Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] біржі «Інтеграл» про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, вказавши на те, що 30 вересня 1998 року позивач придбала у відповідача [PERSON] житловий будинок №204 по вул. Центральній (Леніна) в селі Орлянське Василівського району Запорізької області. Купівля-продаж вказаного будинку на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» булла оформлена і зареєстрована Запорізькою [PERSON] Біржою «Інтеграл» договором купівлі-продажу від 30.09.1998 року. Угода купівлі-продажу спірної нерухомості, що укладена позивачем 30.09.1998 року на товарній біржі, відповідала вимогам діючого на той час законодавства, не порушувала прав жодної з осіб. Договір був повністю виконаний сторонами, позивачем були сплачені кошти у розмірі встановленому договором, а продавцем за угодою був переданий технічний паспорт на житловий будинок. Позивач вселилася у зазначений будинок, зареєструвала у ньому своє місце проживання та проживає у цьому будинку по теперішній час. Договір укладений при дотриманні домовленості сторін із приводу всіх істотних умов договору, відбулося його повне виконання, а тому можливо вважати угоду дійсною. В червні 2017 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про проведення державної реєстрації прав власності на домоволодіння, проте в проведенні державної реєстрації права власності на будинок було відмовлено, оскільки договір оформлений на товарній біржі, що суперечить вимогам ст.227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору. Таким чином, порушуються права позивача як власника нерухомого майна, а тому вона змушена звернутися до суду та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №204 по вул. Центральній (Леніна) в селі Орлянське Василівського району Запорізької області, укладений між [PERSON] та [PERSON], оформлений 30.09.1998 року Запорізькою товарною біржею «Інтеграл», зареєстрований за №Н-325 від 03.09.1998 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с.Орлянське, вулиця Центральна (Леніна), 204, Василівського району Запорізької області. Ухвалою Василівського районного суду від 27 листопада 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. 15 грудня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу\~ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності\~Цивільного процесуального кодексу України в редакції\~Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З урахуванням вищезазначеного, судовий розгляд вказаної цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності\~Цивільним процесуальним кодексом України\~в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримує повністю, наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, згідно довідки «Укрпошти» судова повістка не вручена з причини смерті адресата. Представник відповідача [PERSON] біржі «Інтеграл» у судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не зявилися у судове засідання. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30 вересня 1998 року, укладеного між членами товарної біржі «Інтеграл» [PERSON] і [PERSON], [PERSON] продав, а [PERSON] придбала домоволодіння, розташоване на земельній ділянці 0,25 га Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області по вул. Леніна №204 в селі Орлянське. За вказаною адресою розташовані: А-і житловий будинок, жилою площею 34,6 кв.м., Б-1 сарай, В-1 гараж, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Е-1 сарай, З-1 літня кухня, И-1 котельна, Ж душ, Пг1 погріб, Пг2 погріб, №1 огорожа. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу зареєстрований на [PERSON] біржі «Інтеграл» в Журналі реєстрації угод від 30 вересня 1998 року за №Н-325. Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавець за договором продав житловий будинок позивачу за 24295 гривень, які отримав від покупця до підписання договору, та зобовязується звільнити будинок, знятися з реєстрації, а також сплатити всі фінансові платежі до 10 жовтня 1998 року. Сторони засвідчили, що зазначений обєкт нерухомості нікому о укладення угоди не проданий, не подарований, не закладений у спорі та під арештом не перебуває. Вищевказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, ніяких обмежень для його укладання не було, укладений договір купівлі-продажу нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі. Крім того, 23 лютого 1999 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договір, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку під №204, розміром 0,25 га, яка знаходиться на території Орлянської сільської ради Василівського району Запорізької області по вул. Леніна в селі Орлянське, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Договір 23.02.1999 року посвідчений державним нотаріусом Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], і зареєстрований в реєстрі за №298. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 102082378 від 31.10.2017 року Земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Орлянське, вул. Центральна (Леніна), 204, зареєстрована за [PERSON]. [PERSON] Свідоцтва про одруження серії І-ЖС №045572, [PERSON] після одруження має прізвище «Ніконенко». Відповідно до копії паспорта позивача [PERSON] зареєстрованим місцем її проживання з 18 серпня 1999 року до теперішнього часу є адреса: с. Орлянське, вул. Леніна, 204, Василівського району Запорізької області. Тобто судом встановлено, що позивач дійсно проживає у житловому будинку №204 по вул. Леніна, в с.Орлянське Василівського району Запорізької області, який був нею придбаний на підставі укладеного біржового договору купівлі-продажу відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про товарну біржу»\~і у відповідності до Правил біржової торгівлі на товарних біржах, що діяли на час його укладання. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомості діяв\~Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі\~Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладання спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Спірний договір купівлі-продажу відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладання, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями\~ст.227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину. Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку при укладенні договору не була дотримана, так як договір був оформлений та зареєстрований у [PERSON] біржі «Інтеграл» відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, про що зазначено у тексті договору.\~\~ Відповідно до ч.2\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, суперечливі норми законодавства призвели до того, що укладений Позивачем договір купівлі-продажу та зареєстрований товарною біржею не був посвідчений у нотаріальному порядку. Крім того, у відповідності до пункту 2\~постанови Кабінету Міністрів України «Про врегулювання сплати державного мита при відчуженні обєктів нерухомого майна» №1030 від 13.08.1996 року, яка діяла на момент укладення договору міни нерухомого майна від 30 вересня 1998 року, будь-які угоди про відчуження об'єктів нерухомого майна, які укладаються на біржах, в агентствах нерухомості тощо, прирівнюються до нотаріального посвідчення цих договорів. Відповідно до положень\~ст.328 ЦК України (в редакції від 16.01.2003р.), який набрав чинності з 01.01.2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч.3,4\~ст.334 ЦК України\~(в редакції від 16.01.2003р.) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме на майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.2\~ст.215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦК України\~цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ч.3\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст.3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним стала та обставина, що вона на даний час позбавлена можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано нею на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності на будинок може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу жилого будинку, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду. Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу спірного будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний жилий будинок переданий позивачу, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу будинку. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем як докази.

Outcome: approved