Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом, у якому просить скасувати заборону на відчуження 1/6 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 11.02.2015 року за № 8695183 про заборону на відчуження 1/6 частки житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що 02.10.2017 року отримала у спадщину нерухоме майно, яке складається з 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом 2-448, видане 02.10.2017 року, номер запису про право власності 22618328. Співвласниками цього ж будинку (спільна часткова власність) є також: відповідач у справі [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом 2-45 від 15.01.2010 року, розмір частки 1/3; [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом 3-1869 від 12.11.2010 року, розмір частки 1/6. На підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.06.2013 року - батько [PERSON] - [PERSON] позбавлений батьківських прав щодо дитини, а мати померла. Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 05.07.2013 року № 279 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради від 22.07.2013 року № 367 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку. Опікуном призначено її бабусю [PERSON] , на яку покладено обов`язок щодо здійснення контролю за збереженням житла, яке належить дитині. Виходячи з наведеного та згідно з ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси [PERSON] представляє у суді її опікун [PERSON] як законний представник. Залізнична районна державна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає, що не має підстав вирішувати питання щодо зняття заборони на відчуження 1/6 частки житлового буд. [ADDRESS] та рекомендувала відповідачу [PERSON] вирішувати це у суді самостійно. Як зазначено вище, житловий буд. по [ADDRESS] належить позивачу, відповідачу та малолітній [PERSON] на праві спільної часткової власності, у розмірі часток: 1/2, 1/3 та 1/6 часток відповідно. Загальна площа будинку 97,4 кв.м. 1/6 частки, що належить [PERSON] становить 16,2 кв.м., при цьому виділ цієї частки із спільного майна у натурі неможливий, враховуючи планування будинку. У цьому будинку немає належних побутових умов (відсутня каналізація, вбиральня та ванна кімната), протікає дах та є необхідність у капітальному ремонті, що потребує великих коштів. По цій причині у вересні 2020 року позивач з відповідачем досягла згоди про продаж будинку. Відповідач [PERSON] мала намір за рахунок продажу своєї частки та частки підопічної онуки [PERSON] та натомість придбати для дитини повноцінну квартиру на заміну. З цією метою 05.10.2020 року між позивачем, як представником співвласників, та майбутнім покупцем був укладений Договір про наміри, у підтвердження укладення договору купівлі-продажу, де продавцем будуть виступати: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При вивченні документів з`ясувалось, що на 1/6 частку будинку, що належить [PERSON] , заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2014 року по справі № 462/7106/14-ц накладено заборону на відчуження 1/6 частки будинку до досягнення нею повноліття. До участі у справі позивача, як зацікавлену особу, суд не залучив. Наведене підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.11.2020 року № 233318705 з якого видно, що в реєстрі міститься запис про обтяження від 11.02.2015 року № 8695183. Таким чином, накладення заборони на частину нерухомого майна - будинку [ADDRESS] унеможливлює його відчуження для двох співвласників: для позивача та [PERSON] . Позивач обмежена у користуванні та розпорядженні своєю власністю і не має можливості у повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно будинку найближчі 4 роки через незалежні від неї обставини, а саме накладену заборону, що у свою чергу забороняє вчиняти будь-яку нотаріальну дію відносно цього майна. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] (законний представник [PERSON] ) про скасування заборони на відчуження майна. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на мотиви такого, просить позов задовольнити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позов визнала, підтвердила факти наведені у позовній заяві. Зазначила, що крім цього, подала до суду письмову заяву про визнання позову, у якій виклала свою позицію та визнала позовні вимоги. Представники третіх осіб у підготовчому судовому засіданні у вирішенні справи поклалися на розсуд суду. За таких обставин, з врахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.11.2014 року у справі № 462/7106/14 - накладено заборону на відчуження 1/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , до досягнення нею повноліття (а.с. 29-33). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом НМІ 016891 від 02.10.2017 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої львівської державної нотаріальної контори на підставі заповіту від 07.12.2011 року за реєстровим № 2-134 - спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження є її донька [PERSON] , [INFO] , а саме Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 13), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15). Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВМО № 865484 від 15.01.2010 року посвідченого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори на підставі заповіту від 11.06.2009 року за реєстровим № 2-939 - спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1926 року народження є [PERSON] , [INFO] , а саме 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.16), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.17). Свідоцтвом про право на спадщину за законом ВРВ № 545462 від 12.11.2010 року посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1986 року народження - є її донька [PERSON] , [INFO] року, а саме 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 18), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 19). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається зі ст. 1 протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідач у справі скористався своїм правом передбаченим ч. 1 ст. 206 ЦПК України та визнав позов, зазначивши про це в окремій письмовій заяві від 20.01.2021 року (а.с. 44-45). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи наведені норми закону у сукупності з представленими суду документами, приводять суд до висновку, що позов є підставний і такий, що підлягає задоволенню. Суд дійшов до такого вирішення спору виходячи у тому числі із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи подані суду документи. Судом із матеріалів справи встановлено, які реально права порушені, у який спосіб і які конкретно несприятливі наслідки спричинило для позивача це порушення, а також мету пред`явлення позову позивачем як захист (відновлення) її прав і законних інтересів. На підставі наведеного та

Outcome: approved