Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та встановлення місця проживання дитини і просила: визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з його мамою - [PERSON] за місцем її проживання; надати [PERSON] дозвіл на реєстрацію без письмової згоди батька - [PERSON] місця проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подання заяви. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що малолітня дитина - [PERSON], [INFO], народилася в неї від спільного життя з відповідачем, але на теперішній час сторони проживають окремо, син залишився проживати з нею і перебуває на її матеріальному утриманні. Зареєструвати дитину за місцем свого проживання вона не може, оскільки відповідач не дає на це своєї згоди. В процесі розгляду справи позивач вточнив позовні вимоги в частині надання [PERSON] дозвілу на реєстрацію без письмової згоди батька - [PERSON] місця проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить оголошення у пресі, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання рекомендованого листа суду з судовою повісткою, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, спільно проживали та вели спільне домашнє господарство. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 6-8). На теперішній час сторони проживають окремо, оскільки спільне життя позивача з відповідачем не склалося, дитини проживає з позивачем, повністю знаходиться на утримання позивача, а відповідач майнову допомогу на утримання дитини не надає, участі в вихованні сина не приймає та ухиляється від надання будь - якої допомоги. Позивачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу належить квартира [ADDRESS] (а.с. 26, 27). Відповідач на вимогу позивача дозволу на реєстрацію місця проживання дитини не надає, що позбавляє позивача права на реєстрацію місця проживання дитини за його фактичним місцем проживання. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року та ратифікованою Постановою ВРУ № 289-СІІ від 27 лютого 1991 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. На підставі наведених обставин суд доходить висновку, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, з обох батьків саме мати забезпечує [PERSON], [INFO], повноцінний розвиток та виховання. З вищенаведених доказів випливає, що позивач має матеріальні та фізичні можливості щодо і подальшого забезпечення майбутнього своєї дитини, тому виходячи виключно з інтересів самої дитини, суд вважає доцільним визначити її місце проживання з мамою за місцем її проживання та надати позивачу дозвіл на реєстрацію без письмової згоди батька місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів доходів відповідача, які б дозволяли йому сплачувати аліменти у розмірі 1/3 його доходу на отримання однієї малолітньої дитини, доказів суми щомісячних витрат позивача на утримання дитини, а тому, враховуючи обов'язок участі обох батьків у матеріальному забезпеченні дитини, і те, що відповідач нікому аліменти не сплачує, інших дітей не має, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання його малолітньої дитини на користь позивача в розмірі ? частини доходу відповідача. Стягнення з відповідача аліментів у зазначеному розмірі і виконання позивачем свого обов'язку щодо участі в утриманні дитини, у своїй сукупності, здатні забезпечити дотримання положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум на дитину віком до 06 років з 01 грудня 2017 року становить 1492 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору в розмірі 640 грн. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 161, 180, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, суд -

Outcome: partial