Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути на її користь з відповідачки суму боргу у розмірі 100 000,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.01.2013 між нею та відповідачкою було укладено договір позика, за яким вона передала у борг, а відповідачка прийняла грошові кошти в сумі сто тисяч гривень та зобов'язалася повернути таку ж саму суму у строк не пізніше 01 січня 2015 року. Про передання коштів між ними було укладено письмову розписку. Проте, на даний час, відповідачка у добровільному порядку борг не повернула, не зважаючи на її прохання добровільно повернути суму боргу. Тому вона була вимушений звернутися з зазначеним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та надав пояснення відповідні вищенаведеному, позов просив задовольнити за видалених у ньому обставин. Відповідачка та її представник визнали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка пояснила, що [PERSON] є її матір'ю та була вимушена взяти у неї в борг кошти в сумі 100 000,00 грн. на організацію свого життя і вирішення поточних життєвих питань. Через неналежне матеріальне становище кошти у визначений в договорі строк вона не змогла повернути своїй матері. Суд, вислухав пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 01.01.2013 року сторонами було укладено договір позики відповідно до якого позивач передала відповідачці грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. [PERSON] надала позивачці розписку, відповідно до якої зобов'язалася повернути борг [PERSON] у розмірі 100 000,00 грн. в строк визначений договором (п. 2 - до 01 січня 2015 року). Зазначені обставини підтверджуються розпискою та договором позики від 01.01.2013 року. У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що текст у розписці від 01.01.2013 року та договорі позики написані нею власноручно. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, як встановлено у судовому засіданні відповідач не виконала свої зобов'язання за договором позики і розпискою від 01.01.2013 року, у зв'язку з чим суд вважає вимоги позивачки доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved