Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати обєктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] будівлю № 18 (гараж № 3) загальною плошею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом та нежитлове примішення, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 16; визнати за [PERSON], [INFO] (паспорт серії КВ 253448) право власності на 1/2 частку у будівлі № 18 (гаражі № 3) загальною площею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом та позначений у технічному паспорті літерою В-1; визнати за [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 1/2 частку у будівлі № 18 (гаражі № 3) загальною площею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом та позначений у технічному паспорті літерою В-1; визнати за [PERSON], [INFO] (паспорт серії КВ 253448) право власності на 1/2 частку у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 16; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 1/2 частку у нежитловому приміщенні, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 16. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 вересня 1997 року між нею та Відповідачем, [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Львова було укладено шлюб. Зазначає, що за час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність нерухоме майно, а саме: гараж загальною плошею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом та нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привоказальна, 16. Стверджує, що вказане нерухоме майно було придбане спільними коштами подружжя, за час перебування у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю. Просить позов задовольнити. Сторони в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 20 вересня 1997 року між Позивачем, [PERSON] та Відповідачем, [PERSON] міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Львова було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, за відповідачем було зареєстровано право власності на: будівлю № 18 (гараж № 3) загальною плошею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом. Згідно ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на ньогомайно зареєстровано лише за одним з подружжя. Ст. 57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Судом під час розгляду справи не здобуто доказів придбання спірного майна виключно за особисті кошти відповідача. Також судом не здобуто доказів окремого проживання позивача та відповідача у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин на час придбання спірного майна. А відтак, позовні вимоги [PERSON] щодо поділу нерухомого майна будівлі № 18 (гараж № 3) загальною плошею 27,7 м2, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Під Дубом як спільної сумісної власності її та відповідача [PERSON], є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, у відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд відмовляє у визнанні обєктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 16 та у поділі зазначеного майна, оскільки жодних правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно позивачем та стороною Відповідача надано не було. Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При розгляді даного спору суд враховує і рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, на підставі аналізу норм цивільного та сімейного законодавства щодо поділу спільного майна подружжя, їх тлумачення Конституційним Судом України, вимоги щодо поділу спільно майна подружжя є підставними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 60,63,69,70,71 Сімейного Кодексу України, ст.ст.364, 368,370,372 ЦК України, ст.ст. 3, 10,11,57-61,88,208,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial