Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 березня 2007року. Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. З питання утримання дитини нею подано позов до суду про стягнення аліментів. Шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені з грудня 2014 року. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки втрачена взаємоповага та взаєморозуміння, що призвело до відсутності бажання відповідача піклуватися про побудову сімейних відносин, дбати про матеріальне забезпечення сім»ї, та приймати активну участь у вихованні дитини. Всі її спроби налагодити взаємовідносини з відповідачем та залучити його до участі в житті їх сім»ї не дали ніяких результатів та вона була змушена самостійно вести господарство, матеріально забезпечувати сім»ю та займатись вихованням дитини. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить як її інтересам, так і інтересам дитини. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю між ними немає та досягнуто згоди про місце проживання дитини. Однак, відповідач не погодився розірвати шлюб в порядку ст. 109 СК України, внаслідок чого вона звернулася до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 551,20грн., сплачений нею при подачі позову до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки також вважає, що сім»я розпалась остаточно. Але, він не погоджується з причинами припинення шлюбних відносин, які викладені позивачем у позовній заяві. Він брав і бере участь у вихованні та утриманні дитини, робив з ним уроки, оздоровлював, а позивач дозволяла собі прийти додому в стані алкогольного сп»яніння. Враховуючи, що розлучення є бажання обох сторін та у зв»язку з аморальною поведінкою позивача, просить суд покласти витрати по сплаті судового збору на сторони в рівних частках, тобто по 275,60грн. з кожного. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про шлюб серії [NUMBER], сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2007 року, актовий запис №97(а.с.4). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER](а.с.8) Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами з грудня 2014 року, що було визнано ними судовому засіданні. На теперішній час обидві сторони вважають недоцільним подальше збереження шлюбу. Таким чином, суд приходить до переконання, що сім'я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони протягом тривалого періоду часу шлюбних стосунків фактично не підтримують, проживають окремо тавтратили почуття любові і поваги один до одного. На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати зі сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551,20грн.. Відповідач просить поділити судові витрати порівну між сторонами у розмірі по 275,60грн. з кожного. Питання розподілу судових витрат врегульовано ст. 88 ЦПК України. Положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у такому випадку понесені судові витрати у вигляду судового збору підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному розмірі 551,20грн., сплаченому при зверненні до суду.

Outcome: approved