Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Свою позовну вимогу вона мотивує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 березня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, згідно актового запису № 50. Від сумісного життя вони неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є та обставина, що між ними відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені з 2016 року. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 березня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, згідно актового запису № 50. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просить справи розглягути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 березня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, згідно актового запису № 50. Від сумісного життя неповнолітніх дітей не мають. Як видно з позовної заяви, в сім`ї немає взаємопорозуміння та взаємоповаги, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть. Сумісне життя не склалося тобто характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Таким чином, суд приходить до висновку, що зареєстрований між сторонами шлюб може бути розірваний за рішенням суду, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити інтересам сторін. Головними мотивами, з яких суд визнав збереження сім`ї неможливим є ініціатива позивача, тобто звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, та обставини викладені у позовній заяві, а також визнання відповідачем даної позовної заяви з відсутністю заперечень проти задоволення позовних вимог, що виражає його байдужу позицію щодо збереження шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, що є його правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.

Outcome: approved