Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка навчається. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Придніпровського райсуду [ADDRESS] від 27.05.2013р. розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітнього [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням суду з відповідача по справі стягнуті аліменти та повнолітнього - [PERSON], [INFO], який навчається в Національному інституті прикладних наук у Руані (Франція). Позивачка щомісяця сплачує за навчання [PERSON] грошові кошти в розмірі 620 Євро. З посиланням на положення ст. 193 СК України, вважає, що відповідач зобов»язаний сплачувати половину від вартості навчання дитини, т.я. обов»язок батьків щодо утримання дітей є солідарним. Просить стягнути з [PERSON] на користь неї аліменти на утримання дитини [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] уточнили позовні вимоги і з посиланням на положення ст. 199 СК України просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], що навчається в розмірі 3500грн. щомісячно у твердій грошовій сумі до закінчення навчання, тобто до травня місяця включно 2017 року. Крім того, зазначили, що [PERSON] навчається на 2-му курсі інституту в Руані безкоштовно, але орендує житло у гуртожитку, за яке необхідно сплачувати кошти. Він потребує належного рівня навчання; питання щодо навчання сина за кордоном було вирішено між сторонами, коли вони перебували у шлюбі. Щомісяця позивачка сплачує 620 Євро, з яких половину повинен сплачувати батько - відповідач по справі. Вважають, що відповідач має достатньо коштів для того, щоб утримувати дитину, яка навчається за кордоном і потребує матеріальної допомоги. Син [PERSON] з 04.11.2013р. має вид на проживання у Франції. Просили задовольнити уточнені позовні вимоги. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] повністю заперечували проти задоволення, в т.ч. уточнених позовних вимог. Зазначили, що позивач безпідставно посилається на положення ст.ст. 193 та 199 СК України, оскільки вони не регулюють ті правовідносини, що склались. Крім того, на їхню думку, не доведено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК з таким позовом може звернутися лише він особисто, або ж позивач - [PERSON], але остання не довела, що її права порушені, оскільки встановлено, що син з нею не проживає, а має вид на проживання, основне місце проживання і навчається безкоштовно. Також, вказали, що відповідач на даний час не може надавати таку допомогу, т.я. отримує незначні доходи, утримує батька похилого віку, який потребує сторонньої допомоги, сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина за рішенням суду. Дійсно, рішення про навчання [PERSON] за кордоном вирішувалось спільно під час перебування сторін у шлюбі, коли вони мали спільний бюджет, який дозволяв витрати на таке навчання. На даний час обставини змінились і відповідач не може надавати кошти у розмірі, вказаному у позові. Крім того, звернули увагу на те, що за договором про навчання - контракт укладений до 31.08.2014р, а тому безпідставні вимоги щодо стягнення коштів до травня місяця включно 2017 року. Також у контракті зазначено основне місце проживання [PERSON] - м. Руан, а не [ADDRESS] разом з позивачем, а тому він не знаходиться на утриманні позивачки; грошові кошти сплачуються не на навчання, а лише за оренду житла. Просили відмовити у позові. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні, в т.ч. уточнених позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі: встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження від 15.02.2012р.). Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Придніпровського райсуду [ADDRESS] від 27.05.2013р. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в м. Черкаси. Відповідно до сертифікату, [PERSON] навчається на 2-му курсі факультету «інженерні науки та технології» Національного інституту прикладних наук в м. Руан протягом 2013-2014 навчального року. Навчання є безкоштовним. За контрактом на суборенду гуртожитку (навчальний рік 2013-2014), укладеним між інститутом та [PERSON], ІНСА надав останньому житло з 01.09.13р. по 31.08.14р. Цей контракт не може бути продовжений автоматично. Оренда вважається основним місцем проживання орендаря. За умовами контракту жилець повинен сплачувати щомісячну орендну плату 300 Євро, що складає 3297 грн. по курсу НБУ за 10.12.2013р. Факт відправки позивачем [PERSON] грошових переказів на ім»я [PERSON], відповідно до досліджених в судовому засіданні платіжних доручень протягом 2013-2014р.р. та довідки від 29.07.2013р. (період 2012-2013р.р.), сторонами не заперечується. Між тим, як на думку суду, позивачем не надано доказів, що саме такі кошти за грошовими переказами сплачувались за оренду житла у гуртожитку, враховуючи, що контракт діє з 01.09.13р. А відповідно, обставини, на які посилається в судовому засіданні як позивач, так і її представник, свого підтвердження не знайшли. Безпідставними є посилання позивача на ту обставину, що щомісячна плата за навчання становить 620 Євро. Крім того, позивачем [PERSON] не доведено факту проживання сина [PERSON] разом з нею та перебування останнього на її утриманні. Не надано доказів того, що при встановлених під час розгляду справи обставинах, - [PERSON] потребує матеріальної допомоги саме на навчання. Також позивачем до суду не було надано підтверджуючих доказів щодо строку навчання, як зазначено - до травня місяця включно 2017 року і, відповідно необхідності стягнення аліментів у цей період. На думку суду, не є обґрунтованим і визначений розмір аліментів - 3500грн. Виходячи з положень ст.199СК, позивачем не доведено в судовому засіданні обставини щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина [PERSON], враховуючи розмір його доходів, перебування на утриманні батька - пенсіонера, який потребує часткового стороннього догляду та стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліментів за судовим рішенням від 23.01.2014р. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК). Аліменти - це обов'язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім»ї інших, які потребують цього. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 СК передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187, 189-192, 194-197 СК (ст. 201 СК України). Отже, з»ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими, недоведеними та безпідставними. Крім того, суд вважає, що судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed