Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювала (востаннє 10.12.2019 року (т. 2 а.с. 211-213), та остаточно просила: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 1995 року по 06.05.2015 року ; визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок за адресою [ADDRESS] , до складу якого входить квартира №1 , що складається з двох кімнат житловою площею 26,6 кв.м., підсобних приміщень площею 157,80 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136300:08:024:0004; земельну ділянку площею 0,0757 га, розташовану в [ADDRESS] , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18101363000:08:0240005; грошові вклади в АТ «Укрексімбанк» у розмірі 4096 дол. США, АТ «Приватбанк» в розмірі 227 738,13 грн., АТ «Райффайзен Банк Аваль» в розмірі 840 дол. США; транспортний засіб Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] , №дв. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] та просила визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вказаного майна та грошових коштів, вселити [PERSON] до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , до складу якого входить квартира № 1 , що складається з двох кімнат житловою площею 26,6 кв.м., підсобних приміщень площею 157,80 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м., зобов`язавши відповідача не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні житловим будинком та надати ключі від будинку за вказаною адресою. Позов обґрунтовано тим, що 23.04.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Через незначний час після реєстрації шлюбу, [PERSON] виїхав на роботу за кордон (в Лівію) на два роки, що було погоджено у сім`ї, де працював до 30.04.1995 року. 20.05.1994 року, у період перебування [PERSON] за кордоном, без згоди відповідача, органами РАЦС шлюб було розірвано, однак розірвання шлюбу мало формальний характер, без втрати сімейних відносин. Після повернення з Лівії сторони продовжили проживати однією сім`єю у квартирі матері позивача за адресою [ADDRESS] . За час проживання у матері позивача, сторони не витрачали кошти на оплату комунальних платежів та продукти харчування та всі свої кошти відкладали в будівництво будинку по [ADDRESS] . Між сторонами склалися всі притаманні подружжю відносини - спільний побут та інтереси, взаємні обов`язки, ведення спільного господарства, що тривало до 06.05.2015 року. За час спільного проживання сторонами було набуто нерухоме та рухоме майно, а також грошові кошти. У вказаний період позивач та відповідач в інших зареєстрованих шлюбах не перебували, тому позивач вважає, що майно, набуте за час спільного проживання, є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Також позивач вказує, що відповідач 06.05.2015 року вигнав її із спільного будинку за адресою [ADDRESS] , добровільно вирішити спір відповідач бажання не має. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2015 року з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку розміром 0,0757 га за адресою [ADDRESS] до набрання законної сили судовим рішенням. (т. 1 а.с. 23-24) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2015 року, відкрито провадження у справі. (т. 1 а.с. 28) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2015 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на транспортний засіб RENAULT Laguna, д.н. [NUMBER] , № дв [NUMBER] , № кузова [NUMBER] до набрання законної сили судовим рішенням. Накладено арешт на будинок [ADDRESS] до набрання законної сили судовим рішенням. (т. 1 а.с. 39-40) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.02.2017 року витребувано у ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «УкрСиббанк» відомості про рух коштів на відкритих та закритих депозитних рахунках на ім`я [PERSON] , за період з 06 травня 2015 року (т. 1 а.с. 81-82). Ухвалою суду від 21.10.2019 року у вказаній ухвалі було виправлено описку та в резолютивній частині вказано період за який мають бути надані відомості про рух коштів на відкритих та закритих депозитних рахунках на ім`я [PERSON] , а саме з «2013 року по 06.05.2015 року » замість «з 06 травня 2015 року по теперішній час». (т. 2 а.с. 192) Ухвалою 29.08.2017 року суддею Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М. справу прийнято до свого провадження. (т. 1 а.с. 144) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.01.2018 року витребувано з Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Житомирській області довідку про доходи [PERSON] за період з 2013 року по 2015 рік включно. (т. 1 а.с. 173) 23.08.2018 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення проти позову, у якому зазначено, що з моменту розірвання шлюбу 20.05.1994 року між [PERSON] та [PERSON] були припинені будь які сімейні та шлюбні відносини. Законодавство, яке діяло на момент розірвання шлюбу, не передбачало сімейних відносин поза зареєстрованим шлюбом, тому твердження позивача про те, що розірвання шлюбу носило формальний характер та не змінило шлюбно-сімейних відносин між сторонами, є необґрунтованим. Посилання позивача на формальність розірвання шлюбу спростовується також тим, що сторони не вчинили дій, спрямованих на відновлення реєстрації шлюбу, що свідчить про реальність його розірвання. Представник відповідача зазначає, що позивач не надала доказів того, що її місце проживання було зареєстровано разом з відповідачем, оскільки позивач проживала та проживає за іншою адресою, вважає безпідставною вимогу позивача про вселення її до будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки вона за вказаною адресою ніколи не проживала. Майнові вимоги позивача на думку представника відповідача є безпідставними, оскільки грошові кошти та вклади є особистою власністю відповідача, отримані ним особисто внаслідок трудової, підприємницької та комерційної діяльності, а позивач не надала доказів того, що кошти, про які зазначено у позові, набуті відповідачем під час спільного проживання з позивачем. Посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів щодо проживання з відповідачем однією сім`єю. Зазначила, що доводи позивача ґрунтуються виключно на показах свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак покази є суперечливими, не об`єктивними та упередженими, тому показання вказаних свідків не можуть бути прийняті судом як належні докази. (т. 1 а.с. 204-207) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.08.2018 року витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «Приватбанк» відомості про наявність відкритих рахунків та виписки по них, або які були відкриті на ім`я [PERSON] за період з 01.01.2013 року по 06.05.2015 року. (т. 1 а.с. 213) 01.10.2018 року позивачем подано до суду відповідь на заперечення проти позову, у якому позивач вказала, що в матеріалах справи містяться особисті листи надіслані її відповідачем у період з 1994 по 1996 роки, в яких відповідач підтверджує стосунки між сторонами. Подальші сімейні відносини підтверджуються спільним проживанням за адресою [ADDRESS] , та реєстрація місця проживання сторін за вказаною адресою, що вбачається із копій паспортів сторін. Зазначає, що сторони за спільні кошти збудували будинок за адресою [ADDRESS] , у якому продовжили спільне проживання. У період будівництва будинку позивач працювала, заробітну плату вносила у бюджет сім`ї та остання використовувалася для будівництва будинку. Показання свідків підтверджують, що будинок будувався за спільні кошти сторін. Позивач зазначає, що доводи, викладенні у запереченні, ґрунтуються на припущеннях. (т. 1 а.с. 219-220) Протокольною ухвалою суду від 26.10.2018 року у якості третьої особи було залучено [PERSON] . (т. 1 а.с. 256-259) Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.09.2019 року витребувано з Комунального підприємства Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради копію матеріалів інвентарної справи на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . (т. 2 а.с. 127) 12.03.2020 року адвокатом третьої особи [PERSON] - Араповим О.О. подано до суду заперечення на уточнену позовну заяву, у якому вказано, що [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , після повернення з Лівії [PERSON] дізнався, що шлюб між сторонами було розірвано з ініціативи [PERSON] , у зв`язку з чим відповідач розчарувався в позивачеві як у дружині, втратив до неї довіру та зрозумів, що не бажає будувати з нею сім`ю. З 20.05.1994 року між позивачем та відповідачем були припинені будь які шлюбно-сімейні відносини. З 1994 року [PERSON] мав стосунки з різними жінками, проживав без створення сім`ї, зокрема із [PERSON] . Такий самий характер відносин він мав і з [PERSON] . Вказує, що позивач ні власною працею, ні коштами участі у будівництві спірного будинку не приймала. Спірний автомобіль був придбаний відповідачем у 2002 році. Чинне на той час законодавство не передбачало можливості визнання факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. (т. 3 а.с. 45-47). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили позов задовольнити. Зазначили, що позивач з [PERSON] познайомилась під час його лікування в кардіологічному відділенні в лютому 1986 року та в них виникли взаємні почуття. В 1993 році сторони уклали шлюб та відповідач поїхав на роботу до Лівії . Позивач дізналась, що відповідач мав дружину та дітей, яких залишив заради неї, у позивача виникло відчуття провини, остання не мала наміру у дітей відбирати батька та вирішила розлучитись з [PERSON] . Після повернення відповідача з Лівії , [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі матері позивача. Для збереження коштів, які заробив відповідач в Лівії, були куплені квартири. В 2001 році [PERSON] було виділено земельну ділянку і сторони вирішили будувати будинок. Мама позивача та позивач готували їжу робітникам, які працювали на будівництві. В 2002 році купили автомобіль Рено Лагуна. Новий 2004 рік сторони святкували в незакінченому будинку по [ADDRESS] . З 30.04.2004 року почали разом проживати по [ADDRESS] , до цього часу проживали по [ADDRESS] , у позивача та відповідача було все спільне, всі друзі знали, що позивач є дружиною відповідача. В 2005 році будинок по [ADDRESS] було зареєстровано. В 2008 році погіршився стан здоров`я позивача та відношення [PERSON] до [PERSON] змінилось, маючи коханку одночасно проживав сімейним життям з позивачем. В 2013 році відповідачу зробили операцію, позивач піклувалась про нього як чоловіка, привезла стент, відвідувала та доглядала за відповідачем. 06.05.2015 року відповідач подзвонив позивачу на роботу та повідомив, що вивіз її речі з будинку по [ADDRESS] . В подальшому позивач була вимушена звертатись до поліції, оскільки в будинок її [PERSON] не пускав та решту речей не дозволяв забрати, змінив замки від дверей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що приїхав до м. Житомира з м. Чернівці, захворів, його лікуючим лікарем була [PERSON] та між ними виникло взаємне кохання. В 1993 році його направили на роботу за кордон, він розлучився з першою дружиною та уклав шлюб з [PERSON] . Перебуваючи в Лівії отримав листа від [PERSON] , з повідомленням про те, що остання з ним розлучилась. Після повернення відповідача з Лівії , [PERSON] запропонувала йому прописатись та жити з нею. Відповідач та позивач з 1995-1997 роки проживали у позивачки, відповідач мав окрему кімнату, але позивач періодично приходила до відповідача та була з відповідачем більше ніж у своїй кімнаті. За кошти, зароблені в Лівії, відповідач купив три квартири, які згодом продав та вклав в будівництво спірного будинку. В 1997 році відповідач переїхав в квартиру розташовану по [ADDRESS] , але позивач і відповідач продовжували спілкування. Після продажу вказаної квартири відповідач повторно прописався у позивача. Проте, в паспорті стояв штамп розлучений, тому останній відчував себе вільною людиною, як здоровий чоловік підтримував сексуальні стосунки з різними жінками. В 1998 році, за місцем роботи відповідача, влаштувалась на роботу [PERSON] і в 1999 році між відповідачем та [PERSON] почались серйозні стосунки. В 2002 році відповідач почав будувати будинок в [ADDRESS] . Новий 2004 рік позивач та відповідач [PERSON] зустрічали разом з друзями у будинку по [ADDRESS] . В квітні 2005 року відповідач прописався по [ADDRESS] і почав там проживати. [PERSON] почала зносити свої речі, спочатку тапочки, потім халат і т.д. та часто залишалась ночувати в будинку, ночувала з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти, відповідач не заперечував щодо таких дій позивача. Їли разом, готували і позивач і відповідач. [PERSON] мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку. Періодично разом їздили на роботу та з роботи. Проте [PERSON] проживала і була прописана у своїй квартирі. Продукти харчування купував переважно відповідач, але, не без того, купувала і позивач. Позивач та відповідач [PERSON] разом вибирали кухонні меблі , плитку, але основний меблевий гарнітур відповідач вибирав з [PERSON] . В 2015 році відповідач вивіз речі позивача, через накопичені претензії, негарні вислови позивача щодо [PERSON] . Пояснив, що з 2002 року підтримував відносини і з [PERSON] та [PERSON] , з якою проводив вихідні та відпустки. Наголосив, що до будівництва будинку по [ADDRESS] позивач не має ніякого відношення, не приймала участь в матеріальних витратах, не бачила самого будівництва протягом двох років, на кошти, які остання заробляла, вона утримувала свою квартиру та дочку, яка проживає в Ізраїлі. На будівництві була лише один раз. Підтвердив, що позивач та відповідач разом фотографувались на фоні стін будинку, відповідачу було цікаво похвалитись будинком і фото направити своїй матері. Оглянувши фото, копії яких знаходяться в матеріалах справи, [PERSON] не заперечував, що він присутній на світлинах в колі сім`ї позивача та відповідача. Пояснив, що в 2013 році йому зробили операцію на серці, [PERSON] допомагала йому, привезла стент, провідувала, оскільки у них були дружні стосунки. Зазначив, що спірну машину продав за дорученням. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з підстав викладених в письмових запереченнях. Свідок [PERSON] пояснила, що з 1999 року має з [PERSON] близькі відносини, останній розповідав її, що в нього є відносини з іншими жінками, але її це влаштовувало, оскільки остання перебувала в шлюбі до 2013 року з іншим чоловіком. Пояснила, що вона та [PERSON] багато часу проводили разом, це були відпочинки в лісі, полювання, відпустки, конференції, закордонні подорожі 1-2 рази на рік. З [PERSON] познайомилась на квартирі у [PERSON] , приходила відвідувати під час його перебування на лікарняному. Зазначила, що знайома з дітьми відповідача, разом їздила з [PERSON] до сина, разом з [PERSON] робили закупки, консервацію. Знайома з першою жінкою та донькою, з мамою відповідача, до якої їздили в Полтаву . Знає [PERSON] як жінку, з якою у [PERSON] були вільні відносини, повідомила, що знала, що [PERSON] проживала в будинку по [ADDRESS] . Свідок допомагала [PERSON] у виборі меблів, холодильника, пральної машини в новий будинок, разом купували м`які меблі, диван та крісла. Наголосила, що неодноразово з 1999 року по 2015 рік ночувала разом з [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , та в будинку на [ADDRESS] , де залишалися її речі (взуття, засоби гігієни). Пояснила, що готувала їжу, прала під час проживання, продукти харчування закуповувались за кошти [PERSON] . Відносини між нею та [PERSON] були без всіляких зобов`язань. Спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя не існувало, остання кошти в будівництво будинку не вкладала. Свідок [PERSON] , який є знайомим [PERSON] зазначив, що відповідач звернувся до нього з проханням побудувати будинок по [ADDRESS] . На земельні ділянці вирізали дерева, розпланували будинок і почали будівництво, протягом 1,5 років [PERSON] надавав кошти для робітників, матеріали закуповував сам. Будинок здали приблизно в кінці 2003р - на початку 2004р. В період будівництва знав, що [PERSON] та [PERSON] разом проживають, проте не розписані. В період будівництва їжу для робітників привозив [PERSON] , в цей період часу [PERSON] та [PERSON] проживали у її матері, з якою також познайомився в період будівництва. [PERSON] казав, що живе у тещі. В будинку по [ADDRESS] був в гостях неодноразово. Пояснив, що вважав, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом, про розлучення дізнався від [PERSON] після того як вони роз`їхалися. З [PERSON] знайомий як з лікарем. Свідок [PERSON] є знайомим [PERSON] зазначив, що знає відповідача приблизно з 2004 року, разом грали в теніс. В 2006-2007 роках був в будинку по [ADDRESS] , де були тенісні корти. В будинку бачив як [PERSON] так і [PERSON] . Під час спільного відпочинку свідка та [PERSON] була присутня лише [PERSON] . З [PERSON] зустрічався виключно в будинку, остання була одягнута в домашні речі. Свідок [PERSON] , який є чоловіком сестри позивача пояснив, що з 1984 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, з 1990 року проживали у тещі по вул. В. Бердичівській , вели спільне господарство. [PERSON] надавала кошти на продукти харчування, які купував свідок, теща готувала їжу та носила [PERSON] на роботу. Сторони будували будинок по [ADDRESS] , свідок зазначив, що [PERSON] відносився до [PERSON] як до дружини. В 2015 році [PERSON] вивіз всі речі [PERSON] з будинку по [ADDRESS] до нього на роботу, а потім в гараж. Свідок [PERSON] , подруга [PERSON] , повідомила, що позивач та [PERSON] познайомились в 1986 році, стали приходити до неї в гості. Коли [PERSON] поїхав до Лівії, то листи приходили на адресу свідка, остання передавала їх [PERSON] . Після повернення з Лівії [PERSON] поселився у матері позивача та останні проживали як чоловік та дружина. Після того, як побудували будинок, свідок 2-3 рази на місяць приходила на [ADDRESS] у гості, позивач та відповідач завжди були разом, дуже гарно один до одного відносились, разом купували речі в будинок, разом ходили на базар купували продукти харчування. Свідок [PERSON] , знайомий сторін, зазначив, що знає [PERSON] приблизно з 1983-1984 року, в 1988 році познайомився з [PERSON] В 1993 році перед виїздом до Лівії [PERSON] повідомив свідку, що має намір одружитись з [PERSON] . Повернувшись з Лівії [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , як чоловік та дружина. Свідок, позивач та відповідач дружили сім`ями, їздили на рибалку, полювання, були як рідні, разом вечеряли, залишалися ночувати в квартирі по [ADDRESS] . З 2001 -2002 року почали разом будувати будинок, свідок допомагав бурити скважину, допомагав будівельними матеріалами. Під час будівництва позивач готувала їжу будівельникам, був сумісний вклад. [PERSON] готувала їжу [PERSON] , разом вирощували городину, разом їздили за кордон, проживали як чоловік та дружина, вели спільне господарство. Будівництво було завершене приблизно в 2005 році. В 2015 році від своєї дружини дізнався , що [PERSON] та [PERSON] разом не проживають. Після цього в свідка виникла неприязнь до [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є сестрою позивача, пояснила, що з 1993 по 1995 рік [PERSON] працював у Лівії. З 1996 року [PERSON] та позивач проживали разом в квартирі її матері, пізніше знімали квартиру по вул. Л. Українки . На початку 2003 року знайшли земельну ділянку, [PERSON] приніс проект і почали будували будинок разом. Коли свідку показували будинок говорили про те, що будинок спільний. [PERSON] був прописаний в квартирі мами позивача. Всі сприймали [PERSON] та [PERSON] як подружжя. [PERSON] купувала відповідачу нижню білизну, сорочки, одеколони. Свідок [PERSON] вказав, що є знайомим з позивачем та відповідачем приблизно з 2001 року. Зазначив, що [PERSON] мав декілька жінок, проте свідку невідомо з ким саме проживав відповідач. Свідок зазначив, що близько 10 разів був біля будинку по вул. Хлібній 37-а, в м.Житомирі, давав поради щодо будівництва, допомагав закуповувати будівельні матеріали, ніяких жінок в період будівництва біля будинку не бачив. З [PERSON] та [PERSON] свідок зустрічався під час відпочинку. Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб 23.04.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (т. 1 а.с. 7), який згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу розірвано 20.05.1994 року. (а.с. 8) Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку від 17.01.2007 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0757 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18101363000:08:024:0005. (т. 1 а.с. 13) Відповідно до змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18101363000:08:024:0005 та земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18101363000:08:024:0004. (т. 1 а.с. 33-34) Згідно довідки Центру надання послуг, пов`язаних з використанням транспортних засобів № 933 від 19.08.2015 року, за [PERSON] , [INFO] , зареєстровано в 2002 році транспортний засіб Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] , №дв. [NUMBER] , № кузова [NUMBER] . (т. 1 а.с. 35) Як вбачається з копії інвентаризаційної справи №18201 на житловий будинок [ADDRESS] , рішенням Житомирської міської ради №75 від 14.02.2002 року попередньо погоджено місце розташування об`єктів архітектури: двоповерхової споруди приватної медичної клініки з житловою квартирою по [ADDRESS] ( Т. 2 а.с. 132-178) 01.10.2002 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю надано [PERSON] дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двоповерхової споруди приватної медичної клініки з житловою квартирою по [ADDRESS] . 05.10.2004 року [PERSON] звернувся до Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації із замовленням №8237, у якому просив проінвентаризувати закінчений будівництвом жилий будинок, розташований по [ADDRESS] , та зареєструвати право власності. Рішенням Житомирської міської ради №379 від 09.06.2005 року затверджено акт державної комісії про прийняття закінчених будівництвом в експлуатацію частини індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 184,40 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 26,60 кв.м. та підсобних приміщень площею 157,80 кв.м. на ім`я [PERSON] 13.10.2005 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] та складається з 2-ох кімнат та службових приміщень. (т. 2 а.с. 157) Згідно інформації, наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», за [PERSON] обліковувався депозитний рахунок № [NUMBER] , який було відкрито 04.03.2009 року та закрито 26.11.2013 року, на якому обліковувалися кошти у сумі 5112,30 дол. США. (т. 3 а.с. 35-36) Згідно відомостей, наданих ПАТ «Укрексімбанк», на ім`я [PERSON] відкрито рахунок, на якому станом на 09.03.2017 року обліковуються кошти у сумі 4096,00 дол. США (т. 1 а.с. 88-89) Як вбачається з копії паспорта відповідача [PERSON] , у період з 18.09.1996 року по 17.12.1997 року його місце проживання було зареєстровано за адресою [ADDRESS] ; у період з 17.12.1997 року по 16.03.2001 рік - за адресою [ADDRESS] ; у період з 30.03.2001 року по 08.04.2004 року - за адресою [ADDRESS] , а з 10.04.2004 року - за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9-12) Згідно копії паспорта позивача [PERSON] , її місце проживання з 25.09.1991 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 224) На підтвердження факту спільного проживання сторін, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачем надано копії особистого листування (т. 1 а.с. 226-229) та сімейні фотокартки (т.1 а.с. 237-244), в судовому засіданні відповідачем не заперечувався факт написання листів та факт його відображення на фото в колі сім`ї позивача та відповідача. Як вбачається із довідок про заробітну плату та доходи, які видані Обласною клінічною лікарнею ім. О.Ф. Гербачевського Житомирської обласної ради від 09.02.2016 року та від 16.01.2015 року, а також із індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, [PERSON] у період з січня 1995 року по грудень 2015 року безперервно працювала та отримувала доходи. (Т. 1 а.с. 115, 246-250). Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року. Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільні світлини, що не заперечувалось відповідачем, з яких вбачається, що сторони мали приязні стосунки, мали спільний побут, проводили разом дозвілля, відпочивали, мали спільних друзів; в матеріалах справи міститься особисте листування [PERSON] та [PERSON] , з якого, зокрема, вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач не втратив почуття кохання до позивача, вважав її своєю дружиною та мав намір продовжувати подружнє життя; свідки надали покази та вказали, що сторони проживали як сім`я з усіма притаманними подружжю відносинами; зі змісту копій паспортів сторін вбачається, що у період з 18.09.1996 року по 17.12.1997 року та у період з 30.03.2001 року по 08.04.2004 року місце проживання відповідача та позивача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідач під час надання пояснень зазначав, що [PERSON] та [PERSON] з 2004 року проживали за адресою [ADDRESS] , в будинку знаходились речі позивача в тому числі домашні( тапочки, халат, засоби гігієни і т.д. ), сторони разом харчувалися, позивач ночувала в будинку з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти та відповідач не заперечував щодо таких дій позивача. [PERSON] мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку, сторони разом їздили на роботу та з роботи. Надаючи оцінку поясненням позивача та відповідача, поясненням свідків, доказам, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про те, що факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , факт ведення ними спільного господарства, планування спільного життя, наявність спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку є доведеним, тобто що між позивачем та відповідачем мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України, тому суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання її та [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.05.2015 року. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. Зміст позовних вимог [PERSON] свідчить про те, що встановлення факту проживання позивача однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу зумовлено необхідністю визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте за час їх спільного проживання. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18. Згідно з положеннями глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою-третьою ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи те, що судом встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 06.05.2015 року, суд дійшов висновку про те, що їх спільним сумісним майном є земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136300:08:024:0004; земельна ділянка площею 0,0757 га, розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 18101363000:08:0240005 та квартира 1 житловою площею 26,6 кв.м., загальною площею 184,40 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказане майно набуте [PERSON] та [PERSON] в результаті спільної праці за спільні кошти під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Доводи відповідача про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження того, що в [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет, позивач не приймала участі у будівництві будинку ні особистою працею, а ні коштами судом відхиляються, оскільки саме на сторону відповідача покладено обов`язок по спростуванню презумпції спільної сумісної власності на майно. Відповідачем, на виконання приписів ст. ст.13, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що вказане вище майно було придбано [PERSON] за особисті кошти. З огляду на вказане, суд вважає що наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вказаного майна, виходячи із презумпції спільності майна подружжя та положень статті 74 СК України, оскільки обов`язок довести належність спірного майна особисто [PERSON] покладається на відповідача. При цьому належних доказів на підтвердження того, що спірне майно було набуте [PERSON] у власність без участі [PERSON] за його особисті кошти, відповідачем суду не надано. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину грошових вкладів банках та на Ѕ частину транспортного засобу Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] , виходячи з наступного. Депозитний рахунок № [NUMBER] , який було відкрито 04.03.2009 року в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я [PERSON] , було закрито 26.11.2013 року, тобто у період проживання сторін однією сім`єю, та доказів того, що вказані кошти було використано [PERSON] не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Щодо грошових коштів, які зберігаються на рахунку, який було відкрито на ім`я [PERSON] у АТ «Укрексімбанк», то з наданих суду доказів неможливо встановити розмір, строк внесення та зняття коштів із вказаного рахунку, а також те, що станом на 05.06.2015 р. вказані кошти зберігались на рахунку відповідача. Докази про наявність відкритого рахунку на ім`я [PERSON] в АТ «Приватбанк» та наявність на рахунку коштів суду не надано, за таких обставин вимога про визнання права власності на Ѕ частину грошового вкладу, який зберігається в АТ «Приватбанк» задоволенню не підлягає. Щодо визнання права власності на 1/2 частину автомобіля марки Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] слід зазначити наступне. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»). Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Автомобіль Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] в 2002 році, що вказує на те, що автомобіль набутий поза межами періоду встановленого судом факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Позивачем не доведено, що придбання автомобіля відбулось внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, так само як і не надано суду доказів про укладання між сторонами письмової угоди, якою визначено, що транспортний засіб є спільною сумісною власністю. Таким чином, підстав для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину грошових коштів, які зберігаються в АТ «Райффайзен Банк Аваль», в ПАТ «Укрексімбанк», в АТ «Приватбанк» та автомобіль марки Renault Laguna, реєстраційний номер [NUMBER] , суд не вбачає. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Проте, суд доводи представника відповідача до уваги не приймає виходячи з наступного. Рішенням Житомирської міської ради №379 від 09.06.2005 року затверджено акт державної комісії про прийняття закінчених будівництвом в експлуатацію частини індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 184,40 кв.м., що складається з двох житлових кімнат площею 26,60 кв.м. та підсобних приміщень площею 157,80 кв.м. на ім`я [PERSON] 13.10.2005 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності в цілому на квартиру [ADDRESS] та складається з 2-ох кімнат та службових приміщень на підставі вказаного рішення. Зі змісту матеріалів інвентарної справи, за вказаною адресою, будь-якого іншого майна по [ADDRESS] не значиться, так само як і матеріали інвентарної справи не містять відомостей про те, що існує будь- яка інша незареєстрована, самовільно збудована частина майна, чи є будь- яке майно яке має інше визначення - квартира 2, 3 і т.д. Таким чином, будинок по [ADDRESS] та [ADDRESS] є одним і тим самим об`єктом нерухомості, крім того відповідачем не надано суду доказів, що вказані об`єкти є відмінними. Доводи представника відповідача про суперечливість, необ`єктивність та упередженість показів свідків, суд вважає безпідставними та спростованими показами самого відповідача [PERSON] , який пояснив, що позивач періодично проживала в будинку по [ADDRESS] , ночувала з відповідачем в одному ліжку, готувала їжу, прала, прибирала, садила квіти, [PERSON] мала ключі від будинку та вільний доступ до будинку. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позовна вимога про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення [PERSON] до квартири 1 житлового будинку за адресою [ADDRESS] , та зобов`язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні вказаною квартирою та надати ключі від вхідних дверей, підлягає до задоволення, оскільки відповідач не заперечував факту вивезення речей [PERSON] з будинку та заміни замків на вхідних дверях, з даного приводу позивач зверталась до правоохоронних органів, що підтверджується висновком від 14.05.2015 року за зверненням [PERSON] (т. 1, а.с. 113). Таким чином, відповідач здійснював перешкоди в користуванні власністю позивачу та право її має бути відновлено шляхом вселення та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні [PERSON] виділеною їй частиною майна. Отже, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, на які сторони послались як на підстави своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та вселення підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню 12191,60 грн. судового збору.

Outcome: partial