Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову до суду до досягнення сином повноліття, а також аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Свої позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що з 06 лютого 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не бере участі у його вихованні. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не має можливості заробляти кошти на своє проживання та утримання дитини. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказала, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки до суду не повідомив. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання повторно не зявився відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224 - 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 174856, виданим 06 лютого 2015 року Ємчиською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОК № 288418, виданим 22 квітня 2015 року виконавчим комітетом Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 1. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сімю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сімї. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обовязок закріплений у ст.ст. 51, 52 Конституції України, ст.ст. 180-201 Сімейного кодексу України. На підставі положень статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. До розгляду справи судом, згоди щодо утримання сина сторонами не досягнуто. В даний час їхній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області № 157 від 23.08.2016. Відповідач не надає матеріальної підтримки та не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.1991 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Сімейний кодекс України містить положення щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Оскільки обовязки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який являється працездатним, проте в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем заперечень на позов не подано, не повідомлено суд про наявність обставин, передбачених ст. 182 Сімейного Кодексу України, які мають братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину, зокрема щодо його незадовільного стану здоровя, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення, а тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти в розмірі, зазначеному позивачем. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 13 вересня 2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є обґрунтованою, справедливою та законною, а тому відповідач повинен сплачувати позивачеві аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 13 вересня 2016 року до досягнення сином повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обовязковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, оскільки з позивачем проживає їх спільний з відповідачем малолітній син, позивач має право на утримання (аліменти) від відповідача до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 09 квітня 2018 року включно. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, працює та отримує дохід, інших утриманців немає. З цих міркувань, а також враховуючи принцип справедливості та розумності, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, він має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 5, 75, 79, 84, 180 - 183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved