Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок із надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , який був власником будинку згідно по господарської книги. За життя [PERSON] дозволив позивачці доглядати та проживати в даному будинку. Вона з 2009 року проживає в даному будинку, відкрито та добросовісно ним володіє. Вважає, що вона має право на визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки, добросовісно заволоділа вищезазначеним нерухомим майном відкрито користується та проживає в ньому з 2009 року. З врахуванням часу, протягом якого належним будинком вона володіє, становить понад 10 років. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача - Орлівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву, що позовні вимоги визнає та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконкому №28 від 15 грудня 1993 року «Про передачу у власність земельних ділянок для присадибних ділянок по 0,25 га» земельна ділянка площею 0,25 га передана у власність [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.12.2008 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.4) Згідно довідки Орлівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області № 02-31/321 від 27.02.2019 року [PERSON] проживала з 2009 року в [ADDRESS] (а.с.6) Згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 19.07.2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.5) За даними технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є житловий будинок загальною площею 87,4 м.кв. (а.с.10-13) Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1,2 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В даному випадку, суд вважає, що позивач надав суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності за позивачем на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.16, 328, 344 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved