Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із означеним вище позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», вказуючи на те, що 16.02.2005 року вона уклала з ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» договір банківського вкладу «Осінь-накопичення» пенсійний (з пролонгацією) та внесла на депозит кошти в сумі 8 000 доларів США (7 000 доларів та 1 000 доларів) під 10% річних строком до 17.02.2006 року. В останній день дії договору відповідачем виплачено їй 800 доларів США, про що зроблено відмітку та пролонговано договір до 17.02.2007 року. 5 лютого 2007 року банком повернуто позивачці 6 200 доларів США, оскільки визнано внесення нею до каси банку коштів у розмірі 7 000 доларів США. Сплачені по вкладу проценти у розмірі 800 доларів США банк не визнав. Таким чином борг відповідача становить 1 800 доларів США. Крім того, 12.09.2005 року вона з відповідачем уклала договір на вклад «Аваль-депозит» довгостроковий без пролонгації та внесла на нього 5 100 грн. На цей вклад були нараховані відсотки 700 грн. та 800 грн., та пізніше на цей вклад надійшло 1 100 грн. - дотація від держави за здачу худоби і таким чином вклад становив 7 700 грн. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року було визнано, що [PERSON] та [PERSON] засуджені за ст. 191 ч.5 КК України. Суди визнали, що ці особи вчинили розкрадання коштів позивачки при виконанні своїх службових (трудових) обов'язків під час перебування на посадах у відповідача, проте матеріальний збиток на користь позивачки стягнутий не був. Просить суд стягнути із відповідача на її користь борг по двом договорам банківського вкладу, проценти згідно умов договору та компенсацію від знецінення вкладу внаслідок інфляції, всього - 150 121, 68 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1 501, 22 грн. Позичач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Руденко В.І. у судовому засіданні надав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача, його представника та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Судом встановлено, що відповідно до вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року, який набрав законної сили, у період з 5 червня 2005 року по 19 червня 2007 року працівниками ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» [PERSON] та [PERSON], які засуджені за вчинення службових злочинів, викрадено кошти вкладників, у тому числі і позивачки [PERSON] [PERSON], прийнявши від позивача кошти двома частинами: 7 000 доларів США та 1 000 доларів США, оформила письмовий договір банківського вкладу «Осінь-накопичення» пенсійний з пролонгацією, підписала його від імені банку і засвідчила печаткою банку. Факт укладення договору не заперечується. При цьому 7 000 доларів США перебували у користуванні Банку, а 1 000 доларів привласнили службові особи Банку. Відповідно до вимог ст. ст. 1058, 1066 ЦК України договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором, тобто таким, що є укладеним з моменту передачі грошових коштів. Ч. 3 ст. 1058 та ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта в день надходження до банку відповідного рахункового документа. Тобто відкриття банківських рахунків та обліковування є порушенням умов грошових коштів є обов'язком банку і невиконання цього обов'язку є порушенням умов укладеного договору. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та порядку, встановлених договором. Разом з тим, індекс інфляції може враховуватися тільки у випадку порушення грошового зобов'язання, коли предметом договору є національна валюта - гривня, тоді як між сторонами укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в частині стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з відповідача на користь позивача слід відмовити. В частині позовних вимог по стягненню коштів за договором № 68 на вклад «Аваль-депозит» довгостроковий без пролонгації на суму 25 387, 79 грн. суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог з урахуванням наступного. Означеним вище вироком суду встановлено та доведено, що працівник відповідача [PERSON] прийняла від [PERSON] 7 700 грн., 5 100 грн. з яких остання 12.09.2005 року оформила як письмовий договір на вклад № 68 Аваль-депозит» без пролонгації під 13% річних. Суму доходу від вкладу в якості процентів за рік в розмірі 700 грн., 800 грн. та отриману дотацію за здачу худоби 1 100 грн. позивач письмовим договором не оформила. Відповідно до вимог ст. 1059 ЦК України суму коштів, які передала позивач [PERSON] в якості поповнення вкладів на 2 100 грн. не можна вважати належно оформленою, як вимагає цього закон та за умовами договору додаткові внески не передбачені. Строк позовної давності не пропущено. Її початок слід рахувати відповідно до вимог ст. 261 ЦК України з часу, коли позивачу стало відомо про порушення його права після вступу вироку Чаплинського районного суду Херсонської області по факту викрадення коштів працівниками Банку 22 липня 2014 року, коли [PERSON] стало очевидно, що право на отримання вкладів не захищено. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial