Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.06. 2007 року відділом РАЦС м. Чернівці, за актовим записом №717. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що від спільного проживання у шлюбі однією сім'єю з відповідачем народилися діти - донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що причиною розпаду сім'ї є різні життєві причини, подружні відносини між нею і відповідачем припинені з червня 2015 року, внаслідок різних поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства, а також відсутність взаєморозуміння, довіри один до одного. Вважає, що подальше сумісне їх життя, збереження сім'ї та примирення є не можливими, а тому просить, заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, суду будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність; позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останнього відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача і зі згоди позивача у наданій заяві, в заочному порядку; у відповідності до вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно до якого «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не з'явився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачу. Так, суд згідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, належними доказами, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.06. 2007 року у відділі РАЦС м. Чернівці, за актовим записом №717 (а.с.6). В шлюбі за час проживання однією сім'єю в сторін народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається з досліджених свідоцтв про народження дітей (а.с. 7,8). Судом встановлено, що на даний час сторони не підтримують з червня 2015 року подружніх відносин, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, а шлюб носить формальний характер; на думку позивача відновлення сім»ї є неможливим, на примирення з відповідачем не погоджується. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Законодавцем визначено, а саме - ст. 7 п.9 СК України, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності зі ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого в ст.. 11 ЦПК України, відповідно до ст.. 60 ЦПК України, відповідачем не надано заперечення проти позову. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу ґрунтуються на законі; шлюб зареєстрований зареєстрували шлюб 01.06. 2007 року у відділі РАЦС м. Чернівці, за актовим записом №717 (а.с.6), між позивачем та відповідачем, слід розірвати.

Outcome: approved