Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 18.08.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 70. Сторони від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами, відносини погіршилися на ґрунті подружньої зради, між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. З жовтня 2014 року сторони проживають окремо, відповідач фактично утворив нову родину. На даний час шлюбні відносини між ними припинені. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. та за надану юридичну допомогу в сумі 200 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.08.2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 70. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені з жовтня 2014 року, зберігати свою родину сторони не мають наміру, наполягають на розірванні шлюбу, про надання строку для примирення категорично заперечують. Суд приймає до уваги, що сторони не мають спору відносно спільно нажитого майна. За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана родина розпалася остаточно, що подальше спільне проживання чоловіка і жінки неможливе та суперечить обом з подружжя, у зв'язку з чим позовні вимоги необхідно задовольнити, а шлюб розірвати. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 200 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 56, 84 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано лише квитанцію № 43 про сплату юридичних послуг в сумі 200 грн. від 21.10.2014 року . Документів, що свідчать про укладення договору про надання правової допомоги між позивачем та фахівцем у галузі права, оформленого у встановленому законом порядку, позивачем суду не надано. Таким чином, наданими позивачем документами не підтверджено факт понесення нею витрат на правову допомогу, а тому підстави для задоволення її вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 200 грн. відсутні, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в стягненні відповідних витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved