Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 17.07.1994 року виконавчим комітетом Прилипченської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №08. Посилається на те, що 17.07.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилось двоє дітей - [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 1997 року народження, які на даний час повнолітні. Позивач посилається на те, що їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач періодично виїжджає за кордон, на його прохання повернутися додому та проживати спільно не реагує. З травня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В зв'язку із чим вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду нотаріально посвідчену заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.07.1994 року, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.06.2016 року (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилось двоє дітей - [PERSON], 1996 року народження та [PERSON], 1997 року народження, які на даний час повнолітні, що вбачається з довідки Бабинської сільської ради від 01.07.2016 року (а.с. 8). Причиною розпаду сім'ї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. З травня 2014 року сторони спільно не проживають. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved