Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], у якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 01.12.2012 року у Центральному відділі державної регістрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим, актовий запис №580. Місце проживання дитини [PERSON], [INFO] визнати за нею. Стягнути аліменти на її користь на утримання дитини, сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 від усіх доходів відповідача. Свої вимоги в позовній заяві мотивує тим, що 01.12.2012 року вона вступила у шлюб з відповідачем [PERSON] У шлюбі у них народилася дитина, син [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки були припинені у травні 2015 року, коли вона з дитиною приїхала з АР Крим в [ADDRESS] до родичів на відпочинок, але коли було потрібно прибути на адмінкордон для перетинання, відповідач забирати дитину відмовився. У даний час відповідач ніяких стосунків з нею та дитиною не має, не дзвонить та не приїжджає. Ніяких перешкод для приїзду в Херсонську область відповідач не має, це цілком його небажання. У зв'язку з вищевказаним вона була вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області за довіреністю Коваленко І.І. у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає позивачку [PERSON] вже 6-7 років, вона проживає з батьком по [ADDRESS]. Дитина проживає разом з нею. Її чоловіка, відповідача по справі [PERSON], не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що знає позивачку [PERSON] вже 4 роки. Також додала, що дитина проживає разом з нею. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він знає позивачку [PERSON] з 2013 року, вона проживає у [ADDRESS]. Дитина проживає разом з нею. Її чоловіка, відповідача по справі [PERSON], не бачив. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області за довіреністю Коваленко І.І. та свідків, дослідивши докази у матеріалах справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка [PERSON], та відповідач [PERSON], 01.12.2012 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної регістрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим, актовий запис №580 від 01.12.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], від 20.08.2013 року. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] Позивач [PERSON], відповідно до положень ст. 113 СК України, має право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, тому суд вважає обґрунтованим її бажання зберегти прізвище [PERSON]. Згідно ст. 141 ч.1, 2 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг іхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.159 ч.2 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Статтею 160 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. У відповідності до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини до уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таких обставин, які би перешкоджали визначення місця проживання неповнолітньої дитини, сина: [PERSON], [INFO], після розлучення сторін, з матір'ю, та передачі його на виховання та утримання матері [PERSON] до досягнення ним повноліття, судом не встановлено, тому з урахуванням думки представника служби у справах дітей, думки відповідача [PERSON] - батька дитини, а також, що матір [PERSON] має належне місце проживання, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, має достатній заробіток для утримання дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини, сина: [PERSON], [INFO], виховання та утримання його з матір'ю, до досягнення ним повноліття. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позов у частині встановлення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 16.09.2013 року, відповідач [PERSON] записаний батьком дитини, а отже на нього покладено обов'язок, щодо утримання дитини. Дані вимоги відповідачем [PERSON] у судовому засіданні не заперечувалися. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає, що відповідач [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 01.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відтак встановлені підстави для задоволення позову, у частині стягнення аліментів. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі - 2305 грн. 20 коп.. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved