Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа на стороні позивача: [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру у неї виникло на підставі договору дарування від 09.10.2010 року. В квартирі зареєстровані батько - [PERSON] , [INFO] та брат [PERSON] , [INFO] . Брат [PERSON] не проживає в квартирі з 01.05.2012 року. Перешкод в користування житловим приміщення відповідачу вона не чинила, він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується. Його особистих речей та документів в квартирі немає, він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб та сплачуються нею щомісячно, факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Позивач просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 26.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 08.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представника позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримала, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про день та час розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив, відзиву до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вищевказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,90 кв.м., що підтверджується договором дарування від 09.10.2010 року (а.с.8). Згідно витягу з про державну реєстрацію прав від 15.09.2011 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 09.10.2010 року (а.с. 9). З довідки ЖБК №30 від 18.02.2020 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З акту №20 ЖБК №30 від 18.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , з 01.05.2012 року фактично не проживає (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2020 року встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.30 ) Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але фактично в зазначеній квартирі не проживає. На даний час позивач [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її житловому приміщенні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840.80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved