Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] неповернуту суму боргу в розмірі 100000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що 01 вересня 2017 року за договором позики вона передала відповідачу 100000 грн. готівкою, що підтверджується власноручно написаною розпискою про отримання коштів. Згідно змісту розписки [PERSON] зобов'язувався повернути позичену суму до 01 січня 2018 року. Проте своїх зобов'язань належним чином він не виконав, вказану суму позики їй до цього часу не повернув. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У поданому до суду відзиві вказав, що він дійсно отримав від позивача кошти в розмірі 100000 грн., проте повернути їх не може через скрутне матеріальне становище. Зобов'язується погасити борг, як тільки у нього з'явиться така можливість. Також просив розглянути справу у його відсутність. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 100000 грн. та зобов'язався повернути позичену суму до 01 січня 2018 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 100000 гривень підтверджується розпискою відповідача від 01 вересня 2017 року. На час розгляду цивільної справи в суді за вказаним вище позовом, відповідач свої зобов'язання не виконав, що підтвердив у поданому до суду відзиві. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норм ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладеного сторонами 01 вересня 2017 року договору позики відповідач [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, у визначений сторонами строк до 01 січня 2018 року суму позики в розмірі 100000 гривень позивачу [PERSON] він не повернув. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1000 гривень.

Outcome: approved