Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити безоплатний сервітут без визначення його строку щодо користування нею та її дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що з травня 1998 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. У липні 2003 року вони зареєстрували шлюб. Мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 квітня 2013 року шлюб з відповідачем розірвано. 07 червня 2003 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 52,6 кв.м. Вказана квартира складається із двох ізольованих житлових кімнат, площею 17,0 кв.м. та 12,0 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, балкону і лоджії. Не зважаючи на те, що ця квартира фактично була куплена за їх з відповідачем спільно накопичені кошти, а не подарована відповідачу, вона на теперішній час не може довести цю обставину, тому не оспорює право власності лише відповідача на зазначену квартиру. Відповідач набув право власності на квартиру по [ADDRESS] за місяць до реєстрації їх шлюбу та за місяць до народження їх старшої дочки, тобто саме для проживання їх сім'ї. 19 серпня 2003 року вона та відповідач були постійно зареєстровані у квартирі, а 21 серпня 2003 року у цій же квартирі була зареєстрована дочка [PERSON], [INFO]. Молодша дочка [PERSON], [INFO], була зареєстрована у квартирі 23 березня 2009 року. Вона та діти вселилися та були зареєстровані у квартирі, як члени власника житла, і до теперішнього часу проживають у цій квартирі. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем все одно намагалися зберегти сім'ю та до кінця 2015 року спільно проживали у квартирі однією сім'єю. Проте, наприкінці 2015 року відповідач залишив своє зареєстроване місце проживання у квартирі по [ADDRESS] та став співмешкати з іншою жінкою. До теперішнього часу в квартирі проживає вона, як колишній член сім'ї власника житла, та її з відповідачем діти: дочка [PERSON] і дочка [PERSON], як члени сім'ї власника житла. Відповідач мешкає у квартирі своїх батьків, у спірній квартирі з'являється періодично. Вона не перешкоджала та не перешкоджає відповідачу користуватися квартирою. Проте, [PERSON] неодноразово заявляв, що він як власник житла може у любий момент виселити її та дітей із квартири або продати її, а тоді нові власники все одно виселять її та дітей із квартири. Вона та її діти не мають іншого житла, квартира відповідача - їх єдине житло, вона та діти вселені до квартири власником житла і мешкають в ньому безоплатно, діти не мають засобів для існування і для оплати своєму батькові за користування його нерухомістю, її розмір заробітної плати становить 3200 грн. Тому вона, посилаючись на ст. 156 ЖК України, статті 401, 403 ЦПК України, вважає, що має право просити суд встановити безоплатний сервітут, тобто без плати відповідачу за користування його нерухомістю, та без визначення строку сервітуту для забезпечення її та неповнолітніх дітей житлом. При цьому, вона розуміє, що вона, як колишній член власника житла, разом з відповідачем зобов'язана брати участь у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг. Відповідач [PERSON], який був присутнім в підготовчому засіданні, в судове засідання 23 квітня 2018 року не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується його розпискою, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Гаркуші В.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника і висновок органу опіки та піклування про встановлення житлового сервітуту. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, пояснила, що вона звернулася до суду з цим позовом, бо відповідач та його мати погрожують виселити її та дітей із квартири, а вона немає іншого житла. Відповідач не платить аліменти на утримання дітей. Просить встановити безоплатний сервітут, щоб не платити відповідачу за оренду квартири. Вислухавши вступне слово позивача, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], житловою площею 29,2 кв.м., загальною площею 52,6 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 3545 (а.с. 14), Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 липня 2003 року, виданим ОКП «Дніпродзержинське БТІ» (а.с. 13), та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04 грудня 2017 року (а.с. 17). Згідно технічного паспорту (а.с. 15-16), вказана квартира складається із двох ізольованих житлових кімнат, площею 17,0 кв.м. та 12,0 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору, вбудованої шафи, балкону і лоджії. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2003 року до 24 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 9) та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 квітня 2013 року (а.с. 8). Сторони мають двох дітей: неповнолтіню [PERSON], [INFO], та малолітню [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10, 11). Згідно довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/39459 від 05.12. 2017 року про реєстрацію та склад сім'ї (а.с. 21), особовий рахунок на квартиру за адресою: [ADDRESS] відкритий на ім'я відповідача [PERSON], який зареєстрований у вказаній квартирі з 19 серпня 2003 року, крім у нього, у квартирі з 19 серпня 2003 року зареєстрована його колишня дружина [PERSON], а також його діти: [PERSON] - з 21 серпня 2003 року та [PERSON] - з 23 березня 2009 року. Як вбачається із акта про проживання (не проживання) від 29 березня 2018 року, що складений на підставі свідчень мешканців квартир [NUMBER] ([PERSON]) та [NUMBER] ([PERSON]) будинку [ADDRESS] та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 45), [PERSON] дійсно з 2003 року проживає за адресою: [ADDRESS], разом з дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що позивач вселилася та була зареєстрована у вказаній вище квартирі, як член сім'ї відповідача, вона проживає у цій квартирі з 2003 року по теперішній час. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона набула статус колишнього члена сім'ї власника житла - відповідача [PERSON] Неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] також були вселені та зареєстровані у квартирі як члени сім'ї відповідача, вони проживають у цій квартирі з моменту народження до теперішнього часу і залишаються членами сім'ї власника житла. Позивач, неповнолітня [PERSON] та малолітня [PERSON] іншого житла у власності, крім спірної квартири, не мають, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с. 18 -20). Згідно частини 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Відповідачем, який був присутнім в підготовчому засіданні, не було надано суду доказів про те, що на момент вселення позивача до спірної квартири між ним та позивачем існувала будь-яка угода про порядок користування житловим приміщенням по [ADDRESS], а припинення між сторонами сімейних відносин не позбавило позивача права користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно частин 1 та 3 ст. 402 ЦК України, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Частинами 1, 2 ст. 403 ЦК України передбачено, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради у наданому суду висновку від 16 березня 2018 року (а.с. 39) вважає доцільним встановлення безоплатного сервітуту без визначення строку користування неповнолітньою [PERSON] та малолітньою [PERSON] квартирою за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, як колишній член власника житла, та неповнолітні діти сторін у справі, мають право на встановлення сервітуту без визначення його строку щодо користування квартирою по [ADDRESS], яка на праві власності належить відповідачу [PERSON] Проте, цей сервітут не може бути безоплатним для відповідача у справі, а також для дітей після досягнення ними повноліття, оскільки ч.3 ст. 403 ЦК України передбачено, що особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ч.3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. В судовому засіданні позивач стверджувала, що відповідач не проживає у спірній квартирі з кінця 2015 року, отже не користується квартирою та комунальними послугами, що надаються до житла. При цьому, у своєму позові вона зазначила, що розуміє свій обов'язок брати участь у витратах по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг. Отже, позивач, яка мешкає у спірній квартирі, повинна оплачувати комунальні послуги, які надаються до квартири, нести витрати, пов'язані із збереженням житлового стану квартири. Що стосується неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], то обов'язок їх утримання покладається на обох батьків, і позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на їх утримання, додаткових витрат, за рахунок яких та за рахунок власник коштів, [PERSON] повинна забезпечити дітям, які мешкають разом з нею, належні умови для проживання. Після досягнення дітьми повноліття вони також повинні приймати участь в утриманні житла, оплаті комунальних послуг. В разі виникнення спору про розмір участі у витратах на утримання житла він може бути вирішений в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, без задоволення вимоги, щодо встановлення саме безоплатного сервітуту.

Outcome: partial