Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути з останніх на її користь аліменти у твердій грошовій сумі 3000 грн. з кожного відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є матір`ю відповідачів по справі і на сьогоднішній день вона є людиною похилого віку, пенсіонером, її пенсії не вистачає для найважливіших життєвих потреб: лікування, харчування та оплату комунальних послуг за житло. Таким чином позивач потребує матеріальної допомоги, але її діти [PERSON] та [PERSON] добровільно її не надають. [PERSON] знаходиться у працездатному віці та перебуває на заробітках у Польщі, а [PERSON] має мінливі доходи в м. Київ. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задовольнити повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», причину неявки не повідомила. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] є рідною дочкою позивача [PERSON] (а.с. 4). З довідки про доходи від 24.10.2018 року № 0769 7478 5060 7716 вбачається, що розмір пенсії [PERSON] за період з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року складає 19008,60 грн.(а.с.6) За висновком лікарів позивач має хронічне захворювання, потребує стороннього догляду та лікування (а.с. 7,8). Відповідно до довідки КНП «Тальнівський ЦПМСД» № 991 від 02.09.2019 року, [PERSON] з приводу хронічного захворювання потребує постійного прийому медикаментів (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області (Тальнівський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком. (а.с. 6). Позивач є пенсіонером та пенсія, яку вона отримує, не забезпечує необхідного мінімального проживання. На сьогоднішній день її діти не допомагають позивачу матеріально, не забезпечують матір всім необхідним для нормального проживання, тому суд дійшов висновку, що з відповідачів, які є рідними дочкою та сином позивача, слід стягнути аліменти на її утримання. Згідно ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що їхня мати не потребує матеріальної допомоги. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено, що позивач є непрацездатною особою, яка потребує сторонньої допомоги, а відповідачі як рідні донька та син позивача є працюючими особами, які зобов`язані надавати допомогу на утримання матері. Вирішуючи питання про розмір та вид аліментів, враховуючи положення ст.ст. 202-206 Сімейного Кодексу України, суд визнає, що запропонований позивачем розмір допомоги у виді стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн. з кожного відповідача зможе забезпечити належне утримання позивача, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на своє утримання. Враховуючи наведене та

Outcome: approved