Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», третя особа: [PERSON], про визнання зобов'язання по договору поруки припиненим та просив визнати припиненим зобов'язання, що виникли на підставі договору поруки № SR-B00/131/2008 від 11.07.2008 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з 27 квітня 2012 року, на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв'язку з пропуском Кредитором шестимісячного строку пред'явлення вимоги до Поручителя шляхом пред'явлення відповідного позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка знаходиться у матеріалах справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступниками є ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна») Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, третя особа [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 495 доларів США на оплату комісії Банку та на придбання нерухомого майна зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,49 % річних + FIDR, строком до 17 липня 2034 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступниками є ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-B00/131/2008 від 11.07.2008 року, згідно умов якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобов'язань за кредитним договором перед Банком у повному обсязі та є солідарним боржником. У подальшому між сторонами було укладено Додатковий договір № 1 від 10 березня 2009 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 2 від 17 лютого 2010 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 3 від 16 березня 2010 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 3 від 26 травня 2010 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 4 від 26 липня 2011 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 2 від 17 лютого 2010 року до Договору поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 3 від 26 травня 2010 року до Договору поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року, Додатковий договір № 4 від 26 липня 2011 року до Договору поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Однак, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2014 року у цивільній справі № 127/31232/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набуло законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 15.08.2014 року, було встановлено, що «суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення договору поруки та пропуску строку для пред'явлення позивачем вимог до поручителя про стягнення заборгованості; таке твердження спростовується як поясненнями сторін, так і наданими суду доказами, а саме кредитним договором, договором поруки та підписаними сторонами додатковими договорами до них; так, відповідно до умов кредитного договору №ML-В00/131/2008 від 17.07.2008 року, статті 2 договору поруки №SR - В00/131/2008 від 17.07.2008 року та п.2 Додаткового договору № 4 до Договору поруки №SR - В00/131/2008 від 17.07.2008 року, розмір боргових зобов'язань забезпечених порукою на дату укладання вказаного додаткового договору становив 50495,00 доларів США з кінцевим терміном повернення - 17.07.2034 року; тому у цьому випадку, до правовідносин, що виникли між сторонами, не може застосовуватись ч. 4 ст. 559 ЦК України в частині правил припинення договору поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, оскільки у цьому випадку порука може бути припиненої лише після закінчення строку, встановленого у вказаному договорі поруки та додаткових договорах до нього», а тому обставина, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не може застосовуватись ч. 4 ст. 559 ЦК України, не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що рішення у справі, що розглядається, може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами на підставі п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України у випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду, тобто рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2014 року у цивільній справі № 127/31232/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Однак, суд не вважає за можливе застосувати у даному випадку Правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс14, у частині висновку про те, що «вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем)», оскільки позивачем не було доведено, що Позичальник [PERSON] не виконував свої зобов'язання за кредитним договором саме з 27 серпня 2011 року, що має наслідком обов'язок Позичальника достроково погасити кредит у повному обсязі з 27 жовтня 2011 року, а отже і припинення поруки з 27 квітня 2012 року з огляду на зміст п. 2.1.5.1. Додаткового договору № 4 від 26 липня 2011 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року. Досудова ж вимога від 24.05.2011 року вих. № 3972 (адресована [PERSON]) про погашення заборгованості за кредитним договором № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року та Досудова вимога від 24.05.2011 року вих. № 3970 (адресована [PERSON]) про погашення заборгованості за кредитним договором № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року не беруться судом до уваги у зв'язку з укладенням Додаткового договору № 4 від 26 липня 2011 року до Кредитного договору № МL-B00/131/2008 від 17.07.2008 року та Додаткового договору № 4 від 26 липня 2011 року до Договору поруки № SR-B00/131/2008 від 17.07.2008 року. Крім того, згідно Правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134 цс12, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору; таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки вона звернулася до суду з позовом про визнання зобов'язання по договору поруки припиненим, а не про визнання поруки такою, що припинена, як визнання права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed