Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Димитровської міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з частки у праві спільної сумісної власності на житлову квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3/17-2496, виданого 24.01.1997 року ВО «Красноармійськвугілля». На підставі даного свідоцтва вказана житлова квартира належить також на праві спільної сумісної власності їй та їх сину [PERSON]. Померлий заповіт на майно не складав, спадкоємцями за законом першої черги є вона, їх син [PERSON] та їх донька [PERSON], які подали заяви нотаріусу про відмову від спадщини. Вона ж прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу. Однак, за постановою від 01.04.2014 року державний нотаріус Димитровської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не визначена частка квартири, яка належала спадкодавцю. Так як між співвласниками не було домовленості про зміну розміру часток, позивач вважає їх рівними, тому просить суд визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру становлять по 1/3 частині квартири. Позивач [PERSON], представник відповідача - Димитровської міської ради та треті особи [PERSON] і [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмово сповістили суд про розгляд справи у їх відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у своїх письмових заявах висловили підтримку щодо позову їх матері - позивача [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який перебував в шлюбі з позивачем [PERSON], 1938 року народження. Подружжя [PERSON] є батьками [PERSON], 1962 року народження, та [PERSON], 1966 року народження, що підтверджується свідоцтвами про смерть, про шлюб та про народження (а.с.5, 9, 10, 11, 12). Згідно свідоцтва про право власності на житло № 3/71-2496 від 24.01.1997 року, виданого виробничим об'єднанням «Красноармійськвугілля», подружжю [PERSON] і [PERSON] та їх сину [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до інформації Димитровської державної нотаріальної контори від 23.04.2014 року № 431/01-16, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], відкрита спадкова справа № 152/2013 за заявою про прийняття спадщини за законом від імені дружини померлого [PERSON]. Син спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися. Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Постановою від 01.04.2014 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка, так як не визначена частка квартири, яка належала спадкодавцю (а.с.7). Згідно за ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Якщо частки не визначені, спільна власність двох або більше осіб відповідно до ч.1 ст.368 зазначеного Кодексу є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному проваджені. Згідно п.224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у відповідності з вимогами ч.1 ст.1296 ЦК України може одержати свідоцтво про право на спадщину шляхом нотаріального оформлення зазначеного права. Згідно за ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, син [PERSON] та донька [PERSON], які відмовились від спадщини. Обставини, які б свідчили про існування іншої домовленості між трьома співвласниками вищевказаної квартири щодо розміру часток у спільному майні, судом не встановлено, тому частка кожного з них у цьому майні має бути визначена по 1/3 частині квартири. Оскільки невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на вищезазначене нерухоме майно, суд вважає необхідним його позовні вимоги задовольнити. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved