Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , який в ході розгляду справи уточнила та просить суд визначити місце проживання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею, матір`ю дитини, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/2 частки доходу (заробітку) щомісячно, до його повноліття, посилаючись на обов`язок відповідача по утриманню їх неповнолітньої дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають малолітнього сина [PERSON] , який після розірвання шлюбу з відповідачем, проживає з нею. Однак ще за спільного життя відповідач неодноразово повідомляв її про те, що в будь-який час може забрати у неї дитину і повністю ізолювати сина від неї, тому вважає, що наразі виник спір з приводу місця проживання їх сина, який потребує врегулювання. Вона офіційно працює, має стабільний дохід, матеріально забезпечена та має необхідні умови для проживання дитини. Вважає, що [PERSON] буде краще з нею, оскільки вона прискіпливо ставиться до кожної дрібниці, що стосується життя сина, є відповідальною та турботливою, на обліку у лікарів не перебуває, не має шкідливих звичок, не веде аморальний спосіб життя. Крім того, враховуючи, що відповідач працездатний та отримує високий прибуток, до того ж син часто хворіє та потребує постійного догляду, лікування та профілактики захворювань, просить стягнути аліменти в заявленому розмірі. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 17 червня 2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження справи в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 13 серпня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в тексті уточненого позову. Згідно письмовї заяви, поданої 30.11.2020 до канцелярії суду, зменшив заявлені вимоги та просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнав в повному обсязі, зазначивши, що він ніде не працює. Представник третьої особи [PERSON] проти вимог в частині визначення місця проживання дитини не заперечувала з підстав, викладених у висновку. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року (а.с. 7 копія свідоцтва), який рішенням суду від 11 вересня 2019 року між ними розірвано (а.с. 9-11), та є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8 копія свідоцтва). Відповідно до\~частини третьої\~статті 51\~Конституції України\~сім`я,\~дитинство,\~материнство і\~батьківство охороняються\~державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене підтверджується\~правовою позицією\~Верховного Суду\~України,\~викладеною в\~постанові №\~757/11568/15-ц\~від 14\~грудня 2016\~року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється відповідачем, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю (а.с. 12 копія довідки). Згідно з характеристикою КЗ «ДНЗ (ясла-садок) № 231 КТ» КМР, в період з червня 2019 року по березень 2020 року (в межах закладу дошкільної освіти) вихованням дитини займалися і мама,і тато забирали і приводили дитину разом та поодиноко (а.с. 55 копія характеристики). Відповідно до висновку виконкому Металургійної районної в місті ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , складеного 09.07.2020 за вих. № 14/29-1703, виконком районної в місті ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю (а.с. 75). В судовому засіданні 17.06.2020 відповідач [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання їх спільної з позивачем дитини з матір`ю. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини. Крім того, згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ч.1 ст. 183 СК України, визначено розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з викладеним, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову, та вважає за можливе стягувати із [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, на утримання сина до його повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. Відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позову є 04 лютого 2020 року. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини в сумі 1681,60 грн. Крім того, частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу договір про надання правничої допомоги, в якому погоджено суму правничої допомоги за надання юридичної допомоги, та документ про сплату понесених витрат. Оскільки відповідачем не заявлено вимог про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з не співмірністю витрат, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved