Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 23.07.2008 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 360. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 26.04.2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивач зазначає, що з 2010 року фактичні шлюбні стосунки між ними припинилися, вони почали жити за різними адресами, вести окремий побут та донька залишилася проживати з нею за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2010 року з відповідача на користь неї було стягнуто аліменти на утримання дитини та кошти на непрацездатну дружину. Відповідач самостійно в добровільному порядку рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та на непрацездатну дружину не виконував і не виконує, тому вона вимушена була отримати виконавчі листи і пред'явити їх до примусового виконання (копії виконавчих листів додаються). Так було відкрито два виконавчих провадження: № 30586488, № 30586490 про примусове виконання зазначених виконавчих листів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та коштів на утримання непрацездатної дружини. Позивач зазначає, що Постановою ВП № 30586488 про розрахунок заборгованості від 13.09.2016 р., виданою Заводським відділом Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області підтверджується той факт, що аліменти на її утримання, нею не отримувалися та борг відповідача за період з липня 2010 року по квітень 2012 року складає: 11 557, 80 грн. Постановою ВП № 30586490 про розрахунок заборгованості від 13.09.2016р., також підтверджується той факт, що аліменти на утримання дитини, відповідачем не сплачувалися за період з липня 2010 року по серпень 2016 року та борг складає: 52 135, 54 грн. На всі її неодноразові вимоги надати будь-які кошти на утримання дитини, відповідач відмовлявся це зробити, мотивуючи це особистим небажанням. Окрім того, з 2010 року відповідач самоусунувся від будь-якої участі у житті своєї доньки, не бажає її бачити, піклуватися про неї, приймати участь в її духовному і фізичному розвитку та ії утриманні. Позивач також зазначає, що вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя (справа № 1-700/11) від 05.12.2011 року відповідача було засуджено за ч.1 ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання їхньої доньки - [PERSON], [INFO]. Судимість за цим вироком у відповідача не знята та непогашена, у встановленому законом порядку та відповідач належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та навпаки скоїв ще один злочин. Однак, навіть після наявних двох судимостей, після відбування реального покарання за вищезазначені злочини, Відповідач не став на шлях виправлення, продовжував вести аморальний спосіб життя, постійно зловживати наркотичними засобами та алкогольними напоями. Позивач зазначає, що наслідком такого способу життя для відповідача можуть стати (або вже стали) хронічні хвороби, а саме вірусні гепатити, ВІЛ-інфекція та інші, що становить реальну загрозу для життя малолітньої дитини. Також позивач додатково повідомляє суд, що відповідач ще з 2009 року не працює, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, підписаної Україною 21.02.1990 і ратифікованої 27.02.1991, закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності зі ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Головою Томаківської районної ради подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи та про виключення з числа третіх осіб Томаківську районну раду, мотивуючи наступним. Згідно норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування не віднесено до повноважень районних рад. Крім того, ч. 1 ст. 56 ЦК України встановлено: Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (з урахуванням внесених змін): Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей). За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі з 23.07.2008 року по 26.04.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], копією рішення Орджонікідзевського районного суду від 26.04.2011 р. про розірвання шлюбу. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню [PERSON], [INFO],тобто сторони у справі дійсно є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23.04.2009 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції. На даний час малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], яка є позивачем у даній справі, і перебуває на її утриманні. Вказане підтверджується довідкою №04-19/5-5522 від 14.09.2016 року, копія якої додається. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини та кошти на непрацездатну дружину, що підтверджується копією вказаного рішення суду. З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач самостійно в добровільному порядку вказане рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та на непрацездатну дружину не виконує, тому позивач звернулася до Заводського відділу ДВС міста Запоріжжя з виконавчими листами для примусового виконання. На підставі вказаних виконавчих документів було відкрито виконавчі провадження за № 30586488, № 30586490 про примусове виконання зазначених виконавчих листів, виданих Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та коштів на утримання непрацездатної дружини. Постановою ВП № 30586488 про розрахунок заборгованості від 13.09.2016 р., виданою Заводським відділом Державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області підтверджується той факт, що аліменти на утримання позивача, як непрацездатної дружини нею не отримувалися та борг відповідача за період з липня 2010 року по квітень 2012 року складає: 11 557, 80( одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім гривень вісімдесят коп.) грн. Постановою ВП № 30586490 про розрахунок заборгованості від 13.09.2016р., виданою Заводським відділом Державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції Запорізької області підтверджується той факт, що аліменти на утримання дитини, відповідачем не сплачувалися за період з липня 2010 року по серпень 2016 року та борг складає: 52 135, 54 ( п'ятдесят дві тисячі сто тридцять п'ять гривень п'ятдесят чотири коп.) грн. З доданої копії вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя (справа № 1-700/11) від 05.12.2011 року вбачається, що відповідача було засуджено за ч.1 ст.164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO]. Судимість за цим вироком у відповідача не знята та непогашена, у встановленому законом порядку та відповідач належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, та навпаки скоїв ще один злочин, що підтверджується також копією вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя (справа № 0809/3711/2012) від 24.07.2012 року, яким відповідача було засуджено за ч.2 ст. 307 КК України. Отже, на теперішній час, відповідач має дві не погашені судимості за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 164 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України . Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивач і звернулася до суду з даним позовом. Підставою позбавлення батьківських прав, як зазначає позивач є те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню їхньої дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки, де б вони не перебували, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене свідчить про те, що батько [PERSON] дійсно самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Враховуючи вищевказане, суд з'ясував, що відповідач ніяких дій, щодо утримання та виховання своєї дитини не проводить, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дочки, дитина проживає з матір'ю, яка є позивачем у даній справі, та перебуває повністю на її утриманні, що підтверджується вищевказаними довідками. Таким чином, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини Відповідно до ст.88 ЦПК України cтороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто на користь позивача необхідно стягнути судовий зір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved