Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про відібрання від останнього їх спільних дітей, посилаючись на те що в кінці квітня 2015 року апеляційним судом було визначено місце проживання їх дітей із нею, однак воно не виконується ні добровільно, ні через органи державної виконавчої служби. Під час розгляду справи судом позивачем було зареєстровано шлюб та змінено прізвище на «Боштан». В свою чергу, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до неї про зміну раніше визначеного місця проживання малолітніх дітей разом з ним, посилаючись на те що після винесення в кінці квітня 2015 року апеляційним судом рішення змінилися обставини, які підлягають врахуванню під час вирішення питання про те , з ким будуть проживати діти. Ухвалою суду обидві цивільні справи були обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники підтримали позовні вимоги та просили в позові [PERSON] відмовити. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази, що вона є матірю двох малолітніх дітей [PERSON], [PERSON]. Зі середина літа 2014 року по даний час вона фактично проживає в [INFO], однак зареєстрована в [INFO]. Нею ще в 2014 році було укладено договір оренди вказаного будинку із [PERSON], який є батьком її чоловіка. Вона бажає знятися із реєстрації із попереднього місця лише із своїми дітьми. У будинку де вона мешкає розташовано сім кімнат, в тому числі є дитяча кімната, де стоять два ліжечка, велика шафа, два столики, іграшки, дзеркало. Вона придбала дітям одяг різних розмірів на всі сезони. Вона також періодично допомагала здійснювати ремонт будинку її теперішньої свекрухи в с. Бочківці Хотинського району, але спала в с.Шилівці. До дітей після рішення апеляційного суду вона навідувала саме в той день після обіду з метою їх забрати та ще один раз в листопаді 2015 року в садочку, однак її не дозволили це зробити. До відповідача додому з метою провідати дітей вона заходила один раз з того часу, однак її не вдалося це зробити, оскільки дітей не було вдома. Про зустріч 17.06.2016 року вона із [PERSON] не домовлялася. В даний час вона є приватним підприємцем та здійснює торгівельну діяльність сільськогосподарською хімією вдома та на сільських ринках. Вона зареєструвала шлюб із [PERSON] та народила від нього дитину. Під час вагітності вона не припиняла займатися бізнесом, оскільки їй допомагали знайомі. За нею особисто право власності на житло не зареєстровано. Позивач [PERSON] та його представники підтримали свій позов та не визнали позов [PERSON] та пояснили, що після 29.04.2015 року істотно змінилися обставини, які були враховані апеляційним судом під час винесення рішення про визначення місця проживання дітей із матірю. Зокрема, місце проживання матері в с. Шилівці Хотинського району по вул. Островського №68 змінилося, оскільки вона проживає в [INFO] також без реєстрації, а за попередньою адресою її власник [PERSON] надав дозвіл іноді гостювати, залишатися на вихідні. Для цього він виділив всього одну житлову кімнату площею 10 кв.м. Жодного договору оренди житлового будинку він із відповідачем не укладав. Господарство в с. Бочківці Хотинського району по вул. Миколайчука №10 скадається із двох будинків, один із яких є в аварійному стані, а інший ще недобудований, оскільки немає опалення, води та інших умов. Крім того, відповідач ніде не працює та не займається підприємницькою діяльністю, оскільки це підтвердили в обох сільських радах, а подана нею декларація про доходи не підтверджена жодними бухгалтерськими документами, і тому надати їх для проведення експертизи вона відмовляється. Вона у звязку із цим не сплачує аліменти за рішенням суду на утримання своїх дітей. Правових підстав для задоволення позову [PERSON] немає, оскільки відповідно до ст.170 СК України залишення дітей із батьком не є небезпечним для їх життя, здоровя і морального розвитку, а інших підстав визначених п.п.2-4 ч.1 ст. 164 СК України не встановлено. Представник третьої сторони вважає, що слід задовольнити позов [PERSON] та визначити із ним місце проживання двох його дочок, оскільки в даний час вони дійсно проживають в безпечному середовищі, їм створено належні умови для їх морального, фізичного та психологічного розвитку, вона мають достойне матеріальне забезпечення. Підстав для відібрання дітей від батька немає. Свідок [PERSON] в суді дала покази, що вона є матірю [PERSON] та їй відомо, що її онучки Єріка та Кароліна живуть із народження у її колишнього зятя [PERSON], де їм добре, оскільки вони забезпечені всім необхідним. Після розірвання шлюбу дочки із зятем у 2014 році [PERSON] рідко ходить до дітей та навіть не була на їх днях народженнях у 2015 році. Старша дочка про маму памятає, але не хоче згадувати, а молодша не памятає. Діти більше прихильні до свого батька. Свідок [PERSON] дала в судовому засіданні покази, що вона є матірю [PERSON], та їй відомо, що її онучки живуть разом із нею та сином в одному господарстві, але в різних будинках. Вони в даний час ходять в дитячий садок у них в селі. Вадим із нею має спільний сімейний бізнес, оскільки займається садоводством та в них доходи також спільні. Ганна до дітей на дні народження у 2015 році не приходила, а за 2016 рік жодного разу не приходила. Малолітній свідок [PERSON] в суді дала покази, що вона проживає разом із татом, своєю сестричкою [PERSON] та дідом і бабою. Маму звати Аня, але де вона живе вона забула. Мама приходить до них трошки і не надовго, але коли приходила, то нічого не приносила. Цього року взагалі не приходила, і навіть на день народження, яке організував тато, вона не прийшла, і не подзвонила. Вона не хоче проживати із мамою, оскільки вона її вклала, і тоді вона плакала, коли була в машині. Її сестричка також хоче бути з татом. На день народження [PERSON] мама також не приходила, не дзвонила та подарунки не передавала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що вона є вихователькою в дитячому садочку у [PERSON]. В той час коли батьки дитини жили разом, то приводили разом. З того часу коли вони розлучилися, то до квітня 2015 року вона [PERSON] бачила в садку лише двічі, та вона із дочкою спілкувалися у дворі. Еріка дуже розумна дитина. Після розлучення батьків вона була агресивна, але зараз все гаразд. Свідок [PERSON] в суді дав покази, що він працює вчителем в Драницькому НВК. Осінню 2015 року він був у школі, коли йому подзвонили із дитячого садка, однак коли він прийшов, то конфлікту вже не було, однак всі розмовляли на підвищених тонах. Там була [PERSON], яка показувала йому якесь рішення суду та говорила, що вона має право забрати дітей, однак він запропонував її звернутися із цим питанням в сільську раду. Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає що в задоволенні обох позовів слід відмовити. Судом встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 29 квітня 2015 року було визначено місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] та із вказаної дати по даний час вони фактично проживають із батьком [PERSON] в с.Драниця Новоселицького району. Щодо позову [PERSON] то для вирішення питання про зміну раніше визначеного місця проживання дітей позивачу необхідно було довести те, що змінилися ті обставини, які були враховані під час винесення попереднього судового рішення, або появилися нові. Суд вважає, що фактично з тих обставин, які вказані у ст.161 СК України як підстави для вирішення спору про те з ким із батьків будуть проживати діти, із 29 квітня 2015 року по даний час жодна не змінилася таким чином, щоб поміняти раніше прийняте рішення. Зокрема, посилання позивача на те, що матір немає постійного місця проживання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вона хоч і не зареєструвала у встановленому законом порядку своє місце проживання, однак мешкає в с.Шилівці Хотинського району в господарстві батька свого теперішнього чоловіка. Доказів того, що вона постійно проживає в іншому населеному пункті зібрано не було. Крім того, однією із основних підстав було посилання позивача на те, що відповідач немає доходу та не займається підприємницькою діяльністю. Дану обставину не було підтверджено в судовому засіданні, оскільки згідно довідки Новоселицької ОДПІ від 25.04.2016 року було встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку як фізична особа підприємець та її валовий дохід згідно декларації платника єдиного податку за 2015 рік складає 128600 гривень та заборгованість зі сплати податків відсутня. Щодо посилання на ту обставину, що відносно відповідача відкрито кримінальне провадження та справа перебуває на розгляді в суді, то вона не може розглядатися як доказ, оскільки відповідно до ст.62 Конституції України діє принцип презумпції невинуватості, який означає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки не було надано вироку суду, який набрав законної сили, то суд виходить із того, що відповідач на даний час не є винною у скоєнні вказаного злочину. В судовому засіданні було встановлено дві нові обставини, які не були враховані під час винесення попереднього рішення, зокрема те, що відповідач зареєструвала шлюб із [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб від 05.04.2016 року, видане виконкомом Бочковецької сільської ради Хотинського району, а також те, що вона народила дитину від вказаного чоловіка. Обидві обставини, на думку суду, в даний час жодним чином істотно не впливають на прийняте судом попереднє рішення, оскільки реєстрація шлюбу покладає на чоловіка обовязки по матеріальному забезпеченню дружини та дитини, вихованню дитини, а тому лише з часом буде встановлено його позитивне чи негативне відношення до вказаних обовязків, що в свою чергу може вплинути на зміну місця проживання дітей сторін по даній справі. В задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю, оскільки визначена нею ст.170 Сімейного кодексу України як правова підстава для задоволення вимог містить виключний перелік обставин, які мають бути встановлені судом. Жодними доказами не було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстоко поводиться з ними, є хронічним алкоголіком або наркоманом, вдається до будь-яких видів експлуатації дітей, примушує їх до жебракування та бродяжництва, а також не встановлено, що залишення дітей у батька є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Лише посилання позивача на те, що рішенням суду вже визначено місце проживання дітей із нею, однак вона не може його виконати, не може бути підставою для відібрання дітей, оскільки порядок виконання рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження». Суд вважає, що до даних спірних правовідносин не можуть бути застосовані також норми ст.162 СК України, відповідно до якої якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Така позиція суду виходить із того, що відповідачем за даним позовом не мінялося місце проживання дітей, оскільки сторони не заперечували того, що дівчатка із народження по даний час проживають в [INFO] з батьком.

Outcome: dismissed