Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, у них відсутнє взаєморозуміння, протягом останнього часу вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, шлюб має формальний характер. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просить його задовольнити, миритися не бажає. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечив позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області шлюбі з 21.11.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 25.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. Неповнолітніх дітей у сторін немає. Як убачається із змісту позовної заяви, між сторонами втрачено почуття взаєморозуміння, вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені, примирення між сторонами неможливе. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Також позивач просить стягнути із відповідача в її користь судовий збір, сплачений при зверненні до суду із позовною заявою. Згідно квитанції №628552149.1 від 05.10.2016 року [PERSON] сплатила 580 грн. судового збору. У силу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір справляється за ставками: 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн. На підставі наведеного, враховуючи норми ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved