Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 28 квітня 1996 року у Харківського міського відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 388. У обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у 1996 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося з причин різних характерів та різних поглядів на життя. Починаючи з лютого 2013 року вони припинили спільне проживання. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На сьогодні їх шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що збереження їхньої сім'ї та подальше спільне проживання з відповідачем неможливе. Спору відносно майна, що є спільною сумісною власністю на сьогодні немає. Тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що повністю підтримує свої позовні вимоги, просить провести розгляд справи за її відсутністю та ухвалити рішення. Прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій проти позову не заперечував, також просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 28 квітня 1996 року у Харківського міського відділі реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис № 388, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 235 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved