Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на квартиру та стягнення компенсації та відповідно до уточнених позовних вимог просила припинити право власності [PERSON] на 3/8 частки однокімнатної квартири [ADDRESS]; визнати за нею - [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,9 кв.м, яка складається з: кімнати площею 18,9 кв.м, кухні площею 5,6 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 2,6 кв.м, балкону площею 0,7 кв.м; виплатити відповідачеві [PERSON] грошову компенсацію за 3/8 частки квартири [ADDRESS] у розмірі 60 075,01 грн.; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в загальному розмірі 1602,00 грн. (1055,99 грн. та 546,01 грн.), мотивуючи свої вимоги тим, що спірне нерухоме майно є неподільною річчю, частка (3/8) відповідача [PERSON] у ньому є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим та припинення права власності відповідача [PERSON] не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2014 року було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представники у судове засідання не з'явилися, однак до суду було подано заяви про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, оскільки припинення права на частку у спільному майні (житлі) завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи; на вимогу суду (ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2014 року) витребуваний письмовий доказ (правочин (договір), за яким було відчужено спірне нерухоме майно) не надала, а тому суд прийшов до висновку про можливість та необхідність розглядати справу на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником 5/8 часток (1/2 частка + 1/8 частка) квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 28.02.2002 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28.02.2002 року № 286 та зареєстрованим КП «ВООБТІ» 22.03.2002 року за реєстровим № 407/47600 у реєстровій книзі № 525 (1/2 частка); Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.07.2013 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. за реєстровим № 8-1153 та зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2013 року, запис про право власності № 1779922 (1/8 частка). Відповідач [PERSON] є власником 3/8 часток квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.07.2013 року, посвідченим державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. за реєстровим № 8-1158 та зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.07.2013 року, запис про право власності № 1779969. Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, однокімнатна квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю сторін - [PERSON] та [PERSON]. Дійсно, як вбачається з Висновку експерта № 34 від 17.10.2013 року, порівнюючи вимоги нормативних документів, ідеальні долі власників та фактичне планування квартири [ADDRESS], поділ в натурі між співвласниками відповідно до часток, які їм належать ([PERSON] - 5/8 часток; [PERSON] - 3/8 часток) та виділ в натурі 3/8 часток квартири [ADDRESS], належних [PERSON], не є можливим з технічної точки зору, відповідно до будівельно-технічних та санітарно-епідеміологічних норм і правил; ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS], станом на 17.10.2013 року становить 160 200 грн.; ринкова вартість 3/8 часток однокімнатної квартири [ADDRESS] у м. Вінниці, станом на 17.10.2013 року становить 60 075 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Отже, квартира [ADDRESS] є неподільною річчю, 3/8 часток якої не можуть бути виділені в натурі. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї; суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Згідно Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13), для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68цс14) право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною; саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Дійсно, відповідачу [PERSON] на праві власності належить 3/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Крижопільського району Вінницька області (Свідоцтво про право на спадщину від 24.07.2013 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. за реєстровим № 8-1170 та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.07.2013 року, запис про право власності № 1793837). Однак, як вбачається з Акту обстеження технічного стану житлового будинку [ADDRESS] Крижопільського району Вінницька області від 20 травня 2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] Крижопільського району Вінницька області, належний [PERSON] на праві власності, є непридатним для проживання. Таким чином, припинення права [PERSON] на 3/8 частки квартири [ADDRESS] завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він не має у власності іншого придатного для проживання житла. Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Крім того, після набрання рішенням суду законної сили внесені позивачем [PERSON] на депозитний рахунок кошти у розмірі 60 075 грн. (квитанція № 102326.109.1 від 21.10.2013 року) підлягають поверненню йому. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed