Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та Токмацької міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання право власності на нерухоме майно. Підставою для звернення до суду з позовом є необхідність оформлення права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.12.1998 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу на товарній біржі «Правобережна», за умовами якого позивач придбала у відповідача квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу було зареєстровано в КП «Абрис». При звернені позивача до нотаріальної контори з заявою щодо посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально, отримала відмову в зв`язку з тим, що вказаний договір недійсний, оскільки не засвідчений нотаріально. Позивач зазначила, квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного і зареєстрованого на товарній біржі у 1998 році та те, що цей договір не був нотаріально посвідчений, а тому право власності покупця не підтверджується належним правовстановлюючим документом, але з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснювала право користування та володіння квартирою у повному обсязі, тому як мешкала у квартирі, сплачувала всі комунальні послуги, здійснювала ремонт. Разом з тим позивач вказала, що реєстрація комунальним підприємством з технічної інвентаризації за позивачем права власності на квартиру на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 01.12.1998, не суперечила чинному на той час законодавству та зазначила, що реєстрація за позивачем права власності на 01.12.1998 на підставі даного договору є законною та ніким не оспорювалась. На розгляд справи в судове засідання представник позивача [PERSON] не прибула, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Тому суд у відповідності до ст.280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Представник відповідача Токмацької міської ради на розгляд справи в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно з договором купівлі-продажу від 01.12.1998, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на товарній біржі «Правобережна», позивач придбала у відповідача квартиру [ADDRESS] . Судом з`ясовано, що договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «Абрис», що підтверджується копією реєстраційного посвідчення р№9575. Матеріалами справи підтверджується, що позивач проживає за даною адресою та сплачує комунальні платежі, зокрема довідкою КП УК «Контакт» від 24.01.2019, договором про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 19.07.2017, договором №11784 про надання послуг з газопостачання від 21.02.2006, договором №4111784 про надання населенню послуг з газопостачання від 12.06.2015, розрахунковими книжками на оплету комунальних послуг. Встановлено, що при зверненні позивача до нотаріуса, було з`ясовано, що вказаний договір не засвідчений нотаріально, тому нотаріус не може взяти його до уваги, що підтверджується листом завідувача Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області від 10.10.2019. В Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Судом встановлено, що позивачу житловий будинок належить на підставі договору купівлі-продажу, укладеного і зареєстрованого на товарній біржі «Правобережна» 10.04.1998 та те, що зазначений договір не був нотаріально посвідчений, а тому право власності покупця не підтверджується належним правовстановлюючим документом. В ході судового розгляду з`ясовано, що з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснював право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, тому як мешкала та зареєстрована у квартирі. Згідно ч.1 ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Відповідно до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності із ст.15 Закону України «Про товарні біржі», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі. Таким чином, реєстрація комунальним підприємством «Абрис» за позивачем права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 01.12.1998 не суперечила чинному законодавству. Відповідно до ст.334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним, а також визнання за позивачем права власності на вказану квартиру. З врахуванням того, що договір купівлі-продажу є укладеним та відбулося його повне виконання, але нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не відбулося, оскільки на час його укладення законом не передбачалося обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, враховуючи думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно та право позивача на придбане майно таким, що підлягає захисту на підставі ст.16 ЦК України, в зв`язку з чим вважає необхідним визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за позивачем право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved