Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач є батьком останньої, однак не виконує свої батьківські обов'язки, тривалий час не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала і просила суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та інші учасники процесу не заперечували проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування проти позову не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений i від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вимоги ч.1 ст.224 та ч.5 ст.74 ЦПК України, суд, за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 09 вересня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, (а.с.9), [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (актовий запис № 653 від 09.09.2003 року). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2012 року шлюб, зареєстрований 10 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис-326 між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], розірвано. [PERSON] залишено прізвище «[PERSON]». Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], інн [NUMBER], проживає: [ADDRESS], аліменти у твердій грошовій сумі 800 гривень щомісячно на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 11.07.2013 року до її повноліття.(а.с.8) На підставі довідки, наданої МКП «ОСНОВАНІЄ», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON] та [PERSON]. (а.с.10). Згідно з довідкою вих.№01-16/032 від 18.02.2016 року, виданої Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 23 Запорізької міської ради, [PERSON] навчається в зазначеному закладі в 7-А класі, батько дитини в гімназії не з'являється, не цікавиться навчальними досягненнями дитини, а також її станом здоров'я. На підставі довідки про заборгованості по аліментам № 1423 від 02.07.2016 року загальна сума заборгованості за виконавчим листом №333/5314/13-ц аліментів з станом на 01.7.2016року склала 28 800 гривень (а.с.17). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS], від 03.04.2015 року складеного комісією у складі головних спеціалістів відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] та [PERSON], стан житла та санітарно-гігієнічні умови проживання дитини добрі, для її розвитку, відпочинку, навчання та виховання створено всі необхідні умови (а.с. 11). Як вбачається з висновку заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO], так як він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням доньки, не цікавиться її інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також інші особи. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], не піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі, не підтримує зв'язок з вихователями, батьківські збори не відвідує, не цікавиться успішністю та поведінкою дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved