Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.08.1995 року по 09.11.2012 року. В період шлюбу вона зареєструвала останнього в квартирі [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідач, забравши всі свої речі, 20.11.2016 року звільнив квартиру. Вона є власником цієї квартири, на підставі Договору дарування від 27.12.2003 року, посвідченому нотаріусом. В теперішній час реєстрація відповідача в її квартирі створює для неї незручності, не дає можливості розпоряджатися вказаною квартирою. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити, в подальшому надала заяву про слухання справи без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні, в подальшому надав заяву про слухання справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з»явився в судове засідання по невідомій причині, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, згідно Договору дарування квартири, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу [PERSON] 27.12.2003 року, реєстр №7855, зареєстрованого в Красноармійському БТІ 28.12.2003 року, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою : Донецька область, м.Покровськ м-н «Сонячний» 35/34 ( а. с. 6-12). Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09.11.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], рішення набрало законної сили 18.12.2012 року (а.с.14). Згідно довідки Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 28.03.2017 року відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], але не проживає за вказаною адресою з 20.07.2016 року ( а.с. 13). Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім»ї власника, як чоловік, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Оскільки квартира перебуває у приватній власності позивача, яку позивач набула, згідно договору дарування, відповідач був зареєстрований та проживав як член сім»ї власника, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовідношення виникли відносини щодо користування спірною квартирою, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м.Покровськ м-н «Сонячний» 35/34. На підставі викладеного,

Outcome: approved