Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 05.02.2016 року вони перебувають з відповідачем у шлюбі, від спільного мешкання мають сина [PERSON],[INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2016 року, спільне господарство не ведеться з тієї причини, що між ними не було порозуміння, різні погляди на обов»язки подружжя, з приводу чого виникали сварки та скандали. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору. В судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, примирення не бажає, просить розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні відповідач визнає позовні вимоги. Примирення не бажає, але заперечує проти стягнення з нього судового збору, так як з нього був вже стягнутий судовий збір при розгляді справи про стягнення аліментів. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 05.02.2016 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по мсту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 32 (а.с.3). Від спільного мешкання сторони мають сина [PERSON],[INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з жовтня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, наявність постійних сварок у зв»язку з несумісністю характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач з цим згодний, примирення не бажає. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем,\~підлягає задоволенню. Згідно п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Тому, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отжез відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею 31.05.2017 року про подачі позову (квитанція а.с.1). З урахуванням викладеного,

Outcome: approved