Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В листопаді 2012 року до неї звернулася [PERSON] з проханням дозволити їй тимчасово проживати у її квартирі, зазначеній вище, а також надати дозвіл на реєстрацію у цій квартирі. Таку згоду вона надала і 13.11.2012 року [PERSON] була зареєстрована. У квартирі позивача [PERSON] не проживала і не проживає, ніяких комунальних платежів не робить, ніяких мір до збереження квартири, в тому числі шляхом її ремонту, не приймає. На її неодноразові прохання та вимоги добровільно знятися з реєстраційного обліку з квартири не реагує. Останнє відоме їй місце проживання відповідача - [ADDRESS] . Заяву на зняття з реєстраційного обліку відповідач подати не бажає, добровільно знятися з обліку відмовляється, тому вона вимушена звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав, оскільки своїми діями [PERSON] порушує її законне право володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності відповідно свідоцтва про право власності від 15.09.2006 року, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] із цієї квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, про причини неявки суд не повідомляла, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у її відсутність, на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, неявкою її в судове засідання без поважних причин та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме частиною приміщення житлового будинку, власником якого є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно сформованого Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 15.09.2006 року за № 11852905 (а.с. 3, 4). Згідно будинкової книги на квартиру [ADDRESS] , також зазначено, що власником вказаної квартири є [PERSON] , та у розділі ІІІ «прописка» вказаної будинкової книги наявна інформація про те, що у квартирі з 13.11.2012 року зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідно довідки за №01/01-20/478/01/477 від 19.01.2021, наданої виконавчим комітетом Уманської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої головою квартального комітету виконавчого комітету Уманської міської ради станом на 15.12.2017 року за № 533, [PERSON] , [INFO] , онука власника - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у квартирі з 2013 року. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] дійсно за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2002 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасові відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст. 107 ЖК України (аналогічна ст. 167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Суд враховує правову позицію, викладену в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважних причин понад десять років, тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У своєму позові позивач також просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності відповідно свідоцтва про право власності від 15.09.2006 року, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] із цієї квартири. Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, окремого рішення про зняття особи з реєстраційного обліку не вимагається, а тому додаткові позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. У випадку ж відмови уповноваженого державного органу зняти з реєстраційного обліку на підставі рішення суду про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням заявник в праві оскаржити таку відмову до адміністративного суду. У зв`язку із зазначеним, оскільки судом вирішено питання про задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що належить позивачу по справі, то позовні вимоги в частині зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки позивач фактично просить суд вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади без їх попереднього рішення. При цьому, вказане рішення є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору (а.с. 8, 15), у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial