Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування вказала, що перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи виконробом у ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство». 31 грудня 2013 року звільнена по ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення повний розрахунок з нею проведений не був. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.04.2015 року з відповідача на її користь стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 21\~772,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1725,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 9\~932,33 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 1000,00 грн., а всього 34430,22 грн. Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 116, 117 КЗпП України, [PERSON] просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати у період з липня 2012 року по грудень 2013 року включно у розмірі 16\~141,00 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2015 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 8\~500, 00 грн., а також судові витрати: на правову допомогу у розмірі 600,00 грн. та судовий збір 487,20 грн. Представником відповідача до суду надано заперечення до позову, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки за рішенням суду 19 жовтня 2015 року всі кошти позивачці виплачені, що стосується компенсації, то вона, вважає представник відповідача, нараховується виключно у звязку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї її частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду. Відповідач зазначає також, що витрати на правову допомогу документально не підтверджені, а тому стягненню не підлягають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові, а представник відповідача вважав вимоги такі, що не підлягають задоволенню, надавши пояснення такі, як викладені в запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до \~ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~ В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 21\~772,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1725,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 9\~932,33 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 1000,00 грн., а всього 34430,22 грн. На виконання рішення суду відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області поступово, декількома платежами, останнім 19 жовтня 2015 року, виплатив суму [PERSON], яка стягнута рішенням суду від 29 квітня 2015 року. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судовим рішенням встановлено та не потребує доказуванню, що [PERSON] працювала у ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» виконробом з 27.06.2012 року з окладом згідно штатного розкладу, та з 21.12.2013 року звільнена з займаної посади за згодою сторін. Згідно штатного розкладу посадовий оклад виконроба складав 1500 грн. Верховним Судом України зроблені наступні правові висновки, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для судів: невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду (справа № 6-159цс13); непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (справа № 6-144цс13). Отже, виходячи з системного аналізу норм матеріального права та

Outcome: approved