Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (далі - відповідач 1) та Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (далі - відповідач 2) про стягнення заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням Жашківського районного суду від 18.04.2018р. по справі №693/145/18 скасовано розпорядження сільського голови Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області від 18.01.2018р. про звільнення [PERSON] та зобов`язано негайно поновити її на роботі. Відразу після ухвалення рішення Жашківським\~районним судом\~від 18.04.2018р.\~позивач змушена\~була звернутися\~до Жашківського\~районного відділу\~Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області щодо примусового виконання рішення суду, так як сільський голова [PERSON] умисно, під різними причинами не виконує рішення Жашківського районного суду. Начальник Жашківського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області Селецький С.М. відкрив виконавче провадження №56441516 та двічі накладав штраф на сільського голову за невиконання судового рішення. 28.09.2018р. виконавче провадження №56431129 \~ \~ \~ \~було закрито, а до Жашківського ВП УВП ГУНП в Черкаській області було направлено повідомлення про вчинення посадовою особою сільським головою с. Бузівка - [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 ККУ. По даному факту було відкрито кримінальне провадження №12018250130000446 та визнано [PERSON] потерпілою. Однак слідство по справі триває вже більше року, а підозра винній особі не повідомлена. Причинами не повідомлення про підозру сільському голові с. Бузівка - [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення слідчий називає формальні причини. Наприклад те, що сільський голова в своєму поясненні зазначив, що вимоги неможливо виконати, оскільки суд вирішував питання щодо зобов?язання Бузівської сільської ради, а не його особисто. Таким чином питання про поновлення позивача на роботі вирішується вже два роки, не дивлячись на те, що всі питання можливості поновлення її на роботі досліджені під час слухання справи №693/145/18. Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території держави. Недопустимо коли чинне судове рішення, яке набрало законної сили, яке ніхто не оскаржив - піддається сумніву та із формальних причин не виконується. Виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо судові рішення системно не виконують, це призводить до зниження довіри людей до влади, посилює переконання про те, що вирішити проблеми, використовуючи правові інструменти, майже неможливо. Так громадяни поступово зневірюються у можливості реального захисту їх прав і свобод. Відповідно до\~ст.19\~Конституції України\~органи державної\~влади та\~органи місцевого\~самоврядування,\~їх посадові\~особи зобов`язані\~діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Сільський голова\~є головною\~посадовою особою\~Бузівської сільської\~ради Жашківського\~району і\~як спеціальний\~суб`єкт\~ посадова\~особа,\~має нести\~повну відповідальність\~за невиконання вищеозначеного судового рішення. А в разі незрозумілості рішення суду, чи незгоди із ним мав право на апеляційне оскарження рішення суду, чи на роз`яснення суду, щодо виконання цього рішення. Поки що жодної його дії направленої на виконання вищевказаного судового рішення не було. Хоча рішення про поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню. Під час\~винесення рішення\~про поновлення\~позивача на\~роботі Жашківський\~районний суд\~ухвалив рішення\~про стягнення\~з Бузівської\~сільської ради\~Жашківського району\~Черкаської області\~на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з часу її незаконного звільнення до фактичного поновлення на роботі, тобто з 18.01.2018р. по 18.04.2018р. Але це рішення не виконане так як рахунків, які б обслуговувалися Державним казначейством у сільській раді немає. Рахунки має лише виконком Бузівської сільської ради. Відповідно до ст.236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата. Відповідно до п.5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів/годин,\~у випадках,\~передбачених чинним\~законодавством,\~календарних днів,\~які мають\~бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до довідки, якою підтверджується розмір виплаченої заробітної плати, позивачу в листопаді 2017 року виплачено 9978,25 грн., а в грудні 2017 року 5051,56 грн. Отже, заробітна плата за останніх два місяці перед звільненням складає 15029 грн. 81 коп. В листопаді та грудні разом було 42 робочих дні. 15029,81 грн. : 42 дні = 357,85 грн. в день. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року складає 499 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 357,85 грн. х 499 день = 178567,15 грн. Позивач вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Бузівської сільської ради на її користь середній заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року у розмірі 178567,15 грн. Крім того, через звільнення з роботи, позивач була позбавлена засобів існування адже заробітна плата в неї була єдиним джерелом доходів, отже відсутність роботи та відсутність заробітної плати завдало їй значної моральної шкоди. Позивач змушена була позичати гроші у друзів і знайомих, щоб забезпечити свої прожиткові потреби, що призвело до моральних та фізичних страждань, утрати нормальних життєвих зв?язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст.2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральну шкоду\~яка завдана\~неправомірними діями\~сільського голови\~позивач оцінює\~в 44196\~грн.,\~обґрунтовуючи тим,\~що їй\~приходилося позичати\~кошти в\~друзів і\~знайомих для\~того щоб\~забезпечити своє\~існування.\~Позивачу морально\~важко було\~це робити.\~Із-за\~неможливості повернути\~знайомим і\~друзям позичені\~кошти в\~неї псувалися\~з ними\~відносини. При обрахуванні\~моральної шкоди\~позивач виходила\~з того,\~що прожитковий мінімум у 2018 році становив 1762 грн. (1762 х 12 = 21144 грн.), а прожитковий мінімум у 2019 році становив 1921 грн. (1921 х 12 = 23052 грн.), разом 21144+2305 =44196 грн. Отже, позивач вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Бузівської сільської ради на її користь моральну шкоду, завдану неправомірними діями сільського голови, у розмірі 44196 грн. Враховуючи вищевикладене позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просила стягнути з виконавчого комітету Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області (код ЄДРПОУ- 04408643) на її користь: - заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року у розмірі 178567,15 грн.; - моральну шкоду, завдану неправомірними діями сільського голови в розмірі 44196 грн. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) осіб, у якій роз`яснено вимоги ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5\~ст.279\~ЦПК України\~суд розглядає\~справу в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами,\~за відсутності\~клопотання будь-якої\~зі сторін\~про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. 04 березня 2020 року від представника відповідачів сільського голови с. Бузівка Фуркала О.В. - до Жашківського районного суду Черкаської області на позовну заяву надійшов відзив, де він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних\~причин, негайно, після проголошення судового рішення. Отже, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання відповідного наказу без поважних причин. Представник відповідачів наголосив на тому, що виконання рішення суду, на яке посилається позивач, неможливо з наступних поважних причин. По-перше, колективним органом - Бузівською сільською радою Жашківського району було скасовану\~посаду «спеціаліста-землевпорядника» Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, а тому позивач не може бути поновлений на роботі, оскільки такої посади немає. Бузівський сільський голова, як уповноважена особа, не може видати такий наказ, бо немає на це службових повноважень. У разі перебирання на себе повноважень Ради, голова вчинить службовий та кримінальний злочин. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові\~особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Відповідно до ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» до виключної компетенції сільських рад належить утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального\~складу;\~внесення змін\~до складу\~виконавчого комітету та його розпуск. Бузівський сільський голова [PERSON] звертався до Бузівської сільської ради щодо виконання відповідних судових рішень про поновлення позивача на роботі, однак депутати Бузівської сільської ради на сесії 08.06.2018р. дане рішення не підтримали. Підкреслив, що позивач, як житель с. Бузівка, знає про відповідне рішення Ради про скасування її посади, однак жодним чином його не оскаржувала, а тому вбачається, що сама позивач не зацікавлена в поновленні її на роботі, оскільки не оскаржувала діяльність, чи бездіяльність Бузівської сільської ради, щодо відновлення посади, на якій вона працювала. А також, як жителька с. Бузівка вона могла ініціювати розгляд даного питання на засіданні ради, але при цьому жодного разу не просила будь-кого із депутатів чи сільського голови про включення даного питання до проекту порядку денного сесії Ради. Крім того,\~позивач за\~два роки\~жодного разу\~не з`явилася\~до Бузівської\~сільської ради\~щодо поновлення\~її на\~роботі.\~Заочно поновити\~особу без\~її трудової\~книжки та\~заяви \~неможливо.\~Відповідачі не\~можуть заставити\~особу прийти\~та поновитися\~на роботі.\~Тобто,\~вбачається повна\~бездіяльність позивача щодо поновлення її на роботі. Отже, на сьогодні є поважна причина не виконання рішення суду про поновлення позивача, оскільки відсутня дана посада і позивач не здійснила жодних дій для поновлення її на роботі. \~ \~ \~ \~По-друге, 18 квітня 2018 року суд першої інстанції ухвалив рішення по справі №693/145/18, яким вирішив: «Визнати незаконним та скасувати розпорядження Бузівської\~сільської об`єднаної\~територіальної громади №3-18 від 18 січня 2018 року «Про фактичне звільнення [PERSON] ». З приводу вказаного рішення представник відповідачів зазначив, що таким документом позивач не звільнялася із займаної посади, а була звільнення розпорядженням Бузівського сільського голови №3-18 і це розпорядження залишилося чинним його ніхто не скасовував, а тому на сьогодні позивач не може бути поновлена, оскільки розпорядження Бузівського сільського голови №3-18 про її звільнення залишається чинним. У зв?язку з цим підстав для стягнення грошових коштів за вимушений прогул на сьогодні немає. Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідачів вказав, що позивачем жодним чином не доведено спричинення їй моральної шкоди, а тому й підстав для її відшкодування на сьогодні не має. \~ \~ \~ \~За вказаних обставин представник відповідачів вважає позовні вимоги незаконними і необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~20 березня 2020 року позивач на відзив подала відповідь, в якій заперечує доводи представника відповідачів, оскільки вважає їх помилковими. Представник відповідача обґрунтовує не виконання ним рішення суду щодо поновлення на роботі позивача тим, що рішення суду неможливо виконати через те, що колективним органом - Бузівською сільською радою Жашківського району було скасовану посаду, яку займала позивач, а так як відповідної посади не існує, то позивач з цієї причини не може бути поновлена на роботі. З вказаним твердженням позивач незгідна, оскільки всі обставини її звільнення та можливості поновлення на роботі вже були досліджені Жашківським районним судом у справі №693/145/18 і 18.04.2018р. у даній справі було прийнято відповідне рішення.\~Тому позивач\~вважає таке\~твердження маніпулятивним,\~направленим на\~ревізію рішення\~Жашківського районного\~суду,\~яке вступило\~в законну\~силу і ніким не було оскаржене чи переглянуте. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Якби позивач була поновлена на роботі та належно повідомлена про це, але не приступила до виконання трудових обов`язків, то роботодавець мав би право звільнити її за прогул, склавши відповідні акти (п.4 ст.40 КЗпП України). Але зважаючи на те, що наказ (розпорядження) про поновлення позивача на роботі не був виданий, а складені акти про не з?явлення позивача на робоче місце, а саме з 19 квітня 2018 року по 02 березня 2020 року, слід вважати нікчемними. З урахуванням вказаного позивач вважає, що жодних поважних причин не виконання вимог ст.236 КЗпП України, які б могли пояснити затримку виконання рішення суду про поновлення її на роботі, відповідачем у своєму відзиві не наведено. Відповідач посилається на недоведеність завдання своїми діями та бездіяльністю позивачу моральної шкоди та вимагає доведення протиправності його дій як заподіювача цієї шкоди, доведення наявності причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та наявністю його вини в заподіянні шкоди. Але ці очевидні речі не потребують окремого доказування, адже Жашківський районний суд, приймаючи рішення про поновлення позивача на роботі та скасовуючи розпорядження сільського голови, вже визнав його незаконним, тобто протиправним і причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням прослідковується чітко. Сільський голова, прийнявши протиправне розпорядження про звільнення позивача, порушив її конституційне право на працю, із-за чого вона не отримує заробітну плату та залишилася без засобів до існування, що призвело до моральних страждань та поневірянь в пошуках хоч якихось коштів на прожиття, адже влаштуватись на іншу роботу вона не змогла. Наявністю вини сільського голови в заподіянні позивачу шкоди та моральних страждань є прийняття протиправного розпорядження про її звільнення. 23 липня 2020 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення заробітку за вимушений прогул, а саме просила стягнути на її користь з відповідачів заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2020 року по 23 липня 2020 року у розмірі 224371,95 грн. 21 вересня 2020 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення заробітку за вимушений прогул, а саме просила стягнути на її користь з відповідачів заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2020 року по 24 вересня 2020 року у розмірі 240117,35 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з?явилася. При цьому подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідачів не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином судовою повісткою з повідомленням «Укрпошти», яке приєднано до матеріалів справи. Суд, дослідивши подані документи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Обставини справи та письмові докази. 18 квітня 2018 року рішенням Жашківського районного суду Черкаської області було задоволено позов [PERSON] до Бузівської сільської ради Жашківського районного суду Черкаської області та [PERSON] про поновлення на роботі, скасування розпорядження сільського голови та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Бузівської сільської\~об`єднаної територіальної\~громади №3-18\~від 18\~січня 2018\~року «Про\~фактичне звільнення\~ [PERSON] ». [PERSON] поновлено\~на посаді спеціаліста-землевпорядника Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області. Стягнуто з Бузівської сільської ради Жашківського районного суду Черкаської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з часу її незаконного звільнення до ухвалення рішення суду, тобто з 18.01.2018р. по 18.04.2018р. В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено негайне виконання рішення суду. Рішення вступило в законну силу. З постанови начальника Жашківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Селецького С.М. від 28.09.2018р. вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №693/145/18, виданого 23.04.2018р. про поновлення [PERSON] на посаді працівника спеціаліста-землевпорядника Бузівської сільської ради Жашківського районного суду Черкаської області було закінчено у зв?язку з тим, що боржником виконавчий документ не виконано. 11.09.2018р. за №9658 до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 29.09.2018р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено дані про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, тобто умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили. З довідки №2706 від 10.12.2019р., виданої виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського районного суду Черкаської області, вбачається, що [PERSON] ,\~яка працювалана\~посаді спеціаліста-землевпорядника Бузівської сільської ради Жашківського районного суду Черкаської області, отримала заробітну плату: -за листопад 2017 року у розмірі 9978,25 грн.; -за грудень 2017 року у розмірі 5051,56 грн.; -за січень 2018 року у розмірі 8383,88 грн., всього 23413,69 грн. Правова оцінка та висновки. Згідно з положеннями ч.4\~ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та\~законами України. Приписами\~ст.235\~КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У п.34\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~роз?яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. За правилами ч.2\~ст.235 КЗпП України,\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Ч.1 ст.236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена вище стаття КЗпП України\~не містить жодних застережень, що власник або уповноважений ним орган може не відповідати за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 23.06.2015р. у справі №21-63а15. З таким висновком погоджується і Верховний Суд у своїх постановах. Таким чином, позиція роботодавця, який очікує на відкриття виконавчого провадження задля виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, не є обґрунтованою та в подальшому не буде підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з нього коштів (середнього заробітку) за затримку виконання рішення суду. У справі №760/9521/15-ц Касаційний цивільний суд зазначив, що за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника (постанова від 24.01.2019р.). Під час розгляду справи №552/3404/17 Касаційний цивільний суд визначив правову природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, вказавши, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження\~будь-яким\~строком (постанова від 25.07.2018р.). Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов?язок щодо його виконання. Положення\~ст.236 КЗпП України\~встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. У позовній заяві позивач позивачем наведено наступний розрахунок. У листопаді 2017 року виплачено 9978,25 грн., а в грудні 2017 року 5051,56 грн. Отже, заробітна плата за останніх два місяці перед звільненням складає 15029 грн. 81 коп. В листопаді та грудні разом було 42 робочих дні. 15029,81 грн. : 42 дні = 357,85 грн. в день. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року складає 499 робочих днів. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 357,85 грн. х 499 день = 178567,15 грн. Таким чином, позивач вважає за необхідне стягнути з виконавчого комітету Бузівської сільської ради на її користь середній заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року у розмірі 178567,15 грн. У ході судового розгляду позивач [PERSON] подала до суду заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення заробітку за вимушений прогул, а саме просила стягнути на її користь з відповідачів заробіток за вимушений прогул починаючи з 18 січня 2020 року по 24 вересня 2020 року у розмірі 240117,35 грн. Суд, ураховуючи Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~№100 та\~положення ч.1 ст.236 КЗпП України, не погоджується з розрахунком позивача наведеним у позовній заяві, та вважає його помилковим, виходячи з наступного. По-перше, позивач у позовній заяві просить стягнути на її користь середній заробіток за вимушений прогул з 18 січня 2018 року по 18 січня 2020 року, при тому, що зміст позовної заяви полягає у затримці виконання рішення суду про її поновлення, а також, що середній заробіток за вимушений прогул вже стягнутий на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 18.04.2018р. починаючи з\~часу її\~незаконного звільнення\~до ухвалення\~рішення суду,\~тобто з\~18.01.2018р. по 18.04.2018р. По-друге, позивачем при обчисленні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про її поновлення невірно визначено період затримки виконання рішення суду і відповідно суму, при тому, що рішення Жашківського районного суду Черкаської області ухвалено 18.04.2018р. і початок затримки виконання рішення суду необхідно рахувати саме з дати ухвалення рішення, а не фактичного звільнення позивача, тобто з 18.04.2018р. Таким чином, період невиконання рішення суду у справі №693/145/18 з 18 квітня 2018 року по 24 вересня 2020 року разом складає 605 робочих днів. У листопаді 2017 року позивачу виплачено 9978,25 грн., а в грудні 2017 року 5051,56 грн. Отже, заробітна плата за останніх два місяці перед звільненням складає 15029 грн. 81 коп. В листопаді та грудні разом було 42 робочих дні. Таким чином, заробітна плата в день в розрахунку 15029,81 грн. : 42 дні = 357,85 грн. в день. У такому разі середній заробіток за час затримки виконання рішення за вказаний період становить 216499,25 грн. з розрахунку = 357,85 грн. в день х 605 робочі днів з дати затримки виконання рішення та підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст.2371 КЗпП України). Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв?язку із посяганням на її трудові права та інтереси. Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч.1\~ст.1167 ЦК України\~визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до положень\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості. Відповідно до п.3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5 ч.2 вказаної Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. \~Як установлено судом, позивач заподіяння моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, а саме через звільнення її з роботи, вона була позбавлена засобів існування, адже заробітна плата в неї була єдиним джерелом доходів, отже відсутність роботи та відсутність заробітної плати завдало їй значної моральної шкоди. Позивач змушена була позичати гроші у друзів і знайомих, щоб забезпечити свої прожиткові потреби, що призвело до моральних та фізичних страждань, утрати нормальних життєвих зв?язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми і вимагало від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду\~позивач оцінює\~в 44196\~грн.,\~виходячи з\~розрахунку,\~що прожитковий мінімум у 2018 році становив 1762 грн. (1762 х 12 = 21144 грн.), а прожитковий мінімум у 2019 році становив 1921 грн. (1921 х 12 = 23052 грн.), разом 21144+2305 = 44196 грн. Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, характер неправомірних дій відповідача, ступень моральних та психічних переживань позивача з\~\~цього приводу, та виходячи з принципу об`єктивності, засад розумності, справедливості, виваженості та розумності, суд вважає,\~що сума\~2000\~грн.\~00\~коп.\~у повній\~мірі зможе\~компенсувати заподіяну\~позивачу моральну\~шкоду. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1\~ст.76 ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~частини 1\~статті 80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. На підставі ч.ч.2,3 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи встановлені обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial