Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 07.09.2010року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона (дочка померлого) та відповідачі по справі (дружина та син померлого) є спадкоємцями 1/4 частки квартири [ADDRESS], яка на праві спільної сумісної власності належить співвласникам [PERSON], [PERSON] ([PERSON] після одруження) [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тією обставиною, що частки спадкодавця та інших співвласників квартири є невизначеними. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подано суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, подано суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, просять позов задоволити. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.06.1995року виданого Тернопільським міським БТІ, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] ([PERSON] після одруження) [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 06.09.2010року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 106774 від 07.09.2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1203. Спадкоємцями після його смерті є позивач (дочка померлого), яка спадщину у встановлений законом строк прийняла та відповідачі по справі (дружина та син померлого), які відмовилися від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] від 16.10.2014року, позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], після померлого 06.09.2010року [PERSON]. При цьому нотаріусом було встановлено, що за життя спадкодавця, між ним та іншими співвласниками квартири частки не були визначені у встановленому законодавством порядку, нотаріус не може встановити спадкову масу, визначити конкретний розмір спадкового майна, а отже видати свідоцтво про право на спадщину та провести державну реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно ч.ч.1,2 ст. 372 ЦК України, майно що є спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Суд зазначає, що судовому захисту підлягає право усунення порушення якого, невизнання чи заперечення, не може бути здійснене в позасудовому порядку. За приписами частини четвертої ст. 372 ЦК України, передбачено, можливість поділу майна, котре перебуває у спільній сумісній власності, шляхом укладання відповідного договору у письмовій формі та його нотаріального посвідчення. Згідно частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду (ч.2 ст. 370 ЦК України). На допустимості обраного способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753\\0\\4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Належних та допустимих доказів існування угоди про відступ від рівності часток співвласників квартири [ADDRESS], судом не здобуто та сторонами спору суду не надано. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого 07.09.2010року [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved