Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 17.07.1999 року вона уклала шлюб з [PERSON] .. Рішенням Берегівського районного суду від 08.05.2013 року шлюб між ними розірвано. За період перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу за спільні кошти вини придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який оформлено було договором дарування від 08.08.2002 року, що посвідчений державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Секереш Наталією Вікторівною та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №3-1219. У 2008 році вищевказаний будинок було знесено та на його місці за спільні кошти подружжя збудовано новий житловий будинок та виготовлено технічний паспорт на нього. Зважаючи на вказані обставини, позивач просить суд здійснити поділ спільно набутого майна, шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, однак згідно заяви просять розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.08.2002 року на підставі договору дарування, який посвідчений державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Секереш Наталією Вікторівною та зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №3-1219, придбали за спільні кошти подружжя житловий будинок з господарськоми будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 2008 році вищевказаний будинок було знесено та на його місці за спільні кошти сторін збудовано новий житловий будинок, що підтверджується виготовленим 23.07.2021 року технічним паспорт на нього. Вказані факти сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 69 СК України, встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пунктах 23 - 24 названої Постанови також роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Зважаючи на вказані законодавчі положення, суд приходить до висновку, що житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін, оскільки такий був придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON] в період перебування їх у шлюбі, а тому позов слід задовольнити. Також, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 6810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок та 5000 (п`ять тисяч) гривень за надання правової допомоги.

Outcome: approved