Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності, поділ спільної сумісної власності подружжя та стягнення ? частини вартості майна, посилаючись на наступні обставини. 05.06.1993 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований відділом РАЦС Жовтневого району м. Могилів, Республіки Білорусь, актовий запис № 371. На даний час вони з відповідачкою проживають окремо та не ведуть спільного господарства. За час сумісного життя у шлюбі на території України та за спільні кошти позивачем та відповідачем було придбане майно: ➢автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; ➢причіп-фургон житловий СВІФТ Європа 550, державний номерний знак [NUMBER]; ➢нежитлове приміщення комплекс загальною площею 317,7 м2, що знаходиться по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської області. В даний час виникло питання розділу спільно нажитого майна, проте відповідач не визнає за позивачем права власності на ? частину майна. Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, яке є сумісною власністю подружжя, їх частини є рівними. Таким чином, як відповідач, так і позивач має право на ? частину майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 31.10.2017р., підтримала позицію позивача. В судовому засідання відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав частково. В частині поділу нежитлового приміщення комплексу, що розташований по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської області заперечував, оскільки вважає, що є його особистою власністю як приватного підприємця. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі ордера серії КВ № 29218 від 27.02.2017р., позовні вимоги в частині поділу нежитлового приміщення комплексу, що розташований по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської області, просила залишити без задоволення, оскільки вказане майно є майном відповідача як фізичної-особи підприємця, придбане та використовується в підприємницькій діяльності відповідача з метою отримання прибутку, і дане майно слід вважати його особистою приватною власністю, а не обєктом спільної сумісної власності подружжя. В іншій частині позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частин 1,2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 червня 1993 року перебували у зареєстровану шлюбі, актовий запис № 371, про що свідчить в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб І-ЧО №0209668, виданого повторно 25.10.2014р. відділом РАЦС Жовтневого району м. Могилів, Республіки Білорусь. На підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 07.04.2017р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. За період спільного проживання в шлюбі було придбано наступне майно: ➢комплекс загальною площею 317,7 м2, що знаходиться по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської області та розташований на земельній ділянці Жашківської міської ради, який згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.04.2006р. зареєстрований на [PERSON] як приватного підприємця,ринкова вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості комплексу будівель і споруд станом на 18.11.2016р. становить 739859,00 грн.; ➢автомобіль Mersedes-Benz 311 cdi, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER],зареєстрований на [PERSON] 26 серпня 2014 року згідно реєстраційної картки транспортного засобу, ринкова вартість якого відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи станом на 18.11.2016р. становить 416279,00 грн.; ➢причіп-фургон житловий Swift Europa 550, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований згідно реєстраційної картки транспортного засобу на [PERSON] 19 серпня 2016 року, ринкова вартість якого відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи станом на 18.11.2016р. становить 307412,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, факт придбання рухомого і нерухомого майна, а саме: автомобіля [PERSON], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; причіпа-фургона житлового СВІФТ Європа 550, державний номерний знак [NUMBER]; нежитлового приміщення комплексу загальною площею 317,7 м2, що знаходиться по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської області, за час шлюбу подружжям за сумісні кошти знайшов у суді своє підтвердження, а тому як передбачено нормами Сімейного кодексу України майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти визнання нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення комплексу загальною площею 317,7 м2, що знаходиться по вул. Нахімова, 3а в м. Жашків Черкаської областіобєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане майно є майном відповідача як фізичної-особи підприємця, придбане та використовується в підприємницькій діяльності відповідача з метою отримання прибутку, і дане майно слід вважати його особистою приватною власністю. Статтею 57 Сімейного кодексу України чітко визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов'язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на відповідача.Однак, докази того, що вказане нерухоме майно є особистою приватною власністю [PERSON], у матеріалах справи відсутні, а тому його твердження стосовно цього факту слід вважати припущенням, яке не може бути прийняте судом як доказ. Аналогічну позицію викладено у постановах Пленуму Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №235/9895/15-ц та від 07.02.2018р. у справі №654/5243/14-ц, а саме «Спірне майно учасниками справи набуто в період перебування у шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.» Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно пояснень відповідача [PERSON] та з листа повідомлення Територіального сервісного центру №7142 від 12.11.2016р. № 31/23/42-873 зясовано, що автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], 14 червня 2016 року був перереєстрований на іншу особу, тобто проданий, а тому обєктом поділу може бути лише грошова компенсація від вартості вищевказаного автомобіля. Ч.4 с. 71 СК України передбачено присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Оскільки автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER],визнаний спільною сумісною власністю подружжя, не може бути поділений в натурі, а позивач має право на ? цього майна, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належну їй частину автомобіля. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля Mersedes-Benz 311 cdi, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]станом на 18.11.2016р. становить 416279,00 грн.. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню ? частина вказаної ринкової вартості автомобіля, що становить 208139 грн. 50 коп.. Положеннями ч.ч. 1,5 ст. 263 ЦПК України чітко визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає, що позивач [PERSON] має право на ? частину майна набутого за час шлюбу з відповідачем [PERSON]. В поділі причіпа-фургона житлового СВІФТ Європа 550, державний номерний знак [NUMBER], суд вважає за необхідне відмовити, оскільки потреба в його поділі вже відсутня, що підтверджується договором про розподіл майна набутого в шлюбі від 16.02.2018р. З урахуванням вищевстановленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, поділ спільної сумісної власності подружжя та стягнення ? частини майна є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягнення судовий збір в сумі 551 грн.00 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial