Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на постійне оформлення документів для виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України та на її в'їзд до іншої держави на період з 01 вересня 2016 р. до виповнення дитині 16 років - до [INFO]. без згоди батька. Позов обґрунтований тим, що з 10 жовтня 2006 року до 13 листопада 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Ще в шлюбі відповідач не приділяв дитині належної уваги та не надавав коштів на її утримання і після розлучення свого ставлення до батьківських обов'язків не змінив. Позивач має можливість вивозити дитину на відпочинок в країни ближнього та дальнього зарубіжжя з метою оздоровлення, розвитку та підвищення рівня світогляду дочки, проте батько безпідставно не надає дозволу на її тимчасовий виїзд за межі України, що шкодить інтересам дочки. [PERSON] вже зверталась до суду з аналогічним позовом у 2014 року і вказаний позов було задоволено частково з наданням позивачу права вивозити [PERSON] за кордон без згоди батька до 31 серпня 2016 року. Ніяких змін за цей час не відбулося, тому позивачка знову вимушена звертатися до суду. В ході розгляду справи позивач [PERSON] подала доповнення до позовної заяви в якій розширила перелік країн, дозвіл на виїзд до яких вона просить надати дитні без згоди батька. В подальшому подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду у встановленому законом порядку, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи до суду також викликалися у встановленому законом порядку, проте в судове засідання їх представники не з'явилися. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 12 жовтня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2012 року шлюб між сторонами розірвано. 28 листопада 2012 року вказане рішення набрало законної сили. Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін залишилася проживати з матір'ю у квартирі [ADDRESS]. Зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] була квартира [ADDRESS], проте останній знявся з реєстрації за вказаною адресою та вибув у невідомому напрямку. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 17 червня 2014 року позивачу вже надавався дозвіл на виїзд дитини за кордон без супроводу батька, яке вступило в законну силу та не оскаржувалось відповідачем. Згідно з приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягли шістнадцятирічного віку, містяться у Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р. Позивач посилається на те, що вона має можливість вивозити дитину на відпочинок в країни ближнього та дальнього зарубіжжя з метою оздоровлення, розвитку та підвищення рівня світогляду дочки, проте батько безпідставно не надає дозволу на її тимчасовий виїзд за межі України, що шкодить інтересам дочки. Доказів, які спростовували вказане твердження позивача, суду не надано. З огляду на те, що місце проживання відповідача невідоме, суд вважає доведеним, що він ухиляється від надання згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова відповідача протягом тривалого часу надати згоду на виїзд дитини за кордон на оздоровлення розцінюється судом як зловживання ним своїми батьківськими правами, що порушує права та інтереси малолітньої [PERSON] Якнайкраще забезпечення прав та інтересів дитини гарантоване Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 р., а згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи встановлені обставини, суд вбачає підстави для надання дозволу на оформлення проїзного документу малолітній [PERSON] та на тимчасовий виїзд її за кордон разом з матір'ю без згоди батька до досягнення нею 16 р., тобто до [INFO]. вважаючи, що таке рішення відповідає її інтересам, що при вирішенні даного спору є визначальним. На підставі викладеного,

Outcome: approved