Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи: [PERSON] про внесення змін до договору позики - а саме, внесення змін до п. 1 договору позики від 11.04.2014 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] в позовній заяві просить п. 1 договору позики від 11.04.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який викласти в наступній редакції: Позикодавець позичив Позичальнику 628 456 (шістсот двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн. 15 коп., що еквівалентно 50 000 (п'ятдесяти тисячам) Доларів США за курсом НБУ на момент укладення цього договору, строком повернення боргу: 11.05.2015 року. Позивач [PERSON] в позовній заяві у зв'язку із недосягненням згоди з позикодавцем просить Суд внести зміни до договору та подовжити строк повернення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги істотною зміною обставин, яку не можливо було передбачити під час укладення договору. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явилася та підтримала позовні вимоги у повному обсязі та посилалася на обставини зазначені у позовній заяві, наголосила на тому, що від повернення грошових коштів позикодавець не відмовляється, однак економічна ситуація та особисто її дохід змінився на стільки, що повернути гроші в строк вона не має можливості. Третя особа [PERSON] в судове засідання з'явився та підтримав в повному обсязі позовні вимоги позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з'явилася, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] на підставі ст. 123 ЦПК України заявила зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки. Зустрічний позов у відповідності до ч. 2 ст. 123 ЦПК України прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом оскільки обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, позовні вимоги виникають з одних правовідносин. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить Суд звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 11 квітня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Харквського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 591, [PERSON] з укладанням від імені [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення [PERSON] всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. На стадії судового слідства представник позивача [PERSON] відмовилася від первісного позову та визнала зустрічний позов в повному обсязі. Третя особа [PERSON] підтримав позицію [PERSON] та просив задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, встановив наступне. 11 квітня 2014 року [PERSON] уклала Договір позики з [PERSON] (надалі - Позивач), на підставі якого позичила в [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 628 456 (шістсот двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн. 15 коп., що еквівалентно 50 000 (п'ятдесяти тисячам) доларів США. З метою забезпечення виконання Договору позики 11 квітня 2014 року було укладено Договір Іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 11.04.2014 року та зареєстровано в реєстрі за номером 591. Так, згідно п. 1.1. Договору Іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали [PERSON] в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно разом з усіма його при належностями, а саме: квартиру, загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 44, 0 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Квартира належить Іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу [PERSON], 05.09.2011 р., р./№ 2121, зареєстрованого у державному реєстрі прав на нерухоме майно 11.04.2014 р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 337149963101. [PERSON] не виконала зобов'язання щодо повернення грошових коштів [PERSON] у розмірі 628 456 (шістсот двадцять вісім тисяч чотириста п'ятдесят шість) грн. 15 коп., що еквівалентно 50 000 (п'ятдесяти тисячам) доларів США за договором позики від 11.04.2014 року. [PERSON] було передано письмову вимогу, яку іпотекодавці - [PERSON] та [PERSON] отримали 12 травня 2014 року. 12 червня 2014 року [PERSON] також було направлено повідомлення про продаж предмета іпотеки буд - якій особі - власникам квартири (іпотекодавцям) - [PERSON] та [PERSON] за ціною попередньо погодженою між сторонами в договорі іпотеки та на підставі звіту з оцінки майна ТОВ «Аргумент - Експерт» - 517 500,00 грн. (П'ятсот сімнадцять тисяч п'ятсот грн.). Проте зазначені заходи не призвели до погашення заборгованості. Відповідно до ст. 651, 652 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного Кодексу України договір може бути змінений судом за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач за первісним позовом не довів суду, одночасну наявність умов відповідно до ч.2 ст. 652 Цивільного Кодексу України. Так, на момент укладання договору позики політична та економічна ситуація вже погіршилася. Також позивачем за первісним позовом не були надані докази придбання товару на позичені грошові кошти та докази скасованих замовлень покупців з Луганської та Донецької областей України. Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що ризик зміни обставин в даному випадку несе позичальник, який використав позику в підприємницькій діяльності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підприємництво» підприємництво - це безпосередньо самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права , свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд прийшов до висновку, що визнання зустрічного позову представником [PERSON] не суперечить інтересам [PERSON], та не суперечить заходку і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Судом встановлено, що наступне положення Закону поширюється на взаємовідносини виключно між кредитними установами та фізичними особами. В даному випадку позикодавець не є кредитною установою. Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на дані правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язання, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п. 2.1.2. Договору іпотеки від 11.04.2014 року Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно у випадку, якщо в час настання строку виконання зобов'язань боржником за договором позики вони не будуть виконані, а також у будь-який час (незалежно від настання строку виконання зобов'язань) - у випадку невиконання Іпотекодавцями будь-яких своїх обов'язків за Договором , або якщо будь-яка з гарантій чи запевнень, наданих Іпотекодавцями згідно з Договором виявлятися недійсною Відповідно до п. 1.12.1. договору іпотеки у випадку невиконання Боржником або Іпотекодавцями за боржника письмової вимоги Іпотекодержателя про усунення порушень зобов'язань за договором позики та Договором у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавців або визнання його банкрутом або при смерті Іпотекодавців, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок майна, у тому числі шляхом продаж майна будь-якій особі-покупцеві на підставі укладення між ними договору купівлі-продажу, який в свою чергу, є документом на підставі якого здійснюється реєстрація права власності на Майно. Відповідно до положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Частина перша статті 38 із змінами, внесеними згідно із Законом N 800-VI (800-17) від 25.12.2008р. Відповідно до положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються у тому числі спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Суд, оцінюючи в сукупності зібрані в судовому засіданні докази, приймає відмову від позову приходить до висновку, що зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved