Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 160 000 грн, розміщених на банківських рахунках, які з грудня 2015 року є заблокованими. Ухвалою судді від 15 січня 2018 року, окрім відкриття провадження у справі, також розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів, на виконання якого представником відповідача письмово повідомлено суд про те, що відкритих рахунків на ім`я позивача немає /т. І а. с. 33-34, 40/. 16 травня 2018 року засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів шляхом витребування в АТ «ПРИВАТБАНК» інформації щодо всіх поточних, депозитних, карткових та інших рахунків у національній та іноземній валюті, які відкривалися у цьому банку, незалежно від їхнього поточного стану, із зазначенням дати відкриття, номерів рахунків та зміни балансу на них з дати відкриття, яке ухвалою судді від 24 травня 2018 року задоволено: витребувано у АТ «ПриватБанк» завірених належним чином копій документів /т. І а. с. 104-105, 122-123, 125-126/: - договорів щодо відкриття поточних, депозитних, карткових та інших рахунків у будь-якій валюті, які укладалися банком з позивачем [PERSON] ; - інформацію щодо поточного стану наявних рахунків та зміну балансу на даних рахунках з дати їх відкриття, у тому числі щодо тих рахунків, які у подальшому були закриті. 23 червня 2018 року представником позивача було подано письмові пояснення у справі на виконання ухвали суду від 24 травня 2018 року, відповідно до яких встановлено, що на ім`я позивача у банку були відкриті рахунки: SAMDN02000730996592 DN02 BACC DNH0 (поточний рахунок фізичної особи [NUMBER] USD); SAMDN02000730996593 DN02 BACC DNH0 (поточний рахунок фізичної особи [NUMBER] EUR); SAMDNWFD0070932327200 DN84 NLDV DNH0 (До востребования для лонгации депозитов [NUMBER] UAH ); SAMDNWFD0070932327201 DN12 NS03 DNH0 (Стандарт строковий на 3 міс. [NUMBER] UAH); картковий рахунок № [NUMBER] UAH, котрі закриті і у зв`язку із чим надати відомості про баланс немає можливості. Представник відповідача вказала, що правовідносини сторін припинені на підставі пункту 1.1.3.2.42 Умов та правил надання банківських послуг /т. І а. с. 134-136/. Витребуваних письмових доказів стороною відповідача не було надано суду. Від представника позивача [PERSON] засобами поштового зв`язку 27 серпня та 11 вересня 2018 року до суду надішли ідентичні клопотання про витребування інформації щодо всіх поточних, депозитних, карткових та інших рахунків у національній валюті України та у будь-якій іноземній валюті, які відкривалися у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] незалежно від їхнього поточного стану, у тому числі щодо тих рахунків, які у подальшому були закриті, із зазначенням дати відкриття, номерів рахунків та зміни балансу на даних рахунках з дати їх відкриття. Окрім того аналогічне клопотання про витребування інформації представником позивача [PERSON] подано безпосередньо у судовому засіданні 30 жовтня 2018 року /т. І а. с. 163-166, 167-169, 183-185, 189/. 19 грудня 2018 року представником відповідача надано на виконання вимог суду повідомлення, що активних рахунків / карток станом на 14 грудня 2018 року у позивача немає, у зв`язку із чим неможливо надати виписки по рахункам. Правовідносини між сторонами припинено 19 грудня 2017 року /т. І а. с. 194/. Ухвалою суду від 19 грудня 2018 року у справі судом повторно витребувано докази у відповідача за клопотанням сторони позивача /т. І а. с. 201-202/. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про нього належним чином, засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі сторони позивача, а також про визнання обставин у справі. Представник відповідача у заяві, що подана до суду 30 травня 2019 року, просила справу розглянути за її відсутності, відмовивши у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач у банку-відповідача мала відкриті рахунки: SAMDN02000730996592 DN02 BACC DNH0 (поточний рахунок фізичної особи [NUMBER] USD); SAMDN02000730996593 DN02 BACC DNH0 (поточний рахунок фізичної особи [NUMBER] EUR); SAMDNWFD0070932327200 DN84 NLDV DNH0 (До востребования для лонгации депозитов [NUMBER] UAH ); SAMDNWFD0070932327201 DN12 NS03 DNH0 (Стандарт строковий на 3 міс. [NUMBER] UAH); картковий рахунок № [NUMBER] . Разом з тим з 19 грудня 2017 року обслуговування і правовідносини у цілому позивача у банку припинено на підставі підпункту 1.1.3.2.42 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого, у разі, якщо клієнт, щодо якого банком встановлено неприйнятно високий рівень ризику, не звернувся до банку протягом 30 днів від дня надсилання клієнту повідомлення про розірвання договору та закриття рахунку, такий клієнт зобов`язується сплатити винагороду банку за обслуговування рахунка (ів) відповідно до тарифів банку. Відповідачем на адресу позивача було направлено повідомлення від 14 лютого 2017 року про розірвання договорів і закриття рахунків, на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частини першої ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта, що підтверджується реєстром № 15818 від 15 лютого 2017 року /т. І а. с. 46-47, 49/. 20 квітня 2017 року банк повторно направив повідомлення про розірвання договорів і закриття рахунків засобами пошитого зв`язку та шляхом sms-повідомлення на мобільний номер оператора МТС [NUMBER] , який належить позивачу /т. І а. с. 52-53/. 09 листопада 2017 року на адресу банку надійшов лист від позивача з вимогою зазначити дату відкриття поточних, депозитних, карткових та інших рахунків на ім`я [PERSON] , надати номери рахунків, рух грошових коштів та повідомити про залишок грошових коштів на рахунках, без виконання вимог банку, про які він повідомляв позивача засобами поштового зв`язку та шляхом інформування через sms-повідомлення /т. І а. с. 55-56/. Листом від 28 листопада 2017 року банк повідомив позивача про неможливість надання інформації у порядку листування, яку вона запитувала з огляду на вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених Постановою Правління НБУ від 14 липня 2006 року № 267 та було роз`яснено, що така інформація може бути розкрита у відділенні банку, але позивач до банку особисто не зверталася /т. І а. с. 55-60/. У подальшому на адресу відповідача 22 грудня 2017 року надійшов конверт з платіжними дорученнями №№ 1, 2 на суму 8 600, 00 грн та 3 600, 00 грн від 14 грудня 2017 року, які містили реквізити платника [PERSON] та невідомої особи [PERSON] (отримувача) без будь-яких вимог та супровідних листів з боку позивача /т. І а. с. 60-63/. На такий лист позивача банк направив відповідь 26 грудня 2017 року, у якій просив уточнити вимоги, оскільки із змісту її листа неможливо встановити прохальну частину /т. І а. с. 64-65/. Будь-які інші обставини у справі судом не вбачається можливим встановити за відсутності доказів, як збоку відповідача, оскільки рахунки, що були відкриті на ім`я позивача закриті, і надати витребувані судом письмові докази неможливо, так і позивачем на надано суду належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів на підтвердження свого позову та заявних вимог. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шоста статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. За частиною десятою статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, -- також залишити позовну заяву без розгляду. Суд вважає, що підстав для застосування положень частини десятої статті 84 ЦПК України немає, оскільки стороною відповідача повідомлено причини неможливості подати докази, які суд витребовував. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню в дохід держави з позивача, яка станом на час звернення до суду із позовною заявою була звільнена від його сплати на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved