Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 11.06.2005 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому 06.08.2005 народилася донька [PERSON] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Також, з відповідача на підставі судового наказу від 08.01.2019, виданого Димитровським міським судом Донецької області, стягуються аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходів боржника. Подружні відносини в неї з відповідачем не склалися у зв`язку з тим, що останній веде непристойний спосіб життя та був викритий нею у зраді, після чого вона втратила до нього довіру, почуття любові та поваги, наслідками чого були постійні сварки з чоловіком, свідком яких була їх дитина. У зв`язку з цим вона з 15.08.2018 припинила з відповідачем шлюбні стосунки та перестала вести з ним спільне господарство. Вважаючи примирення та збереження сім`ї неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою судді від 11.04.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач [PERSON] вказав про визнання ним позовних вимог у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову позивачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.06.2005 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 118. У даному шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з 15.08.2018. Вказані обставини встановлені на підставі заяв сторін, свідоцтв про їх шлюб, про народження дитини, довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 06.12.2018 про склад сім`ї позвача (а.с.4, 5, 6). Частиною першою ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, місце проживання дітини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Згідно за ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору у 768,40 грн, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 384,20 грн, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved