Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48. В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є єдиним власником квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48. З 2013 року та станом на цей час по вказаній адресі зареєстрована онука позивача, [PERSON], [INFO], яка більше як 4 роки відсутня за місцем своєї реєстрації, виїхала за межі України, на неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач відмовляє через неможливість приїхати до України через сімейний та матеріальний стан. Участі щодо утримання квартири відповідач не приймає, позивач самостійно сплачує вартість житлово-комунальних послуг, які сплачуються з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача необхідно позивачу для подальшого зняття її з реєстрації задля зменшення сплати комунальних послуг та можливістю отримання субсидії, у звязку з чим позивач просить визнати [PERSON] (дів. прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48. Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В той же час, від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача також надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] придбала квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 липня 2007 року серії ВЕТ № 201279, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером 3338 (а.с. 6-7). Право власності позивача на зазначене житлове приміщення підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 4281518, виданого 13.07.2007 року Приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 8), а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15372633 від 26.07.2007 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 9). Згідно довідки № 3783 від 23.07.2018, виданої Відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO], разом з нею зареєстровані: [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Факт реєстрації [PERSON] в квартирі, яка належить позивачу, підтверджується також копією домової книги, заведеної на цю квартиру. (а.с. 11-12). Відповідно до акта від 23.04.2018 року, складеного представниками ОСББ «Гавань», [PERSON] прописана за адресою: м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48, але не проживає з 2013 року по теперішній час (а.с. 13). Зазначений факт підтверджується також заявами сусідів позивача (а.с. 14,15). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, прізвище відповідача було змінено з «Мозольова» на «Максимова» внаслідок укладення нею шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МР № 763283, виданого 09 серпня 2017 року Відділом РАЦС Трубчевського району управління РАЦС Брянської області (а.с. 16), та постійно проживає в [INFO] Російської Федерації. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391\~Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 405\~ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Факт реєстрації відповідача у належній [PERSON] квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд. За\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства. Так, відповідно до\~ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад 4 роки, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved