Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 727,50 грн. впродовж 2016 року та до досягнення повноліття [PERSON] у наступні роки у розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з відповідачем вона проживає окремо, матеріальне забезпечення сина відповідач не здійснює. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяви, в яких просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Заявою від 18.01.2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. Знов просила розглянути заяву без її участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтвердив, що з [PERSON] має спільного сина [PERSON] 26.02.2010 року. Готовий платити аліменти на утримання своєї дитини в розмірі 750 грн. на місяць. Пояснив, що він доглядає мати похилого віку, яка перебуває в реанімації, значні кошти йдуть на її лікування. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС №140110, виданого 15.03.2010 року виконкомом Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], який народився 26 лютого 2010 року. Факт батьківства з боку відповідача не заперечується та підтверджений ним в судовому засіданні. Згідно з довідкою №1115 від 26.05.2016 року, виданою виконавчим комітетом Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON] проживає разом з матірю за адресою с. Олексіївка вул. Миронова 4. Відповідач підтвердив, що син проживає разом з матірю., відповідач проживає окремо від позивачки та їх сина. Допомогу сину він надає періодично, зокрема на 1 вересня 2016 року надав грошову допомогу. Пояснив це наявністю конфлікту, відсутністю нормальних стосунків з позивачкою. Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини регулярно не надає, є працездатним, хронічних хвороб не має. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що не працює та має нерегулярний дохід. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб. В той же час враховуючи відсутність постійного та стабільного заробітку відповідача, його твердження щодо неможливості сплати аліментів в розмірі 900 грн. на місяць, суд дійшов про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 850 грн. щомісяця. Цей розмір є більшим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial