки суду не відомі, зі згоди позивача, суд розглядає справу в заочному порядку на підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України. Представник відділу державної виконавчої служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання також не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надсилав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, шо рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2012 року відповідача було зобов'язано до сплати аліментів на користь позивача на утримання синів: [PERSON] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.4). Присуджені аліменти сплачувалися відповідачем не регулярно, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Із розрахунків заборгованості ВДВС Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області вбачається, що станом на 30 червня 2015 року, з урахуванням добровільно сплачених коштів, борг складає 10153,09 грн., станом на 30 листопада 2015 року 6475,14 грн. (а.с. 8-9, 33). Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров'я суду не представив, має змогу працювати і сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, що визначений судовим рішенням, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року). Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування, як зазначено у частині четвертій статті 60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв'язку з тим, що позивач просила здійснити стягнення саме за період з 01.09.2014 року по 20.08.2015 року суд згідно вимог ч. 1 ст. 11 розглядає справу в межах заявлених вимог. З огляду на вищенаведене суд бере до уваги розрахунок заборгованості по аліментах, затверджений начальником відділу Державної виконавчої служби Глуяйпільського РУЮ, погоджується з методикою нарахування позивачкою неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за правилами ст. 196 СК України, доданий до справи розрахунок пені судом приймається як доказ обрахунку, оскільки відповідачем даний розрахунок не заперечується. А так як відповідач у судове засідання повторно не зявився, не представив суду свого письмового заперечення заявленим позивачкою вимогам, не підтвердив їх належними та допустимими доказами, не навів суду доводів про те, що заборгованість виникла не з його вини, а тому він має відповідати за прострочення сплати аліментів, відповідно до ч.1 ст.196 СК України, а відтак суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved