Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, який в подальшому було уточнено її представником [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.02.2017 та відповідно якої він має такі повноваження. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17.07.2012 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 310. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Проте, після укладення шлюбу та навіть після народження дитини між сторонами так і не склалося подружнє життя та 29.11.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає , що з 18.05.2016 вона не працює і допомоги на дитину не отримує, доходів також не отримує. У звязку з хворобою дитини та, враховуючи рекомендації лікарів, [PERSON] не може здати дитину до дитячого дошкільного закладу і змушена сама доглядати за нею. До розірвання шлюбу між сторонами відповідач матеріально допомагав позивачеві та у середньому надавав 2000 грн на місяць, до того ж позивач отримувала допомогу на дитину, проте вже в грудні відповідач надав 1000 грн, а 01.01.2017 лише 310 грн. При цьому позивач зазначає, що її реальні витрати на дитину у звичайному режимі, коли дитина не хворіє, фактично складають 2400 грн на місяць. До того ж [PERSON] проживає з донькою у квартирі, яка належить її матері, проте за утримання квартири необхідно нести деякі витрати, перш за все сплату комунальних платежів. Позивач зазначає, що відповідач працює в ТОВ «Червоний Сердолік» водієм маршрутки. Позивач вважає, що відповідач не допомагає їй та донці належним чином, ухиляється від оформлення договору про надання допомоги на утримання дитини, при цьому має постійну офіційну роботу та стабільний прибуток, у звязку з чим просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання їх доньки, [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % відсотків від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення\~уточненої позовної заяви з\~ наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 29.11.2016 рішенням Московського районного суду м. Харкова, що не заперечується сторонами та визнано у судовому засіданні відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 320981, виданого 21.06.2013 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 296 (а.с. 5). Як вбачається з копії трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], остання відмітка зроблена 18.05.2016 про те, що вона звільнена за власним бажанням (ст..38 КЗпП України) під час відпустки по догляду за дитиною до трьох років, відповідно до наказу № 85к від 18.05.2016 (а.с. 7-8). Однак, відповідач з січня 2017 належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 406 грн 50 коп. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивачки та дитини, відповідача, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 (одної третьої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 24.01.2017 до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved