Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів стверджуючи, що відповідач по даній справі є батьком їхньої спільної дочки [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами, залишилася проживати із матір'ю та знаходиться на її повному матеріальному утриманні оскільки відповідач ніякої допомоги не надає. Просить суд постановити рішення, яким стягнути із [PERSON] на її користь 3500 грн. на утримання дочки [PERSON] з моменту подання заяви до суду. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, судове засідання проводилося без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Будь-яких клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не надходило. Дослідивши матеріали даної справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане 20 січня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві. ( а.с.5 ). За твердженням позивачки, після фактичного припинення сімейних відносин, 10.05.2005 року відповідач [PERSON] забрав особисті речі і переїхав за невідомою адресою і місце його фактичного проживання не відоме. Аліментів на утримання доньки не надає, а всі матеріальні витрати, які пов'язані з наданням дочці нормальних житлово-побутових умов, необхідних для розвитку дитини, несе вона сама. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, а тому вважає, що вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення. Вирішуючи питання розміру стягуваних аліментів суд виходить із наступного. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому суд виходить з того, що обов'язок того з батьків, хто проживає окремо, утримувати дитину не залежить від порядку (офіційно/неофіційно) працевлаштування платника аліментів. Визначаючи розмір стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема матеріальне становище сторін та вважає за доцільне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є наближеним до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Ця сума не перевищує можливостей відповідача щодо сплати аліментів, такий розмір аліментів узгоджується з положеннями ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Встановлене судом підтверджується: *копією паспорта та копією ідентифікаційного номера гр. [PERSON], *копією свідоцтва про народження [PERSON] ; *довідками; *іншими матеріалами справи. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial