Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідачів[PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~Зборівської міської\~ради з вимогами про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона не може як власник укласти договори по обслуговуванню житлового будинку так як за нею не зареєстровано право власності, тому просить врахувати, що дане будинковолодіння є колгоспним двором на яке мають право всі особи, що проживали в ньому станом на липень 1991 року, тобто вона, [PERSON] , [PERSON] . Оскільки всі члени двору, подали заяви та відмовляються від своїх часток в її користь, так як не бажають ділити майно на всіх членів двору, тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресом [ADDRESS] . В суді позивач підтвердила обставини, які зазначені в позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають, заперечень щодо задоволення позову немає. Суд,\~в силу\~ч.3\~ст.211\~ЦПК України,\~вважає за\~можливе розглянути\~дану справу\~за відсутності\~сторін. Дослідивши та\~оцінивши докази\~у справі,\~суд встановив: [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Факт належності позивачу даного будинковолодіння підтверджується довідкою Зборівської міської ради за № 317 від 22 жовтня 2019 року. Правовстановлюючий документ на ім`я позивачки відсутній, оскільки дане будинковолодіння відносилося до колишнього колгоспного двору, що перешкоджає їй розпоряджатися майном на власний розсуд, зокрема, вона не може як власник укласти договори по обслуговуванню житлового будинку. Згідно виписки із погосподарської книги Зборівської міської ради членами . колишнього колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були наступні особи: [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 21 лютого 2014 року; [PERSON] , [INFO] , - позивачка у справі; [PERSON] , [INFO] , - відповідачка по справі; [PERSON] , [INFO] ,- - відповідач по справі. Відповідачі не бажають виділяти належних їм часток в колишньому колгоспному дворі, а відтак не заперечують проти оформлення за позивачкою права власності на вищевказане будинковолодіння. У відповідності до приписів ст.ст.120, 123 ЦК України ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить всім його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно ч.2ст.9 Закону СРСР « Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року №885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом РСР «Про власність в СРСР» застосовуються з дня введеніія в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, передбачено та роз`яснено судам, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частки в його майні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Сторони між собою взаємно визнають право власності на майно. За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved