Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом та просить розірвати шлюб з [PERSON], який був зареєстрований 29 серпня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області, актовий запис №134. Посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на подальше життя, несумісності характерів та постійних конфліктів, які негативно впливали на дітей. Внаслідок цього їх сім'я фактично розпалася, спільного господарства із жовтня 2017 року сторони не ведуть, разом не проживають. На підтвердження факту одруження позивач надала оригінал свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Факт народження синів підтверджений свідоцтвами про народження (а.с. 5-7). Склад сім'ї підтверджується довідкою № 716 від 11.04.2018 (а.с. 8). В суді позивач позов підтримала, шлюб просить розірвати. Відповідач після з'ясування деяких питань з позивачем позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. На підтвердження своєї позиції надав суду письмову заяву. Наслідки визнання позову йому роз'яснено та зрозуміло. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, наслідки визнання позову йому зрозумілі, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 110,112,115 СК України,

Outcome: approved