Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та про визнання права власності на 2/5 частини квартири. В позовній заяві вказала, що 22 грудня 1999 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу 2/5 частини трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі. Позивач сплатив відповідачеві грошові кошти, відповідач передав зазначене майно. Таким чином, сторони домовилися про усі істотні умови договору. Вказала, що право власності на квартиру зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ». Зазначила, що вважала, що угода між нею та [PERSON] фактично відбулася, втім, як з`ясувалося, належним чином він права власності не набув, оскільки як пояснили йому в нотаріальній конторі та державній реєстраційній службі, між ним та продавцем не дотримана форма правочину передбачена вимогам цивільного законодавства України На підставі викладеного просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на вищевказану частину квартири. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без їі участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи,що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 22 грудня 1999 року уклала з [PERSON] договір купівлі - продажу № [NUMBER] на 2/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 09). Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі ( а.с.10). Позивач сплатив відповідачу грошові кошти, відповідач передав зазначене майно. Таким чином, сторони домовились про всі істотні умови договору, відбулося його виконання. Втім, належним чином права власності позивач не набула, оскільки між нею та продавцем не дотримана форма правочину, передбачена вимогами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (який діяв на час укладення договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності з ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна і відбулося його виконання. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. За таких обставинах суд визнає даний договір дійсним, а позивача таким, що має права власності на 2/5 частини квартири, що розташована в [ADDRESS].

Outcome: approved