Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що з 27 лютого 2019 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який був зареєстрований Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №09. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що шлюбні відносини припинили у зв`язку із тим, що не зійшлись поглядами на сімейне життя, між ними постійно виникали суперечки та сварки. Разом не живуть та не ведуть господарство. Спільне життя припинилось, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Відповідач не приймає участі у вихованні сина. Спору щодо поділу спільного майна подружжя немає. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою судді від 01 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 лютого 2019 року Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №09. (а.с.6). У подружжя від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя встановлено, що Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони разом, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, примирення між ними неможливе. Наведене свідчить про формальний характер шлюбу сторін. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Щодо вимоги позивача про залишення неповнолітньої дитини проживати разом з нею, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з довідкою №31 від 28 січня 2021 року виданою виконавчим комітетом Горохівської міської ради [PERSON] , [INFO] проживає разом з своєю матір`ю [PERSON] . (а.с.8). Таким чином, в разі відсутності згоди щодо місця проживання дитини, сторони не позбавлені права звернутись до суду з відповідним позовом, а тому вимога позивача про визначення місця проживання дитини є передчасною та до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею по справі судові витрати в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Outcome: partial