Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Хустського РНО [PERSON] про скасування свідоцтв про право на спадщину №№ 2009, 2013 на підставі яких перейшло право власності на земельні ділянки площею по 0,062 га за адресою м. Хуст, вул. Мала, 22 [PERSON] та [PERSON] відповідно по 1/6 частині та визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,062 га, розташовану в м. Хуст по вул. Мала, 22 в цілому. Посилається на те, що відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 03.08.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за №3129, вона є спадкоємицею майна померлої матері [PERSON], яка померла 21.10.2011 р. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 13.06.2012 р. №2015 спадщина складається з 2/3 часток житлового будинку №22 по вул. Мала в м. Хуст, який належав матері позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Хустської ДНК [PERSON] від 18.07.1987 р. за реєстровим № 2720, право власності зареєстровано в Хустському ДПТІ за №1895, в книзі 10 д.,стор 126. Згідно свідоцтв №№ 2080, 2078 від 27.04.2015 р., посвідчених приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] на підставі актів державного виконавця про проведення електронних торгів, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається по 1/6 частини вищевказаного житлового будинку, надвірних споруд та будівель, які раніше належали відповідачам [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2017 від 13.06.2012 р. спадщина складається з 2/3 часток земельної ділянки площею 0,0615 га, розташованої в м. Хуст по вул. Мала, 22, яка була передана для обслуговування житлового будинку та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-013-00280, виданого 26.01.1995 р. на підставі рішення 15 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 11.03.1994 р., який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №285.Згідно витягу в Поземельної книги про земельну ділянку серії №ВТ-002020003792012, виданого міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Хуст і Хустському районі від 01.06.2012 р., кадастровий №2110800000:01:005:0128, місце розташування: Закарпатська область, м. Хуст, вул. Мала, 22; цільове призначення: для обслуговування житлового будинку; форма власності: приватна; склад угідь: землі під будівлями, лісами та іншими угіддями 0,0615 га; площа земельної ділянки 0,0615 га; обмежень (обтяжень) у використанні земельної ділянки не зареєстровано. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за реєстровими №№ 2009, 2013, 2017 від 13.06.2012 р., посвідчених приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON], до [PERSON], [PERSON] перейшло по 1/6 частину право власності на земельну ділянку та позивачу 2/3 частини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2015 від 13.06.2012 р., свідоцтва №2078 від 27.04.2015 р., свідоцтва № 2080 від 27.04.2015 р., житловий будинок №22 по вул. Мала В м. Хуст в цілому належить позивачу. Редакцією ст.120 ЗК України передбачено, що з 01.01.2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача). В п. ст.141 ЗК України вказано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Перевагу мають спеціальні норми, що регулюють випадки набуття права власності на землю чи права користування нею внаслідок придбання споруди, розміщеної на земельній ділянці. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 155 ЗУ України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В судовому засіданні представник позивача згідно довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на наведені в позові обставини. Просить суд позов задоволити. Представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні позов не визнала повністю, посилаючись на наведені в запереченні обставини. Суду пояснила, що згідно рішення Хустського районного суду від 29.10.2013 р. на [PERSON], [PERSON], як спадкоємців [PERSON] було покладено обовязок відшкодувати [PERSON] суму позики відповідачко до часток у прийнятій спадщині. Згідно свідоцтв №№ 2078, 2080 від 27.04.2015 р. за результатами електронних торгів позивачка стала власником 2/6 частини житлового будинку та надвірних споруд, розташованих по вул. Мала,22 в м. Хуст. Однак, 2/6 частини земельної ділянки не були предметом торгів та залишають у власності відповідачів [PERSON], [PERSON] Строк позовної давності щодо вимоги про скасування свідоцтв про право на спадщину сплив 14.06.2015 р., позов був поданий позивачем 15.07.2015 р. з пропуском загального строку позовної давності. Крім того, згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Позивачка не навела жодної підстави для скасування свідоцтв про право на спадщину відповідачів. Права власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачкою не доведено, що порушено її права, як власника нерухомого майна, передбачені ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, підстави для їх відновлення у відповідності до ст.ст. 140, 143 ЗК України відсутні. Представник відповідачів вважає, що відсутні законні підстави для позбавлення відповідачів права власності на їх частину земельної ділянки, а тому твердження позивачки є необґрунтованими, надуманими та не відповідають жодній нормі чинного законодавства України. Просить застосувати строк позовної давності по позовних вимог [PERSON] про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, у задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала суду лист від 04.09.2015 р. за №178/01-16, в якому просить провести розгляд справи у її відсутності на підставі наявних матеріалів справи, питання вирішення справи залишає на розсуд суду. Також повідомила, що нею дотримано процедуру видачі свідоцтв про право на спадщину за законом за №№2009, 2013 від 13.06.2012 р. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що 03.08.2011 р. [PERSON] (матір сторін) склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] за реєстровим №3129, згідно якого заповіла все своє майно [PERSON] Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 13.06.2012 р. за реєстровими №№2015,2017, позивачка успадкувала відповідно 2/3 частини житлового будинку №22 по вул. Мала в м. Хуст та 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0615 га, призначеної для обслуговування житлового будинку. Крім того, згідно свідоцтв, посвідчених приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 27.04.2015 р. за №№2080,2078, у відповідності до ст.66 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведення електронних торгів, затвердженого начальником ВДВС Хустського РУЮ від 16.03.2015 р. [PERSON], [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з 2/3 частки житлового будинку по вул. Мала в м. Хуст, що раніше по 1/6 частці належало [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 13.06.2012 р. за реєстровими №№ 2007, 2011 відповідно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 13.06.2012 р. за реєстровим №2009, [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 0,0615 га, розташовану в м. Хуст по вул. Мала, 22 в 1/6 частині. Таку ж частину вказаної земельної ділянки успадкував [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Хустського РНО [PERSON] від 13.06.2012 р. за №2013. Згідно ст.ст. 1225, 1301 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Відповідно до ст. 41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини»практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Так, згідно з положеннями ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна, як зазначено у ст.391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК). З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є законними власниками земельної ділянки розміром 0,0615 га, розташованої за адресою м. Хуст, вул. Мала, 22, по 1/6 частині на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, а тому підстав для визнання права власності на зазначені частки земельної ділянки за позивачем немає. Відповідно до ст.ст. 261, 263, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності зупиняється: якщо предявленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); у разі відстрочення виконання зобовязання (мораторій) на підставах, встановлених законом; у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. З позовом про скасування свідоцтв про право на спадщину від 13.06.2012 р. [PERSON] звернулася до суду лише 15.07.2015 року, чим пропустила загальний строк позовної давності. Клопотання про поновлення строку звернення до суду не подавала. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено порушень закону при видачі свідоцтв про право на спадщину за №№2009, 2013 від 13.06.2012 р. відповідачам [PERSON], [PERSON], а тому і визнання права власності на земельну ділянку в цілому за позивачем немає підстав, а також враховуючи те, що представником відповідачів заявлено клопотання про застосування спливу строків позовної давності щодо позовної вимоги про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, суд вважає, що у позові слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed