Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка») про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в сумі, з урахуванням уточнень, 194\~809 грн. 80 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що перебувава в трудових відносинах с підприємством до 29.04.2010 р. і був звільнений за власним бажанням .На час звільнення заборгованість за два місяця ( з березня по квітань 2010 р.) складала 8\~831 грн. 87 коп. , яка стягнута за судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.02.2012 р. та перерахована 07.10.2016 р. Позивач вказує, що кількість робочих днів затримки з квітня 2010 р. по жовтень 2016 р. становить 1614 грн., при середньоденній заробітній платі 120 грн. 70 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - позовні вимоги визнав частково, стверджуючи, що згідно з графіком роботи підприємства, за період з 30.04.2010 р. по 06.10.2016 р. було 552 робочих дня, з вересня 2015 р. завод не працює, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 66\~626 грн. 40 коп. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» та звільнений за власним бажанням 29 квітня 2010 р. Повного розрахунку з [PERSON] в день звільнення підприємство не здійснило. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки підприємства, середньоденний розмір заробітної плати [PERSON] на момент його звільнення ( 29.04.2010 р.) становить 120 грн. 70 коп. Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.02.2012 р. , з ДП «ХПЗ ім. Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по заробітній платі за березень і квітень 2010 р. в 8\~831 грн. 87 коп. Жовтневим відділом державної виконавчої служби територіального управління юстиції в Харківській області, на виконання судового наказу перерахована позивачу 07.10.2016 р. зазначена сума, що підтверджується відповідним банківським документом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 29.01.2014 р. (у справі 6-144ц13) непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з вимогами ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені [PERSON] на підставі ст.117 КЗпП України суд виходить з графіку роботи підприємства , який був проваджений ще на час роботи позивача, починаючи з 14.01.2010 р. До матеріалів справи долучені копії наказов по підприємству, зокрема від 12.01.2010 р., 02.02.2010 р., 02.03.2010 р., 02.04.2010 р. про призупинення роботи підприємства, початок простою. На підставі цього графіку роботи підприємства , з часу звільнення [PERSON] 29.04.2010 р. та непроведення остаточного розрахунку за два місяця до серпня 2015 р. було 552 робочих дня, з вересня 2015 р. по жовтень 2016 р.( час отримання позивачем заборгованості) підприємство не працює. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 66\~626 грн. 40 коп. ( 120,70 грн. х 552 робочих дня ) і встановлена без утримання податку і інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника. \~\~\~\~\~Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial