Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]\~та збільшивши і уточнивши позовні вимоги просить поділити спільне сумісне майно подружжя її та відповідача в рівних частках, визнати за нею право власності на 48/100 часток житлового будинку №6 за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова, виділити їй у власність в натурі 48/100 часток житлового будинку №6 за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова, з наступними приміщеннями в прибудові літ. «А1-1», житловій прибудові літ. «А2-1», тамбурі літ. «а-1»: приміщення 1-1 (площею 2,1 кв.м.), приміщення 1-2 (площею 9,3 кв.м.), приміщення 1-3 (площею 5,2 кв.м.), приміщення 1-4 (площею 6,3 кв.м.), приміщення 1-9 (площею 14,8 кв.м.), приміщення 1-10 (площею 2,5 кв.м., ганок літ. «а», погріб під «А2-1», гараж літ «Г», ворота з хвірткою №1, 7,21 м.п. огорожі №2, ворота №3, зливна яма №13, душ літ. «Є», підпірна стіна літ №14, підпірна стіна №16, мостіння І, ? мостіння ІІ, визнати за нею право власності та виділити в натурі 58/100 частин земельної ділянки розміром 584 кв.м. за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова,6, автомобіль ВАЗ 2108, 1987 року випуску, реєстраційний номер 01666АЕ залишити у власності [PERSON], стягнути з [PERSON] на її користь витрати на утримання житлового будинку №6 по вул. Андрія Сахарова в м. Дніпро, що складають ? частину (від сплаченої нею суми 2985,95 грн.) оплати за газове опалення в період з січня 2014 року по квітень 2015 року в сумі 1492,97 грн., ? частину (від сплаченого нею 173 грн.) земельного податку за 2013 і 2014 роки за земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова,6 в сумі 86,50 грн., стягнути з [PERSON] на її користь витрати за геодезичні роботи у вигляді кадастрової зйомки у розмірі 1200 грн., витрати за виготовлення технічного паспорту оцінки у розмірі 1700 грн., витрати за підготовку висновку судової автотоварознавчої експертизи №47050-15 у розмірі 590,40 грн., витрати за підготовку висновку судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 6635,52 грн., витрати за підготовку висновку судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 2642,40 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з квітня 1987 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей. Рішенням суду від 01.06.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час шлюбу з відповідачем, за їх спільні кошти ними було придбано домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова,6 (раніше вул. Петровського), земельна ділянка площею 0,1000 га за цією ж адресою та автомобіль ВАЗ 2108, 1987 року випуску, реєстраційний номер 01666АЕ. До того ж, виходячи з того, що відповідач є співвласником в рівній мірі із нею домоволодіння та земельної ділянки, то повинен утримувати це майно, а саме оплачувати вартість за газове опалення будинку з метою недопущення його руйнування та оплачувати податок на землю. Виходячи з того, що нею вже здійсненні вищезазначені витрати за власні кошти, то відповідач повинен компенсувати їй їх половину. Також, враховуючи той факт, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та знаходиться у його користуванні, вважала за доцільне компенсацію за автомобіль в розмірі 15171,82 грн. та компенсацію за частку домоволодіння в розмірі 8083,00 грн., які повинні бути стягнуті з відповідача на її користь, покласти в рахунок компенсаціє, що підлягає стягненню з неї на користь відповідача за відхилення від рівності часток земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Позивач додатково зазначила, що просить суд провести розподіл домоволодіння в натурі саме за визначеним нею варіантом, оскільки на протязі вже декількох років вона користується саме цією частиною будинку та земельної ділянки. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, мотивуючи тим, що його частка у спірному будинку та земельній ділянці є більшою, ніж ? частина, оскільки для придбання даного майна ним була продана належна йому квартира. Вважав, що машина взагалі не підлягає розподілу, оскільки з моменту розірвання між ними шлюбу та зверненням позивача з вимогами про її поділ, сплив передбачений законом строк позовної давності. З розподілом в натурі будинку та земельної ділянки за запропонованим позивачем варіантом був не згодний, оскільки вважав можливим розподілити будинок та земельну ділянку за будь-яким іншим варіантом, який наведений в експертизі. Заслухав доводи сторін, пояснення експерта, дослідив письмові докази по справі дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1987 року, який було розірвано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2012 року (а.с.8,9 т.1). В період шлюбу, відповідач на своє імя придбав нерухоме та рухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова (Петровського),6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.05.2002 року, земельну ділянку площею 0,1000 га за цією ж адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.05.2002 року та автомобіль «ВАЗ 2108», номерний знак 01666АЕ, 1987 року випуску, сірого кольору, номер кузова В/N (VIN код ХТА210800Н0000000), свідоцтво про реєстрацію ЯАА705659 від 29.12.2002 року (а.с.13,14,138 т.1). Згідно\~ст.22 КПШС України, яка діяла на час виникнення шлюбних відносин та на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Аналогічна норма міститься в положеннях\~ст. 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст.\~70\~СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Наведене свідчить, що в сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя з рівністю частин чоловіка та дружини у цьому майні. Спростувати вказану презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам ст.ст.\~58,59 ЦПК України\~і це в розумінні статей\~10,60 ЦПК України\~є її процесуальним обовязком. Ті посилання відповідача, що в період шлюбу ним була продана квартира, ніяк не свідчить про те, що кошти від її продажу пішли саме на придбання спірного домоволодіння та земельної ділянки. До того ж, дана квартира хоч і була приватизована на імя відповідача, однак виділялась йому підприємством на родину, яка складалась з нього, позивача та їх дітей. Та і продаж квартири відповідно до договору купівлі-продажу був вчинений за 72000 грн., а за придбання спірного домоволодіння та земельної ділянки відповідно до договорів купівлі - продажу будо сплачено вдвічі більше. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження обставин того, що його вклад в придбання спірного домоволодіння та земельної ділянки був більшим ніж у позивача, а тому його частка у цьому спільному майні є більшою. Обставин передбачених ст. 70 СК України чи інших істотних обставин, які б могли бути підставою для відступлення від рівності часток подружжя, судом не встановлено. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що майно (домоволодіння, земельна ділянка, автомобіль), про поділ якого заявлено вимоги є обєктами спільної сумісної власності подружжя, частки яких є рівними і оскільки угоди про поділ даного майна між ними не досягнуто, то поділ майна слід провести в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 1ст. 368 ЦК України визначено - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.1ст.370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Висновком комісійної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2782/2783/2784/2785-16 від 03.02.2017 року, експертом запропоновано чотири варіанти поділу спірного будинку та господарських споруд та чотири варіанти поділу спірної земельної ділянки /а.с.201-257 т.2/. Так, вивчивши всі наведені в експертизі варіанти розподілу, суд вважає, що в даному випадку найбільш оптимальним варіантом розподілу будинку, при якому частки співвласників будуть максимально наближені до ідеальних і при проведенні необхідних перепланувань не будуть порушені будівельні норми, є запропонований у згаданому висновку комісійної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2782/2783/2784/2785-16 від 03.02.2017 року варіант розподілу № 3. Згідно із варіантом № 3 розподілу житлового будинку і господарських будівель та споруд домоволодіння позивачці як жінці, якій складніше, ніж чоловікові, проводити роботи з перепланування, у власність виділяється 48/100 частин житлового будинку № 6 по вул. Андрія Сахарова в м. Дніпро згідно висновку комісійної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2782/2783/2784/2785-16 від 03.02.2017 року (жовтий колір на схемі варіанту розподілу № 3), а саме приміщення в прибудові літ. «А1-1», житловій прибудові літ. «А2-1», тамбурі літ. «а-1»: приміщення 1-1 (площею 2,1 кв.м.), приміщення 1-2 (площею 9,3 кв.м.), приміщення 1-3 (площею 5,2 кв.м.), приміщення 1-4 (площею 6,3 кв.м.), приміщення 1-9 (площею 14,8 кв.м.), приміщення 1-10 (площею 2,5 кв.м., ганок літ. «а», погріб під «А2-1», гараж літ «Г», ворота з хвірткою №1, 7,21 м.п. огорожі №2, ворота №3, зливна яма №13, душ літ. «Є», підпірна стіна літ №14, підпірна стіна №16, мостіння І, ? мостіння ІІ. Загальна вартість частки, що виділяється позивачу становить 163823,50 грн. Відповідачу відповідно виділяється у власність 52/100 частини вказаного житлового будинку і господарських будівель та споруд домоволодіння згідно висновку комісійної додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 2782/2783/2784/2785-16 від 03.02.2017 року (синій колір на схемі варіанту розподілу № 3), а саме приміщеннями в будинку літ. «А-1»: приміщення 1-5 (площею 7,8 кв.м.), приміщення 1-6 (площею 14,1 кв.м.), приміщення 1-7 (площею 15,9 кв.м.), приміщення 1-8 (площею 9,7 кв.м.), літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Д», вбиральня «Ж», сарай (тимчасовий) літ. «З», 8,29 м.п. огорожі №2, огорожа №5, огорожа №9, ? мостіння ІІ. Загальна вартість частки, що виділяється відповідачу становить 179989,50 грн. Відповідно до вказаного варіанту розподілу\~[PERSON] компенсує\~[PERSON] відступ від ідеальної частки в розмірі 8083,00 грн. Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, які пропонується виділити співвласникам, необхідно провести ремонтна -\~будівельні роботи, а саме позивачу між приміщеннями 1-8 і приміщенням 1-4 закласти дверний отвір, а відповідачу в приміщенні 1-5 переобладнати віконний отвір в дверний, між приміщеннями 1-8 і приміщенням 1-7 закласти дверний отвір, між приміщеннями 1-5 і приміщенням 1-6 пробити дверний отвір, приміщення 1-8 переобладнати під кухню. Також, з урахуванням визначеного варіанту розподілу житлового будинку і господарських будівель та споруд домоволодіння, суд вважає, що найбільш вірогідним варіантом розподілу між сторонами спірної земельної ділянки є третій варіант (Додаток №6), за яким у власність позивача підлягає виділу в натурі 58/100 часток земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул.. Андрія Сахарова,6,площею 584 кв.м. (вартістю 142237,00 грн.), а у власність відповідача відповідно 42/100 часток цієї ж ділянки, площею 416 кв.м. (вартістю 142237,00 грн.). На думку суду такий варіант розподілу передбачає найменший відступ від рівності часток співвласників та уникнення місць загального користування та збереження зручної конфігурації земельної ділянки для ведення господарської діяльності. Відповідно до вказаного варіанту розподілу\~[PERSON] компенсує\~[PERSON] відступ від ідеальної частки в розмірі 20458,50 грн. Вирішуючи позов в частині вимог про поділ спірного автомобіля, суд прийшов до такого. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний\~\~ рахунок суду. У п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~\~2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], він зареєстрований за [PERSON], згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, сторони не досягли. [PERSON] категорично заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача в порядку поділу майна подружжя і заявив про те, що він не має наміру вносити суму компенсації на депозитний рахунок суду. У звязку з чим, суд не має підстав для залишення у власності одного співвласника спірного автомобіля та стягнення з одного співвласника на користь другого грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Однак виходячи з того, що сторони не змогли дійти згоду щодо розподілу спірного автомобіля, то суд вважає необхідним визнати ідеальні частки подружжя - по 1/2 частині за кожним і залишити автомобіль у їх спільній частковій власності. Приходячи до такого висновку, судом не була залишена поза увагою заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про поділ спірного автомобіля, яку він обґрунтував тим, що з моменту розірвання шлюбу і до звернення позивача до суду з цією вимогою минуло більше трьох років. Однак, суд не має підстав для відмови в цій частині позову у звязку зі спливом строку позовної давності, виходячи з наступного. Як роз'яснено в п. 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від\~18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно зі статтями\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2\~ст. 72 СК України). Таким чином, вирішуючи питання початку перебігу строку позовної давності, слід виходити не з часу, коли відбулося розірвання шлюбу, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки саме по собі припинення шлюбу не є свідченням порушення права власності когось із подружжя. Неподання позову про поділ майна, в тому числі після спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б свідчили про заперечення права одного з подружжя на набуте в період шлюбу майно, яке зареєстроване за іншим з подружжя, не може свідчити про порушення права одного з подружжя і вказувати на початок перебігу строку позовної давності. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, який відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Представник позивача, вважала безпідставною заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки пов'язує момент обізнаності про порушення майнового права позивача з предявленням нею в рамках дійсного позову 10.07.2015 року вимог про поділ автомобіля. До цього часу відповідач її право власності на належну їй частину автомобіля не оспорював. Відповідачем це не спростовано та не наведено доводів того, що до моменту звернення до суду з дійсним позовом між сторонами був спір стосовно спірного автомобіля. А тому суд вважає, що строк на звернення до суду з позовом\~[PERSON]Ю, в частині позову про поділ спірного автомобіля не пропущено, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності. Також, суд звертає увагу позивача, що навіть у випадку задоволення її вимоги про визначення їй компенсації за належну їй частку автомобіля, стягнута судом сума, не могла бути зарахованою судом в рахунок тієї суми, яка підлягає стягненню з неї на користь відповідача в рахунок відступу від рівності часток співвласників земельної ділянки, оскільки таке зарахування не є передбаченим законом способом захисту порушених прав чи інтересів особи. Також, погашення однієї задоволеної вимоги за рахунок іншої вимоги може вирішуватись сторонами самостійно, оскільки закон передбачає лише особисте волевиявлення особи на виконання рішення суду в примусовому порядку. Разом з цим, з наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що нею за період з січня 2014 року по квітень 2015 року в рахунок оплати газового постачання за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова (Петровського),6 сплачено 2985,95грн. (а.с.19-25 т.1). Так, відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобов'язує. За положеннями\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Конструкція\~ст. 360 ЦК України\~визначає обов'язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна. Отже, враховуючи зобов'язання сторін в рівних частках приймати участь у здійсненні наданих послуг з газопостачання, частина сплачених позивачем послуг, підлягає компенсації за рахунок другого співвласника [PERSON] Той факт, що [PERSON] з 2011 року не проживає в [INFO] (Петровського), але ж співвласником якого є за правилом ст. 60 СК України, не звільняє його від обов'язку утримувати належне йому майно, зокрема, сплачувати комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення з другого співвласника будинку [PERSON] - половини вартості сплачених нею комунальних послуг по газопостачанню за період з січня 2014 року по квітень 2015 року в розмірі 1492,97 грн. підлягають задоволенню.\~ Позов в частині вимог про стягнення з відповідача половини суми сплаченого позивачем земельного податку на земельну ділянку за адресою: м. Дніпро, вул. Андрія Сахарова (Петровського),6, задоволенню не підлягає, оскільки дана сума не відноситься до витрата, які повязані з утриманням майна, а є зобов'язанням, як громадянина перед державою. Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то з урахуванням вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати повязані з проведенням судових експертиз, а саме: витрати за виготовлення кадастрової зйомки в розмірі 1200 грн., витрати за виготовлення технічного паспорту оцінки у розмірі 1700,00 грн., витрати за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи в розмірі 6635,52 грн., витрати за проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у розмірі 2642,40 грн. та витрати, які поніс позивач при зверненні до суду з дійсним позовом в розмірі 3654,00 грн. Витрати понесені позивачем за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 590,40 грн., на думку суду, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки проведення даної експертизи було повязано з розглядом судом вимог позивача про стягнення на її користь компенсації вартості частини спірного автомобіля, тоді як суд в цій частині вимог, позов не задовольнив. Таким чином, відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 15831,92 грн.

Outcome: partial