Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1517 від 28.02.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» суми боргу у розмірі 20239,91 грн., а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй 15.06.2020 роуц на поштову адресу листом від приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2020 року та постанова про арешт коштів від 11.06.2020 року. Згідно даних постанов вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округа міста Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 20239,91 грн. на користь Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. №1517 від 28.02.2020 р.. 22.06.2020 р. [PERSON] надіслала на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. листа, яким просила надати копію виконавчого напису від 28.02.2020 року з метою захисту своїх прав. 04.07.2020 року позивач отримала відповідь від нотаріуса, якою їй відмовлено у надані інформації з причин не встановлення її особи та з посиланням на нотаріальну таємницю. [PERSON] , вважає, що нотаріус безпідставно та з порушенням норм чинного законодавства вчинив 28.02.2020 року виконавчий напис на підставі наступного. 06.10.2018 року [PERSON] уклала з АТ «Банк ФОРВАРД» кредитний договір шляхом подання заяви (оферти) №200168576. [PERSON] був виданий паспорт споживчого кредиту і укладено договір про використання електронного підпису №200168576 від 06.10.2018 р., а також вона отримала від банку кредитну картку. Позивач зазначає, що протягом певного періоду вона користувалась карткою шляхом здійснення платежів та періодично поповнювала дану картку через термінали самообслуговування, та карткою припинила користуватися у грудні 2018 року, тому вважала, що погасила усю існуючу заборгованість і не мала в подальшому необхідності користуватися кредитними коштами. Банк жодного разу з позивачем не зв`язувався та не повідомляв про те, що у [PERSON] нібито існує якась заборгованість перед ним. Про існування заборгованості позивачу стало відомо саме 15.06.2020 року, коли отримала від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі (який укладений шляхом подання заяви (оферти)), та який нотаріально не посвідчений, та відсутні докази безспірності заборгованості, а тому не підлягає виконанню. Крім того, позивач зазначає, що не має безспірну заборгованість перед стягувачем та лист на день оформлення виконавчого напису їй не надсилався, що об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Таким чином, станом на 28.02.2020 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що АТ «Банк ФОРВАРД» не надав документів, що свідчать про безпірність його вимог та доказів отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень умов кредитного договору із вказівкою розміру боргу, а тому остання вважає, що має право на подання позову до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 23.07.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача: Акціонерного товариства «Банк ФОРВАРД» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. у судове засідання також не з`явилася, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. 3-я особа: приватний виконавець виконавчого округа міста Києва Павелків Т.Л. також у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки до суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що згідно виконавчого напису, вчиненого 28.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1517 (а.с. 15, 35) пропоновано звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка є боржником за кредитним договором №200168576від 06.10.2018 року, укладеним із ПАТ «Банк ФОРВАРД», правноступником якого є АТ «Банк ФОРВАРД». Стягнення заборгованості проводиться за період з 07.04.2019 року по 06.07.2019 року. Сума заборгованості складає 19389,91 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 16542,45 грн., заборгованість за процентами становить 1547,46 грн., плата за пропуск мінімальних платежів становить 1300,00 грн.. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати із стягувача АТ «Банк ФОРВАРД» в розмірі 850,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника, якою є [PERSON] на користь АТ «Банк ФОРВАРД» складає 20239,91 грн.. Даний виконавчий напис вчинено на підставі наступних документів: заяви про вчинення виконавчого напису за вих. 17/1-72/1/427 від 06.02.2020 р. (а.с. 36); витягу (за безкоштовним запитом/ Міністерство юстиції України) (а.с. 37); довіреності від 28.10.2019 р.; Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів (ідентифікатор: 156247355) (а.с. 38); Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей №41476641; ксерокопія паспорту, довідки фізичної особи - платника податків [PERSON] (а.с. 39-40); Виписки з рахунка [NUMBER] (а.с. 41); інформаційної блок заяви (оферти) від 06.10.2018 р. (а.с. 42-43); паспорту споживчого кредиту від 06.10.2018 р. (а.с. 44); письмової вимоги (повідомлення) АТ «Банк ФОРВАРД» до [PERSON] (а.с. 45); інформації щодо відправлення вимог (а.с. 46). Також між АТ «Банк ФОРВАРД» і [PERSON] укладено договір про використання електроного підпису №200168576 від 06.10.2018 р. (а.с. 10). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.06.2020 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлелків Т.Л. (а.с. 11, 12) на підставі виконавчого напису №1517, вчиненого 28.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. відкрито виконавче провадження. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Такими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 щодо Вчинення виконавчих написів Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Дана позиція також викладена у пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). При цьому також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Зокрема, на переконання суду, надані відповідачем нотаріусу документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Вирішуючи дану справу суд бере до уваги те, що на момент вчинення виконавчого напису, вчиненого 28.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1517 боржник [PERSON] , не мала безспірну заборгованість перед стягувачем, так як згідно до наданої лише виписки з розрахунка [NUMBER] заборгованості за кредитним договором № 200168576 від 06.10.2018 р. за період з 07.04.2019 року по 06.07.2019 року сума складає 19389,91 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 16542,45 грн., заборгованість за процентами - 1547,46 грн., плата за пропуск мінімальних платежів - 1300,00 грн., однак період виникнення заборгованості, кінцевого терміну погашення заборгованості не вказано, тощо, хоча в виконавчому написі нотаріуса вказано на те, що стягнення заборгованості проводиться за період з 07.04.2019 року по 06.07.2019 року, та загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь АТ «Банк ФОРВАРД» складає 19389,91 грн., як то вказано у заяві про вчинення виконавчого напису, що не підтверджено іншими доказами. Не зважаючи на той факт, що відповідач АТ «Банк ФОРВАРД» дійсно надсилав [PERSON] вимогу про погашення кредиту, але у свою чергу не надав суду беззаперечних доказів на підтвердження отримання нею цього листа на день оформлення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що на день вчинення виконавчого напису боржник фактично повідомлений про наявність боргу не був. Так, неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Враховуючи те, що у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець О.О.були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що АТ «Банк ФОРВАРД»не надало документів, що свідчать про безспірність його вимог та доказів отримання позивачем вимоги про усунення порушень умов кредитного договору із вказівкою розміру боргу, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», в п. 6 зазначено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Статтею 141 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так за загальним правилом, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у сумі 840,80 грн., а також судовий збір сплачений за подачу заяви, пов`язаної з витребуванням доказів у сумі 420,40 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved