Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач є матір'ю останнього, однак не виконує свої батьківські обов'язки, тривалий час не піклуються про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], а також стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу. У судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали і просили суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання відповідач і її представник не з'явилися, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі і участі відповідача, а також зазначила, що проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина і стягнення з неї аліментів у розмірі 1000,00 гривень щомісячно вони не заперечують. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району - у судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи - Районної адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування - у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача і її представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 11.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя (а.с.14), [PERSON] і [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (актовий запис №853 від 11.11.2003 року) (а.с.10). На підставі запису акта про народження №853 від 11.11.2003 року батько дитини записаний за заявою матері дитини. Згідно з інформацією, наданою Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», [PERSON] спостерігається у зазначеному закладі з народження, на прийом до лікарів дитину супроводжувала тітка [PERSON] (а.с.10). На підставі інформації, наданої Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №14, [PERSON] навчається у 6 класі ЗОШ №14, проживає у тітки [PERSON], матір не цікавиться життям своєї дитини (а.с.15). Як вбачається з висновку голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до ст.19 Сімейного кодексу України є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], так як вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не займається вихованням сина, не цікавиться його інтелектуальним, духовним, фізичним та психічним розвитком. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 Сімейного кодексу України Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON], не піклується про стан його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує до самостійного життя, не бере участі у навчально-виховному процесі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи матеріальний стан [PERSON], виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, які підлягають індексації. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial