Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, посилаючись на те, що 22.05.2014 вони з відповідачем уклали шлюб. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 01.07.2020 шлюб між ними було розірвано. З часу припинення шлюбних відносин дитина проживає разом із нею. У вересні 2018 року відповідач забрав у неї дитину і незаконно вивіз її за межі України в Росію і майже рік дитина проживала у батьків відповідача в Російській Федерації. Як їй згодом стало відомо, відповідач безперешкодно без її письмової згоди виїхав за межі території України з їхнім малолітнім сином з огляду на те, що дитина має громадянство Російської Федерації, що підтверджується доданою до позову копією відповіді на адвокатський запит Головним територіальним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Згідно з відповіддю 10.09.2018 дитина перетинала державний кордон України громадянином Російської Федерації. Ті обставини, що їхній син [PERSON] має громадянство Російської Федерації дає право відповідачу як громадянину Російської Федерації безперешкодно виїхати разом із сином за межі України без її згоди, тобто незаконно вивезти дитину в іншу країну. Відповідач неодноразово погрожував забрати сина і вивезти безперешкодно в Росію до батьків, а з урахуванням викладених вище обставин ці погрози не безпідставні. Вважає, що такі дії відповідача по відношенню до малолітнього сина є протиправними, оскільки дитина є громадянином України, місце проживання у м. Мелітополі зареєстровано належним чином і відібрання п`ятирічної дитини від матері негативно вплине на його психічний стан та подальший духовний розвиток. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини вона змушена звернутися до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання дитини з матір`ю. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його та відповідача відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області та долучення до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 10.06.2021 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] та відповідного висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.05.2014 між сторонами було зареєстровано шлюб /а.с.10/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] /а.с.3/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 01.07.2020 шлюб між сторонами розірвано /а.с.11-12/. Відповідно до довідки, виданої уповноваженою особою по будинку [ADDRESS] , від 12.06.2020, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю /а.с.14/. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої 13.05.2020 відділом реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру громадян Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.08.[PERSON] [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] /а.с.16-18/. Відповідно до характеристики, виданої за місцем проживання, [PERSON] зарекомендувала себе як порядна, вихована людина. Постійно бере активну участь у благоустрої будинку та прибудинкової території. Завжди привітна та ввічлива з сусідами, бере участь у загальних зборах та надає матеріальну підтримку під час ремонтів під`їзду. У конфліктних ситуаціях не помічена, а навпаки завжди готова прийти на допомогу /а.с.19/. Відповідно до висновку лікаря-психіатра КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 21.07.2020 [PERSON] , даних за порушення психічної діяльності [PERSON] не виявлено /а.с.20/. Відповідно до відповіді Державної прикордонної служби України інформація щодо перетинання державного кордону України у період з 01.09.2018 по 31.07.2019 громадянином України [PERSON] , [INFO] в базі даних відсутня. Наявна інформація щодо перетинання державного кордону України у період з 01.09.2018 по 31.07.2019 громадянином Російської Федерації: дата перетину - 10.09.2018, виїзд, [PERSON] , [INFO] ; дата перетину - [INFO] , в`їзд, [PERSON] , [INFO] /а.с.22/. Згідно з відповіддю Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 07.07.2020, звернення від громадянки [PERSON] були зареєстровані до ЖЄО Мелітопольського ВП №, а саме: звернення від громадянки [PERSON] від 09.09.2018 були зареєстровані до ЖЄО Мелітопольського ВП № 23923, 23935 від 09.09.2018, №24409 від 14.09.2018 та складено матеріал №19043 від 08.10.2018 згідно Закону України «Про звернення громадян»; звернення від громадянки [PERSON] від 09.09.2018 були зареєстровані до ЖЄО Мелітопольського ВП № 23954 від 09.09.2018 та складено матеріал №17250 від 09.09.2018 згідно Закону України «Про звернення громадян» (спрощена система - інший результат); звернення від громадянки [PERSON] від 09.09.2018 були зареєстровані до ЖЄО Мелітопольського ВП № 23967, 23975 від 09.09.2018 та складено матеріал №17257 від 09.09.2018 згідно Закону України «Про звернення громадян» (спрощена система - інформація потребує додаткового розгляду) /а.с.24/. Згідно з відповіддю Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 07.07.2020, за повідомленням до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області зареєстровано ЄО № 23923, 23935 від 09.09.2018, №24409 від 14.09.2018 та проведена перевірка, матеріал №19043. За наслідками проведеної перевірки, факти порушень вимог чинного законодавства не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Рекомендовано [PERSON] звернутися до суду для визначення місця мешкання спільної дитини /а.с.25/. Відповідно до направлення сім`ї/особи до іншого суб`єкта для надання соціальних послуг №133 від 27.10.2020 сім`я [PERSON] у зв`язку зі складною життєвою ситуацією, а саме сім`я, в якій дитина та мати постраждали від жорстокого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення, була направлена Мелітопольським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до Благодійної організації Благодійного фонду «Все можливо» для вжиття відповідних заходів щодо надання необхідних послуг для розв`язання проблеми згідно з компетенцією /а.с.26/. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ст. 141 СК України). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі статтею 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , №123/6 від 10.06.2021, [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Питання щодо надання до суду висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглядалося 24.05.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Члени комісії вирішили, що немає підстав не підтримати позов [PERSON] до [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Виходячи з вищевказаного, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 24.05.2021,

Outcome: approved