Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого вказала, що вона зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі: її донька [PERSON] та її онук [PERSON] Вказана квартира знаходиться у власності Мирноградської міської ради. Наймачем житлового приміщення згідно з ордером [NUMBER], виданим за рішенням Димитровської міської ради від 27.03.1975 № 7, був її чоловік [PERSON], який 07.01.2018 був знятий з реєстрації у зв'язку зі смертю. Відповідачі з 1996 року фактично у зазначеній квартири не проживають, оскільки вони мешкають у Палестині, на території Сектору Газу, їх адреса проживання їй невідома. З 1996 року відповідачі жодного разу не виявили бажання проживати разом з нею за місцем своєї реєстрації, всі обов'язки щодо сплати комунальних платежів виконуються тільки нею. Реєстрація відповідачів у квартирі позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи двічі сповіщеними про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з'явилися без повідомлення причин, відзиву на позов не подали. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Мирноградської міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позовних вимог. Заслухавши порзивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю і на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER], виданого за рішенням викончого комітету Димитровської міської ради № 7 від 27.03.1975, передана у користування [PERSON], який помер [INFO] та який перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] Дана обставина підтверджується ордером [NUMBER] від 27.03.2017, свідоцтвами про одруження, про смерть (а.с.4, 5, 6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 31.05.2018 у вказаній квартирі зареєстровані в якості членів сім'ї наймача: дружина - позивач [PERSON], 1951 року народження, з 07.08.1992 донька - відповідач [PERSON], 1970 року народження, та онук - відповідач [PERSON], 1992 року народження (а.с.8). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирнограда від 31.05.2018 відповідачі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактично не мешкають за вказаною адресою з 1996 року, проживаючи в Палестині на території Сектору Газа (а.с.7). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в одному підїзді зі [PERSON] з моменту заселення у будинок, тобто з 1975 року. Сім'я позивача складалася з чоловіка і єдиної доньки [PERSON], яка після закінчення інституту вийшла заміж за іноземця, з яким більше ніж двадцять років тому уїхала на Батьківщину чоловіка до Сектору Газа. Зараз у [PERSON] п'ятеро дітей, старший син [PERSON] народився в Україні. Додому у гості [PERSON] приїжджала один раз з чоловіком і дітьми, це було до 2014 року. Після того вона її не бачила. Подружжя [PERSON] - порядні, хороші люди, вона ніколи не чула, щоб вони заважали своїй доньці проживати разом з ними. Взимку 2018 року чоловік позивача помер. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона теж мешкає в одному під'їзді з позивачем, але з 2008 року. З цього часу їй відомо, що позивач мешкала разом зі своїм чоловіком, який помер на початку 2018 року. Вона чула, що в них є єдина донька, яка мешкає з чоловіком-іноземцем в іншій квартирі. Доньку позивача вона ніколи не бачила, але чула, що та приблизно о 2010 році приїжджала до батьків у гості. На похованні батька її не було. Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення. Згідно за приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом. Відповідно до ст.ст.73-75 ЖК України позивачем по такій справі може виступати власник житла, наймач, члені його сім'ї, у тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом, як тимчасово відстуні. Встановлено, що житлова квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], не приватизована, є комунальною власністю, позивач користується нею на підставі договору найму жилого приміщення як член сім'ї наймача. У якості членів сім'ї наймача з 1992 року у вказаному житлі також зареєстровані відповідачі, які, як встановлено у суді, не мешкають в ньому понад шість місяців, покинули його добровільно у звзяку з обранням іншого місця проживання. З'ясовуючи причини відсутності відповідачів на спірній жилій площі понад двадцяти років, суд не встановив, що вони були поважні, тому вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що належать задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved