Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на ті обставини, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча і зобов'язаний це робити. Дитина проживає біля неї та перебуває на її повному утриманні. Враховуючи викладене, просила: стягнути на її користь з [PERSON] аліменти в розмірі 600 гривень, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дочки [PERSON], [INFO], до повноліття дитини. Також просила допустити рішення до негайного виконання. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, будучи допитаним в порядку судового доручення, позов не визнав, посилаючись на те, що позивач написала розписку, що не буде мати до нього ніяких претензій по сплаті аліментів, оскільки він їй залишив житловий будинок. Просив справу розглянути у його відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, вважає наступне. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. Відповідач допомоги на утримання дитини не надаває. Відповідно до положень ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому діючим законодавством. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, згідно з положеннями ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У разі відсутності такої домовленості, чинне законодавство передбачає право того з батьків, з ким проживає дитина, звернутися до суду для зобов'язання батька чи матері, які проживають окремо, надати другій стороні утримання на підставах і в порядку, що встановлені законом. Згідно з положеннями ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу того з батьків, з кого дані аліменти стягуються або у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач спростувала пояснення відповідача щодо передачі їй житлового будинку в рахунок звільнення позивача від сплати аліментів на дитину та пояснила, що даний будинок вона купувала за власні кошти, а розписка, яку відповідач надав у судове засідання під час виконання окремого доручення, була написана ним власноруч, а вона лише, під його тиском, після нанесення їй тілесних ушкоджень, що підтверджується відповідною копією вироку, була нею підписана. Дослідивши у судовому засіданні дану розписку, суд прийшов до висновку, що вона не відповідає вимогам діючого законодавства, які регулюють питання передачі нерухомого майна у рахунок сплати аліментів, не є нотаріально завіреною, а відтак ніякого значення для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів не має. Окрім того, судом встановлено, що відповідач офіційно працює в ТОВ ТГ «Союз» з окладом 1300,00 гривень в місяць і по цей час займає посаду водія-експедитора. Щодо наявності у відповідача інших утриманців, то відповідач ніякої інформації суду не надав. Суд, врахувавши, згідно зі ст. 182 СК України, всі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, вважає, що відповідач [PERSON] повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки, оскільки, згідно зі свідоцтвом про народження, являється її батьком. Проте, суд враховуючи дохід відповідача, вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 600 гривень щомісячно, не відповідає принципам розумності та справедливості, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних аліментів до 400 гривень. Підлягають до задоволення вимоги позивача щодо допущення рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, що передбачено ст. 367 ЦПК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі наведеного та

Outcome: approved