Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування позову зазначила, що 30 вересня 2015 року на підставі наказу головного лікаря Талалаївської ЦРЛ її було звільнено з посади. Після звільнення з роботи відповідач не провів з нею повного розрахунку. Лише 05.09.2016 року з позивачем було проведено розрахунок. Враховуючи, що її середньоденний заробіток за останні два місця роботи серпень вересень 2015 року - складає 67 грн., та те що період затримки розрахунку складає 340 днів, так як відповідач сплатив суму індексації заробітної плати та компенсацію лише 05 вересня 2016 року, просила стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 жовтня 2015 року по 04 вересня 2016 року в розмірі 22 780 грн. В судове засідання позивач не з`явилася, але надала суду заяву в якій просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - Талалаївської ЦРЛ - в судове засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд цивільної справи без участі представника ЦРЛ та заперечення на позов. В обґрунтуванні заперечення зазначено, що діючим кошторисом на 2016 рік, затвердженим Талалаївською РДА, кошти на виплату індексації заробітної плати за 2014 та 2015 роки не передбачено. При звільненні позивача [PERSON] всі належні їй суми, які підлягали виплаті, виплачені вчасно, тому просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 30.09.2015 року звільнена з посад, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). Відповідно до зазначеного позивачем посилання в позовній заяві, не спростованого відповідачем у запереченні, її середньоденний заробіток за останні два місці роботи перед звільненням складає 67 грн. При звільнені робітника, згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.3ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено в ході судового розгляду розрахунок відповідача з позивачем було проведено 05 вересня 2016 року шляхом перерахування [PERSON] коштів в сумі 2783 грн. 94 коп. на її картковий рахунок (а.с.4), про що зазначено в позові та не оспорюється відповідачем. Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України і ст.33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Конституційний Суд України, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 КЗпП України з моменту припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як було встановлено в ході судового розгляду відповідно до посилання позивача, не оспореного відповідачем, розмір середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи позивача [PERSON] становить 67 грн., а затримка розрахунку при звільненні [PERSON] складає 340 календарних днів, за період з 01 жовтня 2015 року по 04 вересня 2016 року. Розмір середнього заробітку позивача [PERSON] за даний період затримки становить 22 780 грн. (67 грн. х 340 днів). Тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved