Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що 11.11.1998 року помер [PERSON]. При житті померлий склав заповіт, посвідчивши його у [PERSON] сільській раді 12.09.1991р., реєстр № 155, за яким будинок з надвірними спорудами заповідав позивачу. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Гельмязів, вул. Калова, 45. Після смерті [PERSON] позивач спадщину прийняла так як доглядала, допомагала померлому і його речі обіходу та вжитку перейшли в її користування. Подавши до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про видачу свідоцтва на спадщину, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. За таких обставин у позивача виникла необхідність звернення до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Золотоніського району, на території якої знаходиться спадкове майно.. У судове засідання позивач не зявилася, але направила до суду заяву з проханням провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву за вих. № 444 від 15.05.20176 року, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії ІСР № 098026 від 12.11.1998 року, вбачається, що [PERSON] помер 11.11.1998 року, про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 99 у [PERSON] сільській раді Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Гельмязівської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області 12.09.1991 року, зареєстрованого у реєстрі за № 155, [PERSON] заповідав належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Гельмязів, Золотоніського району Черкаської області, [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради за вих. № 657 від 14.04.2016 року на підставі погосподарської книги № 24, особовий рахунок № 2013, речі обіходу та вжитку, після померлого [PERSON], [INFO], з дня його смерті, 11.11.1998 року, перейшли в її користування. З даних технічного паспорту будинок по вул. Чкалова, 45 в с. Гельмязів побудовано до 1960 року і числиться він [PERSON]. Згідно висновку про вартість майна житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Калова, 45 с. Гельмязів, Золотоніського району, Черкаської області, виданого 12.04.2017 року Товарною біржою «Універсальна», вбачається, що ринкова оцінка будинку з надвірними спорудами становить 25800,00 грн. Як вбачається з копії спадкової справи № 92-2017, заведеної після смерті [PERSON], що помер 11 листопада 1998 року, спадкоємцем, що подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, є [PERSON]. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданій 25.04.2017 року приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON], зазначено, що гр. [PERSON], який діє від імені [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим у [PERSON] сільській раді, на житловий будинок, що знаходиться по вул. Чкалова, 45, с. Гельмязів, Золотоніського району, Черкаської області, після померлого 11.11.1998 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. На момент завершення будівництва не була передбачена процедура введення приватного житлового будинку в експлуатацію. У подальшому, 12.03.1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію, державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооператив: інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних міських або районних у містах Рад народних депутатів. Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва». Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1960 рік, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1961 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності. У відповідності до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним Паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Дана правова позиція висвітлена в інформаційному листі Вищого спеціалізовного суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, отже первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого. Оскільки власник будинку помер, а за життя право власності не було зареєстроване в належному порядку, то позивач не може отримати відповідні документи на право власності, а тому визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач прийняв спадщину у встановлений чинним законодавством термін відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК Україн Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Outcome: approved