Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 32895 Євро, що в еквіваленті до національної валюти становить 340783, 20 грн., в тому числі 8500 Євро (88057,68 грн.) основного боргу, 24161,25 Євро (250303,95 грн.) процентів за користування коштами та 233,75 Євро (2421,58 грн.) три проценти річних від простроченої суми. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 09 грудня 2009 року відповідач [PERSON] взяла в неї в борг грошову суму в розмірі 8500 Євро на придбання нежитлових приміщень, які розташовані в [ADDRESS], про що написала відповідну розписку. Вказані кошти відповідач [PERSON] зобов'язувалася повернути не пізніше 01 січня 2012 року, однак кошти до даної дати не повернула і в добровільному порядку повертати їх відмовляється. На час отримання коштів [PERSON] В перебувала в шлюбі з [PERSON] і використала вказані кошти для інтересів сім'ї, а саме на придбання вищевказаних нежитлових будівель. Враховуючи те, що майно, яке було придбане за позичені в неї кошти, поділено між відповідачами в судовому порядку, тому вона просить суд стягнути в її користь борг з відповідачів в рівних долях та покласти на відповідачів судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка була присутня на попередніх судових засіданнях, та представник позивача [PERSON], пославшись на те, що відповідачі станом на 11.02.2014 року не повернули позичених коштів, збільшили позовні вимоги і просили суд стягнути з відповідачів в рівних долях по 20761,25 Євро, що в еквіваленті до національної валюти становить 242176, 95 грн., в тому числі по 4250 Євро основного боргу, 16245,625 Євро процентів за користування коштами та 265,625 Євро трьох процентів річних від простроченої суми, а всього разом 41522,50 Євро. Крім того, позивач та її представник просять суд покласти судові витрати на відповідачів. При цьому, вони послалися на обставини, вказані в позовній заяві. Також, позивач [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою і позичені кошти витратила на потреби сім'ї, а саме на придбання вказаної нерухомості. На придбання майна у відповідачів коштів не було, а тому звернулися до неї щодо позики. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення з відповідача її частки боргу визнали повністю і не заперечували щодо задоволення позову. Крім того, [PERSON] пояснила, що заробітна плата її та відповідача [PERSON] йшла на потреби сім'ї, а саме для побутових питань. Грошових коштів на придбання нерухомого майна вони не мали, а тому були змушені їх позичити в її матері [PERSON]. Грошові кошти вона позичала за згодою свого бувшого чоловіка [PERSON], який був присутній в момент написання нею розписки, однак відмовився її підписувати. За позичені кошти нею було придбане майно, яке в подальшому було визнане спільною сумісною власністю подружжя і поділене судом порівну між нею та її бувшим чоловіком [PERSON]. Станом на даний час ні вона, ні її бувший чоловік позичених грошей не повернули. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали і просили суд в задоволенні позову в частині стягнення з нього грошових коштів відмовити. При цьому, відповідач [PERSON] ствердив, що на час придбання нерухомого майна в грудні 2009 року його сім'я мала власні заощадження, які були використані на дану покупку. Жодних грошових коштів він у [PERSON] не позичав, розписки не підписував, дозволу [PERSON] на позику він не надавав. Про дану розписку йому стало відомо в грудні 2012 року після звернення позивача до суду. При написанні даної розписки він присутній не був і стороною по ній не виступає. Куди його бувша дружина використала дані кошти він не знає, оскільки спірне нерухоме майно було придбане за їх власні заощадження і потреби в позиці додаткових коштів в них не було. Вважають дану розписку намаганням його бувшої дружини збільшити належну їй частку в спільному майні подружжя. Вислухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передачу наймодавцем певної грошової суми. З розписки від 09 грудня 2009 року видно, що відповідач [PERSON] позичила та отримала від позивача [PERSON] 8500 Євро для придбання та оплати вартості нежитлових приміщень, що розташовані в [ADDRESS], право на який вона отримала на аукціоні з продажу об'єктів відповідно до протоколу №3 проведення аукціону, який затверджено директором Тернопільської філії ВАТ «Укртелеком» 30 листопада 2009 року. Борг зобов'язалась повернути в строк не пізніше 01 січня 2012 року. Розписка підписана [PERSON], що нею було визнано в судовому засіданні. Такими чином, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1 ст.1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з частиною 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час борг позивачу не повернула, чим порушила взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим сума боргу становить 8500 Євро, що становить 99151,25 грн., з розрахунку 1166,4854 грн. за 100 Євро, згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.02.2014 року. Разом з тим, позивачем при проведенні розрахунку процентів за користування грошовими коштами ( 32491,25 Євро) невірно проведено даний розрахунок, в зв'язку з чим суд оцінює його критично та не приймає до уваги. Сума процентів за користування чужими грошовими коштами становить 2707,58 Євро, що становить 31583,52 грн. з розрахунку 1166,4854 грн. за 100 Євро, згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.02.2014 року. За період з 09.12.2009 року по 07.06.2010 року розмір процентів становить 363,02 Євро (8500х10,25/100/12х5 місяців). За період з 08.06.2010 року по 07.07.2010 року розмір процентів становить 67,29 Євро (8500х9,5/100/12х1 місяць). За період з 08.07.2010 року по 09.08.2010 року розмір процентів становить 60,20 Євро (8500х8,5/100/12х1 місяць). За період з 10.08.2010 року по 22.03.2012 року розмір процентів становить 1097,91 Євро (8500х7,75/100/12х20 місяців). За період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року розмір процентів становить 743,75 Євро (8500х7,5/100/12х14 місяців). За період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року розмір процентів становить 99,16 Євро (8500х7,0/100/12х2 місяці). За період з 13.08.2013 року по 11.02.2014 року розмір процентів становить 276,25 Євро (8500х6,5/100/12х6 місяців). Три відсотки річних за весь період прострочення з 02.01.2012 року по 11.02.2014 року (25 місяців) становлять 531,25 Євро, що становить 6196,95 грн., з розрахунку 1166,4854 грн. за 100 Євро, згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.02.2014 року. Таким чином, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення відповідачем [PERSON] прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 136931,72 грн., в тому числі: 99151,25 грн. суми основного боргу, 31583,52 грн. процентів за користування грошовими коштами та 6196,95 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми. В частині стягнення боргу з відповідача [PERSON] необхідно відмовити виходячи зі слідуючого. Одними з основних принципів цивільного процесу є принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що викладені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Слід зазначити, що норма ч.4 ст.65 СК України охороняє одного з подружжя від недобросовісності з боку своєї дружини чи чоловіка. Вона зумовлена непоодинокими випадками, коли вимога, заснована на договорі, який уклав один із подружжя, безпідставно пред'являлася і до другого з подружжя. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2001 року, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду від 10.04.2012 року. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили в порядку та строки визначені статтями 223, 294 ЦПК України. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 грудня 2009 року [PERSON] придбала у Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» за 93324,00 грн. нежитлові будівлі, а саме будівлю гаражів, будівлю складу та приміщення ЛТД, які розташовані в [ADDRESS]. До даного договору наявна нотаріально посвідчена згода відповідача [PERSON] на його укладення. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 березня 2013 року визнано за .[PERSON] право власності, як на частку спільного майна подружжя, на ? частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі - будівлі гаражів, що знаходяться в [ADDRESS] та визнано за .[PERSON] право власності, як на частку спільного майна подружжя, на ? частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]; ? частину нежитлової будівлі - будівлі гаражів, що знаходяться в [ADDRESS]; нежитлову будівлю - будівлю складу, що розташований в [ADDRESS]. З боргової розписки від 09 грудня 2009 року вбачається, що гроші отримала відповідач [PERSON], на розписці є її підпис. На вказаній розписці підпису відповідача [PERSON] не має. Інших доказів надання письмової згоди відповідача [PERSON] на отримання позики суду не надано. Таким чином, відповідач [PERSON] не є стороною в даному договорі позики. Згідно квитанції від 09 грудня 2009 року [PERSON] в цей день було здійснено валютно-обмінну операцію, а саме 8500 Євро на 100300 гривень (а.с.14). Відповідно до квитанції від 09 грудня 2009 року [PERSON] було здійснено оплату за куплене нерухоме майно, згідно договору-купівлі продажу від 04.12.2009 року, в сумі 89082,00 грн. (а.с.15). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є бувшим чоловіком позивача [PERSON], батьком відповідача [PERSON] та бувшим тестем відповідача [PERSON]. 09 грудня 2009 року його дочка позичила в нього та його дружини [PERSON] грошові кошти в сумі 8500 Євро на купівлю нерухомого майна, право на придбання якого вона виграла на аукціоні. Дані кошти вона позичала, оскільки з чоловіком власних заощаджень не мали. При позиченні коштів він присутній не був, а лише допомагав дочці здійснити їх обмін в банку на гривні. Зі слів дочки її чоловік [PERSON] був присутній при написанні розписки та отриманні грошових коштів і надав свою усну згоду на даний правочин, однак відмовився підписувати розписку. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи те, що в даному випадку договір позики укладався стосовно цінного майна, згода другого з подружжя мала бути письмовою, то при відсутності такої письмової згоди її надання може підтверджуватися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Підтвердження цієї обставини показами свідка не допускається (ст.218 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд критично оцінює покази свідка [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] надавав свою згоду на укладення його дружиною [PERSON] договору позики від 09.12.2009 року. Крім того, свідок не був присутній при укладенні даного договору і йому про нього стало відомо зі слів відповідача [PERSON]. Також, свідок в період укладення договору позики був чоловіком позивача [PERSON] та є батьком відповідача [PERSON] і відповідно заінтересований в результаті розгляду даної справи. Крім того, суду не надано належних доказів, що отримані [PERSON] кошти від [PERSON] були використані в інтересах сім'ї. Факт, що спірне майно згідно рішення суду від 01 березня 2013 року було поділене між відповідачами по справі та квитанції про валютно-обмінну операцію та оплату вартості нерухомого майна не можуть свідчити про те, що кошти отримані [PERSON] від [PERSON] були використані для придбання даного нерухомого майна. Будь-яких доказів використання відповідачем [PERSON] коштів в інтересах сім'ї позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] суду не надано. Тому, суд вважає, що позивачем не доведено, що отримані в неї відповідачем [PERSON] кошти, були використані в інтересах їх сім'ї. Також, відповідачі [PERSON] та [PERSON] за період перебування в шлюбі працювали і отримували заробітну плату, а отже могли заробити грошові кошти необхідні для оплати вартості придбаного нерухомого майна. Факт праці відповідачів в період шлюбу стверджується їхніми поясненнями, наданими в судовому засіданні та розрахунковими листами, які наявні в матеріалах справи. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язання, що виникли в інтересах сім'ї. З рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 01 березня 2013 року, яким було розподілене майно [PERSON] та [PERSON] видно, що сторони не заявляли про наявність боргів в їх сім'ї та дані борги не були предметом розгляду справи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що незаперечних доказів про те, що саме отримані за договором позики кошти були використані для сплати за придбані за договором купівлі-продажу нежитлові будівлі, укладеним 04 грудня 2009 року, не подано, позивач [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON] і відповідно обидві заінтересовані стягненні грошових коштів з відповідача [PERSON], на розписці про позику коштів відсутня письмова згода відповідача [PERSON], яка є єдиним передбаченим законом доказом для даних правовідносин, а тому в задоволенні позову в частині стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідачем [PERSON] при поданні апеляційної та касаційної скарги по даній справі було сплачено судовий збір в розмірі відповідно 1609,50 грн. та 2254,00 грн., а всього 3863,50 грн., згідно квитанції №4 від 21.06.2013 року (а.с.147) та квитанції №16233697 від 30.07.2013 року (а.с.178). На підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи пропорційність задоволених та відмовлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 1369,31 грн. сплаченого судового збору та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 3863,50 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial