Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому вказала, що рішенням апеляційного суду Луганської області від 24.04.2014 року визначено місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], інваліда з дитинства, місце проживання його батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також з неї стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2013 року і до повноліття дитини. Їхній син [PERSON] мешкає разом з відповідачем та отримує з урахуванням надбавки на догляд суму допомоги дітям-інвалідам на дитину-інваліда віком від 6 до 18 років 1307,00 грн. 30.04.2014 року в неї народилася дочка, [PERSON], яка мешкає разом з нею. На теперішній час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує «щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини» у розмірі 860 грн. В зв'язку з суттєвою зміною її матеріального та сімейного становища, вважає це підставою для зміни рішення суду про стягнення з неї аліментів. Вважає, що сума аліментів у розмірі 400,00 грн., що становить 1/2 частину її доходів, буде справедливою і такою, що вона зможе сплачувати відповідачу на утримання сина [PERSON]. Просила зменшити розмір аліментів, який з неї стягується з 1/4 частки від всіх видів доходів щомісячно до 400 гривень на місяць. Відповідач подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що за рішенням суду позивач повинна сплачувати йому аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2013 року і до повноліття дитини, однак на теперішній час позивач жодного разу не перераховувала грошові кошти у рахунок сплати аліментів на утримання сина і має велику заборгованість, яку жодним чином не намагається зменшити. Також, він заперечує проти доводів позивача щодо отримання допомоги з урахуванням надбавки на догляд на загальну суму допомоги дітям інвалідам у розмірі 1307,00 грн., оскільки жодних надбавок на утримання дитини-інваліда він не отримує і розмір допомоги на утримання дитини-інваліда, яку надає держава, складає 949,00 грн. Також у своїй позовній заяві позивач зазначає, що отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені дитини у розмірі 860,00 грн. і тому може сплачувати аліменти лише у розмірі 400 грн. оскільки вважає, що це є 1/2 частки від усіх видів її доходів. Він вважає це твердження обсурдним, оскільки допомога по догляду за дитиною не є прибутком, має цільове призначення та призначена лише на утримання дитини до 3-х років, і тому не може вважатись доходом батьків даної дитини. Також, позивач навмисно вводить суд в оману про прибутки її сім'ї, оскільки позивач має чоловіка, з яким проживає разом та веде сумісне господарство, а також має сумісний дохід, оскільки нинішній чоловік має постійний офіційний прибуток. Їхній син [PERSON] є інвалідом дитинства, у зв'язку з чим постійно потребує додаткового медичного огляду та лікування, тобто фактично потребує постійних додаткових витрат, участь в яких позивач жодним чином не приймає. З урахуванням вищевказаного відповідач вважає, що позивач [PERSON] не має права на зменшення аліментів на утримання їхньої дитини-інваліда [PERSON] і просить у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у позовній заяві просила справу розглянути без її участі, підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, підтримав доводи, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з причин необґрунтованості. У судовому засіданні третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову та пояснив, що він категорично проти, щоб позивачу зменшували розмір аліментів, тому як він потребує постійного медичного лікування в неврологічному відділенні, а також реабілітації, на що йому не вистачає коштів. З моменту проживання в м. Сєвєродонецьку у свого батька, з січня 2013 року, його мати [PERSON] жодного разу не поцікавилась його станом здоров'я, чи проходить він курс лікування, як він навчається. Позивач також жодного разу не направляла йому кошти на його утримання, хоча знає, що батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Йому не подобалось проживати разом з матір'ю та відчимом, він не міг терпіти приниження, чути погрози з їх боку на його бажання спілкуватися з батьком. Позивач присвоїла його соціальну допомогу по інвалідності, яку вона отримувала до 30.04.2013 року, а він з нею вже не проживав з 19.01.2013 року. Гроші вона не повернула, а на письмові прохання не відповіла. Також, у своїй заяві [PERSON] зазначає, що у його матері є чоловік, який її утримує, і тому, на його думку, вона має можливість сплачувати аліменти, але навмисно не хоче цього робити. Вислухавши пояснення відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07 квітня 1997 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] народився [INFO], батьком якого записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно з копією рішення апеляційного суду Луганської області від 24.04.2014 року, яким змінено рішення Сєвєродонецького міського суду від 22.01.2014 року, визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], інваліда з дитинства, місце проживання його батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] виданої 27.06.2001 року [PERSON] 03.11.2008 року звільнена за власним бажанням. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 06.09.2008 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, позивач [PERSON] 06.09.2008 р. зареєстрував шлюб з гр. [PERSON]. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Також з матеріалів справи судом встановлено, що у позивача, крім сина [PERSON], народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08 травня 2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, батьком якої записаний - [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно з довідкою № 3069 від 17.06.2014 року, виданою УПтаСЗН ЗМР по Хортицькому району, [PERSON] отримала допомогу по вагітності та пологах непрацюючим жінкам за період з грудня 2013 року по травень 2014 року у розмірі 1904,00 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що дійсно після стягнення з позивача в судовому порядку аліментів на утримання сина [PERSON], її сімейний стан змінився, у неї народилась ще донька, яку вона зобов'язана утримувати, та погіршився матеріальний стан у зв'язку з тим, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та отримує допомогу по вагітності та пологах непрацездатним жінкам. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач [PERSON] посилався на ті обставини, що позивач має чоловіка, який має постійну офіційну роботу і має можливість утримувати позивача та їхню доньку, тому їх матеріальний стан, як він вважає, не погіршився і дозволяє позивачу сплачувати аліменти на утримання сина-інваліда [PERSON], який потребує додаткових витрат у зв'язку з його хворобою. Також зазначає, що позивач після ухвалення рішення про стягнення з неї аліментів жодного разу не перерахувала гроші на утримання їхнього неповнолітнього сина. Однак, суд вважає, що доводи відповідача щодо наявності у позивача доходу, що значно перевищує його дохід, оскільки в неї є інший чоловік і вони ведуть спільне господарство і мають спільний бюджет, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а не членів його родини. Таким чином, на думку суду, зазначені відповідачем обставини не відносяться до обставин, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. За таких обставин суд вважає, що позивач дійсно має право на зменшення аліментів, але не в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн., як вона зазначає в позові, оскільки здоров'я її неповнолітнього сина [PERSON] постійно потребує додаткового медичного огляду та лікування, тобто фактично потребує постійних додаткових витрат, що є суттєвими обставинами, що мають значення для справи. Враховуючи, що на утриманні у позивача знаходиться ще одна неповнолітня дитина і вона сама знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона на даний час офіційно не працює, має нестабільний заробіток, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача з 1/4 до 1/6 частки від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial