Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила встановити факт фактичного її проживання та реєстрації на законних підставах у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , в тому числі у кімнаті [ADDRESS] (кімната (1) площею 11,1 кв.м., шафа (2) площею 0,6 кв.м., в загальному користуванні знаходиться коридор (1) площею 2,3 кв.м., санвузол (ІІ) площею 2,8 кв.м., туалет (ІІІ) площею 0,9 кв.м.) з 10.07.1996 року. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона проживає у кімнаті [ADDRESS] . Дана кімната [ADDRESS] була надана їй для вселення на підставі розпорядження № 3 від 10.07.1996 року виданого Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор». На даний час вона зареєстрована у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати з 10.07.1996 року. З метою поліпшення житлових умов експлуатації проведено перепланування квартири [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 63 від 10.03. 2020 року, були погоджені перепланування кімнати та дозволено їй зареєструвати як об`єкт нерухомості. З урахуванням погоджених перепланувань її кімната [ADDRESS] складається із кімнати (1) площею 11,1 кв.м., шафи (2) площею 0,6 кв.м., в загальному користуванні знаходиться коридор (1) площею 2,3 кв.м., санвузол (ІІ) площею 2,8 кв.м., туалет (ІІІ) площею 0,9 кв.м. У вказаній кімнаті вона проживає з 10.07.1996 та має право на її приватизацію. Однак, згідно інформації КП «ЖЕО №2» ПМР видати ордер, який був підставою для її вселення в кімнату [ADDRESS] немоливо, у зв`язку із видачею такого ордеру ВАТ «Електромотор», а у КП «ЖЕО № 2» такий ордер відсутній. Через таку обставину вона не має можливості реалізувати своє право на приватизацію кімнати в гуртожитку, адже підтвердженням проживання в гуртожитку у визначеній кімнаті є лише відмітка дати реєстрації в паспорті без зазначенням кімнати, у зв`язку з чим змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 17 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтави Полтавської міської ради до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що для реалізації права на приватизацію особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які, в тому числі, підтверджують її право користування житловим приміщенням на правових підставах та факт проживання в гуртожитку протягом тривалого часу (більше 5 років). Зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та прохав розглядати справу без участі представника управління (а.с.27-29). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити (а.с.32). Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтави Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов прохав розглядати справи без участі представника, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Представник відповідача Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2 » у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.23), про причини неявки суд не повідомив. Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернувся до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 3 від 10 липня 1996 року про вселення в гуртожиток [ADDRESS] , виданого Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» [PERSON] , яка працює в «Електромотор» контролером, вселено у вказаний гуртожиток (а.с.12). 10.07.1996 року позивач [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку [ADDRESS] без зазначення номера кімнати, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 18 жовтня 2001 року на ім`я [PERSON] (а.с.9-10). З копії довідки № 566 від 17.02.2020 року виданої КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, вбачається, що [PERSON] є квартиронаймачем у гуртожитку по [ADDRESS] . З копії технічного паспорту виданого Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» вбачається, що технічний паспорт на кімнату [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.7-8). Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток за адресою: вул. Київське шосе, 58 у місті Полтава, залишивши цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток». Рішенням позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень . З витягу із рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 63 від 10 березня 2020 року вбачається, що вказані перепланування були погоджені та відповідно зазначені у технічному паспорті. З урахуванням погоджених перепланувань кімната [ADDRESS] , складається із кімнати (1) площею 11,1 кв.м., шафи (2) площею 0,6 кв.м., в загальному користуванні знаходиться коридор (1) площею 2,3 кв.м., санвузол (ІІ) площею 2,8 кв.м., туалет (ІІІ) площею 0,9 кв.м.(а.с.6). Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивач довела, що фактично проживала та була зареєстрована на законних підставах в житловому приміщенні - кімнаті [ADDRESS] , та має право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved