Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона зареєстрована та проживає у [INFO], є відповідальним наймачем даної квартири. Вказана квартира, яка складається із однієї житлової кімнати, житловою площею 18,8 кв.м., була виділена їй на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська № 260 від 08 червня 1990 року. Крім неї, у квартирі зареєстровані її діти: [PERSON] та [PERSON], її онуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також у квартирі зареєстрований її брат відповідач [PERSON], який у спірній квартирі ніколи не проживав і не проживає. Він не намагався вселитися до квартири, його речі у житловому приміщенні відсутні. На теперішній час місце проживання відповідача їй невідомо. Він не підтримує з нею ніяких стосунків. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі з 1990 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання від 14 лютого 2018 року. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на нього. Вважає, що відповідач втратив право користування квартирою, оскільки відсутній в ній більше ніж шість місяців без поважних причин. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не заявив та не подав відзив на позовну заяву. Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитана як свідок згідно статей 92, 234 ЦПК України, суду пояснила, що [PERSON] є її братом. Їх сім'я проживала в трикімнатній квартирі. У 1990 році їхня бабуся, яка була опікуном її брата [PERSON], розміняла трикімнатну квартиру [ADDRESS] на дві однокімнатні квартири. Їй була надана квартира [ADDRESS], в ордері на яку були вказані: вона, її дочка [PERSON] (зараз Ісаєва) [PERSON], відповідач [PERSON], а також її колишній чоловік [PERSON]. [PERSON] у її квартиру не вселявся, бо жив у м. Дніпропетровську по вул. Високовольтній з бабусею та сестрою [PERSON]. У 1993 році бабуся померла, а брат виховувався у інтернаті в м. Кривий Ріг. Де мешкав брат після закінчення інтернату, їй невідомо, вона не бачилась та не спілкувалася з відповідачем з 1993 року. Зараз у спірній квартирі разом з нею проживають дві її дочки та троє онуків. Відомості про [PERSON] також внесені до особового рахунку на квартиру. Вони вимушені платити комунальні послуги з урахуванням реєстрації [PERSON] у квартирі, і не можуть оформити житлову субсидію. Вислухавши вступне слово позивача та її показання, як свідка, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], її дочки: [PERSON] та [PERSON], онуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], яка складається із однієї житлової кімнати, має житлову площу 18,8 кв.м. Також у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Позивач є відповідальним наймачем квартири. Вказане вище підтверджується ордером на житлове приміщення № 778 від 19 червня 1990 року (а.с. 4), довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/6155 від 01 березня 2018 року про реєстрацію та склад сімї (а.с. 5) та, свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 412 від 18 жовтня 2016 року (а.с. 8). З 1990 року до теперішнього часу відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про непроживання від 14 лютого 2018 року, складеним на підставі свідчень мешканців квартири № 70 ([PERSON]В.) та квартири № 33 ([PERSON]М) будинку № 73 по проспекту Перемоги в місті Камянському, та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» [PERSON] (а.с. 6, а також підтверджується показаннями позивача [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка, відповідно ст. 324 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що відповідача [PERSON], який був відсутній в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, необхідно визнати такими, що втратив право користування квартирою, розташованій за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved