Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до нього від 16 липня 2015 року, просить наступне: розірвати договір купівлі-продажу садового будинку [NUMBER], що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Ягідка», та земельної ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище Садівничому товаристві «Ягідка», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В.; припинити право власності [PERSON] на садовий будинок [NUMBER], що знаходиться за адресою:Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Ягідка», та земельну ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище Садівничому товаристві «Ягідка», шляхом виключення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок [NUMBER], що знаходиться за адресою Харківська область, місто Люботин, садівниче товариство «Ягідка», та земельну ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище садівничому товаристві «Ягідка»; повернути у її, позивача, власність садовий будинок [NUMBER], що знаходиться за адресою:Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Ягідка», та земельну ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище садівничому товаристві «Ягідка», шляхом здійснення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на садовий будинок [NUMBER], що знаходиться за адресою:Харківська область, місто Люботин, садівниче товариство «Ягідка», та земельну ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення (використання) земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище садівничому товаристві «Ягідка»; стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що 10 жовтня 2013 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу садового будинку [NUMBER] та земельної ділянки, на якій він розташований, що знаходяться в СТ «Ягідка». Вартість предмету продажу була оцінена у 80000,00 грн., та які відповідач зобов'язалась сплатити трьома частинами: 8000,00 грн. - до 31 грудня 2013 року, 32000,00 грн. - до 30 березня 2014 року, та 40000,00 грн. - до 07 жовтня 2014 року. Але відповідач фактично сплатила лише 8000,00 грн. на початку січня 2014 року, інша частина грошових коштів в сумі 72000,00 грн. до теперішнього часу відповідач не сплатила, пояснюючи це скрутним матеріальним становищем. Зі свого боку, як вказує позивач, вона виконала договір належним чином, передавши відповідачу ключі від будинку та звільнивши його від власних речей. Під час укладення договору позивач розраховувала на отримання від продажу нерухомого майна саме 80000,00 грн., а не тієї суми 8000,00 грн., яку відповідач фактично сплатила. Тому, на думку позивача, договір підлягає розірванню через ухилення відповідача від його виконання, а нерухоме майно має бути повернуто у її власність, для чого приватний нотаріус має вчинити відповідні реєстраційні дії. В судове засідання позивач не з'явилась, але її представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій вказувала про підтримання позовних вимог та просила їх задовольнити в повному обсязі, а також провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово була викликана судом у встановленому порядку шляхом надіслання за зареєстрованою адресою місця її проживання судових повісток. Відповідач, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Єніна Л.В. в судове засідання не з'явився, але направила до суду листа, в якому вказувала, що не заперечує проти задоволення позову, а також пояснила, що документи про повний розрахунок між сторонами у договорі купівлі-продажу від 10 жовтня 2013 року за реєстр. № 462 нею не посвідчувались. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. 10 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Л.В. було посвідчено за реєстр. № 462 договір купівлі-продажу садового будинку [NUMBER], що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, Садівниче товариство «Ягідка», та земельної ділянки [NUMBER], на якій розташований зазначений будинок, площею 0,0607 га, кадастровий № [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, що розташована у зазначеному вище Садівничому товаристві «Ягідка», укладений між [PERSON] та [PERSON]. Продажу нерухомого майна було вчинено за суму 80000,00 грн. Порядок розрахунку за предмет продажу сторони узгодили наступним чином: покупець [PERSON], відповідач у справі, зобов'язалась сплатити на користь продавця [PERSON] в строк до 31 грудня 2013 року 8000,00 грн., далі 32000,00 грн. в строк до 30 березня 2014 року, та ще 40000,00 грн. - до 07 жовтня 2014 року. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. За п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Подібний правовий висновок був зроблений Верховним Судом України 06 червня 2012 року за результатами розгляду справи № 6-46цс12. В іншій справі, № 6-75цс13, Верховний Суд України, приймаючи відповідну постанову від 18 вересня 2013 року , дійшов наступного висновку. Так, Верховний Суд України в правовій позиції вказує на те, що однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий ч. 2 ст. 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. В своєму позові [PERSON] лише вказує на те, що розраховувала на отримання від продажу нерухомо-го майна 80000,00 грн., натомість отримала лише 8000,00 грн. Але на підтвердження факту проведення відпові-дачем розрахунку саме в такому розмірі сторонами у справі нотаріально посвідчену заяву продавця не представ-лено. Більш того, в обґрунтування позовної вимоги про розірвання договору позивач в позовній заяві не виклала обставини, які б вказували на те, що внаслідок істотного порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2013 року їй було завдано шкоду у певному вираженні, як то у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди. Не лише відсутність у позові викладення обставин, які вказують на те, що позивачу було завдано шкоду, а й неподання представником позивача під час розгляду справи по суті належних доказів на підтвердження завданої позивачу шкоди, позбавляє суд можливості переконатися в обґрунтованості вимог позивача. Наявні в справі матеріали фактично вказують на наявність підстав для позивача на отримання від відповідача повної оплати за нерухоме майно та процентів за користування чужими грошовими коштами. Але подібної позовної вимоги [PERSON] не заявлено, а тому правових підстав для стягнення з [PERSON] несплаченої суми грошових коштів у суду немає. Оскільки позивач та її представник не надали суду належним та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог, суд відмовляє в задоволенні позову щодо розірвання договору купівлі-продажу. З огляду на це, інші позовні вимоги щодо зобов'язання приватного нотаріуса здійснити реєстраційні дії, пов'язані з правом власності теж не підлягають задоволенню. Але виходячи зі змісту таких вимог, суд звертає увагу позивача на відсутність у приватного нотаріуса прав на вчинення тих реєстраційних дій, які викладені у вимогах, та правових підстав для цього. Так, в ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» зазначено про те, що державна реєстрація прав проводиться нотаріусом лише під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. В усіх інших випадках державна реєстрації прав на підставі рішення суду, що набрало законної сили, проводиться органом державної реєстрації прав, що витікає зі змісту ст.ст. 6, 8, 19 вказаного Закону.

Outcome: dismissed