Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом, яким просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19373, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 21 серпня 2020 року про стягнення з позивача, [PERSON] , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 20475, 62 гривень та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У позовній заяві зазначає, що 30 липня 2014 року нею, [PERSON] , заповнено анкету- заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум- готівка», на підставі якого отримала кошти в сумі 1000,00 гривень із кінцевим строком повернення до 30 липня 2016 року. У квітні 2021 року позивачеві стало відомо, що 12 жовтня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № 19373 від 21 серпня 2020 року про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №630187552 на суму 20475,62 гривень, відкрито виконавче провадження. З виконавчого напису позивач дізналась, що з 21 червня 2016 року первинний кредитор ПАТ «Альфа Банк» віступив право вимоги на підставі договору факторингу ТОВ «Кредитні Ініціативи», які в свою чергу уклали договір факторингу з ТОВ «ФК «Інвестхіллс веста», а 16 січня 2019 року на підставі договору факторингу право вимоги перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач вважає, що виконавчий напис №19373 від 21 серпня 2020 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, відкрито неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення грошових коштів, при цьому посилається на п.п. 1.1-1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та ст.87 Закону України «Про нотаріат», згідно яких для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначає, що відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не отримував від банку та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, зазначений у виконавчому написі є безпірним. Вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п.13 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги вважає відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Сторони і треті особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги\~підтримує в\~повному обсязі,згодна на ухвалення заочного рішення суду. \~ \~ \~ \~ \~Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~ Відповідно\~до ст.280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але не бажає з`являтися до суду, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. на підставі виконавчого напису №19373, виданого 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 20475, 52 гривень та виконавчого збору в сумі 2047, 56 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 жовтня 2020 року) ( а.с.12). З виконавчого напису від 21 серпня 2020 року, вчиненого [PERSON] , приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, на підставі статтей 87-91 Закону України «Про нотаріат» слідує, що з [PERSON] на користь ТОВ « Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість за кредитним договором 630187552 від 30 липня 2014 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 11 березня 2020 року та складає 19825, 62 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7056, 24 гривень, строкова заборгованість за комісією - 389,78 гривень, строкова заборгованість по несплаті відсотків - 6649,98 гривень, строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5729,62 гривень, за вчинення виконавчого напису -650,00 гривень, загальна сума, що підлягає стягненню складає 20475, 62 гривень ( а.с.14). 30 липня 2014 року [PERSON] заповнено анкету- заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум- готівка» ( а.с. 15). На підставі анкети-заяви 30 липня 2014 року укладено додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), з якого слідує, що сума ліміту складає 75000,00 гривень, з яких доступні 1000,00 гривень. Строк дії карти - 36 місяців ( а.с.16). З досліджених та проаналізованих судом документів вбачається, що між позивачем та ПАТ «Альфа Банком» був укладений кредитний договір б/н від 30 липня 2014 року. Право вимоги кредитом було переуступлено і на даний час відповідно до договору факторингу від 16 січня 2019 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст.89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п.1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його правона примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. Суд також зазначає, що банк не надавав нотаріусу бухгалтерські первинні документи на підтвердження безспірної суми заборгованості, а так звана виписка з рахунку за своєю правовою природою не є випискою, а є розрахунком заборгованості, який викладений таким чином, що з нього неможливо встановити яка сума коштів позивалась позивачу, яку суму коштів і коли було повернуто, за який період нараховані проценти, пеня, комісія, а також неможливо за допомогою простих арифметичних дій (множення, поділ, складання, віднімання) перевірити вірність суми заборгованості, заявленою банком. Як вже зазначалося вище, розрахунок заборгованості, зроблений банком, не є доказом безспірної заборгованості (постанова Верховного суду № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року). \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже,\~на думку\~суду,\~нотаріус при\~вчиненні оспорюваного\~виконавчого напису\~не переконався\~належним чином\~у безспірності\~розміру сум,\~що підлягають\~стягненню за\~виконавчим написом,\~не перевірив\~умови,\~за наявності\~яких можна\~вчиняти виконавчий\~напис,\~зокрема,\~3-х\~річний строк\~з дня\~виникнення вимоги\~про стягнення\~заборгованості,\~чим порушив\~норми Закону\~України «Про\~нотаріат» та\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~у зв`язку\~з чим\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог\~позивача. У постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом в розмірі 908,00 гривень, а також судовий збір, сплачений нею за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 гривень.

Outcome: approved