Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила: - розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - « [PERSON] ». В обґрунтування своїх вимог вказала, що між ними було зареєстровано шлюб, від шлюбу дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що між ними зникли взаємоповага та взаєморозуміння, на ґрунті чого постійно виникали непорозуміння та сварки. Проживають вони окремо, сімейного життя не ведуть. Спору про поділ спільного майна не мають. Ухвалою від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2019 р. о 10:30 год. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.10.2019 року закрите підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 04.11.2019 року о 16:50 год. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Заяви про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 2017 року позивач [PERSON] , яка є громадянкою РФ та відповідач [PERSON] , який є громадянином Республіки Ірак, зареєстрували шлюб, про що Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис №1157 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. В зв`язку з тим, що позивач є громадянкою Російської Федерації, а відповідач є громадянином Республіки Ірак, до правовідносин, що між ними виникли, суд вважає необхідним застосувати норми Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Україною відповідним Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 р. (далі- Конвенція). Відповідно до п. 2 ст. 28 Конвенції, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. П. 1 ст. 29 Конвенції передбачено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Отже, в даному випадку, позивач, яка бажає ініціювати процедуру розірвання шлюбу, може звертатися з відповідною позовною заявою до загального місцевого суду в Україні і суд в такому випадку повинен застосовувати законодавство України, оскільки позивач є громадянкою РФ, має посвідку на проживання та проживає в Україні - Полтавська область, Лубенський район, с. Чуднівці , а відповідач являється громадянином Республіки Ірак, і останнє відоме його місце проживання: Україна, Полтавська область, Лубенський район, с.Чуднівці. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Судом встановлено, що мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Таким чином, заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Судовий збір позивач залишає за собою і просила не стягувати з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved