Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.11.2009 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надала у борг відповідачу кошти у сумі 40\~000 грн. 00 коп., зі строком повернення до 07.03.2010 року. Жодного із зобов'язань по оплаті відповідач не виконала. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.12.2011 року з [PERSON] стягнуто кошти у сумі 40\~000 грн. 00 коп. у повернення боргу. Борг вона не повертає, тому позивач збільшила позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати становлять 47 251 грн. 13 коп., а 3 % річних за час прострочення 6\~684 грн. 00 коп за період з 07.12.2011 оку по 01.07.2017 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надіслала суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, збільшенні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялася належним чином, повідомлень про причину неявки чи розгляд справи у її відсутність не надходило, а тому суд вважає, що можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проводився за відсутності сторін без фіксації судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України. На підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до закону, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 07.11.2009 року між сторонами було укладено договір позики, за яким позивач надала у борг відповідачу кошти у сумі 40\~000 грн. 00 коп., зі строком повернення до 07.03.2010 року. Відповідач належним чином не виконувала зобовязання за договором, тому рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07.12.2011 року з неї стягнуто кошти у сумі 40\~000 грн. 00 коп. у повернення боргу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених по справі обставин суд визнає, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у зв'язку з невиконанням відповідачем позикових зобов'язань за період з 07.12.2011 оку по 01.07.2017 року. Згідно\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як випливає з приписів\~статей 598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення грошової суми, яке не виконано, не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно проведених позивачем розрахунків, інфляційні втрати становлять 47 251 грн. 13 коп., а 3 % річних за час прострочення 6\~684 грн. 00 коп. Оскільки вказані розрахунки проведені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, вони приймаються судом до уваги при ухваленні рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, письмово свого розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних суду не надала. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved