Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання договору поруки від 3 липня 2008 р. припиненим, посилаючись на те, що не надавала своєї згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором, укладеним банком з [PERSON] Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «ОТП Банк» позов не визнав, заперечив проти відсутності згоди поручителя [PERSON] на підвищення процентної ставки за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 3 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір за № МL-501/1167/2008, згідно з яким банк надав позичальникові кредит у сумі 250000 доларів США, зі строком - 03 липня 2023 року. У п. 3 договору передбачено, що сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка: фіксованій відсоток 5,49% + FIDR. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, банк 03 липня 2008 р. уклав з [PERSON] договір поруки № SR-501/167/2008. Згідно з п. 1 цього договору, поручитель [PERSON] зобов'язалася відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором. Відповідно до п.п. «б» п.2.1. договору поруки, боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими кредитними коштами, згідно з кредитним договором, у розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання позичальникові кредитних коштів. Однак [PERSON] свої зобов'язання з повернення кредиту в обумовлені кредитним договором строки не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, умова договору про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком не є встановленим сторонами моментом припинення дії поруки - до такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 17 вересня 2014 року №6-6цс14. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 15 липня 2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір № 3 до зазначеного кредитного договору. Пунктом 2 додаткового договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-яких своїх зобов'язань, встановлених п.1 додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток підвищується на 4% річних, в порядку, передбаченому цим додатковим договором. Суду не надано доказів обізнаності поручителя [PERSON] з укладеним 15 липня 2011 р. між позичальником [PERSON]та банком додатковим договором до кредитного договору від 03 липня 2008 р. 18 березня 2009 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-501/167/2008 від 03.07.2008 р., яким були внесені зміни до кредитного договору № МL-501/1167/2008 від 03.07.2007 р. Однак суд вважає безпідставними доводи відповідача ПАТ «ОТП Банк», що за додатковим договором позивач погодилася на будь-які подальші зміни у кредитному договорі, тому немає потреби узгоджувати з нею збільшення розміру відповідальності поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт), повинна бути повною і безумовною. Висловлена у 2009 р. у додатковому договорі до договору поруки 2008 р. згода [PERSON] на зміну відсотків за кредитним договором, у якому вона не є стороною, не можна вважати згодою позивача на збільшення розміру її відповідальності, як поручителя. Такої згоди поручителя [PERSON] банк не отримував, з пропозицію укласти додатковий договір не звертався, тому правова позиція банку у справі є хибною. Відсутні докази відповідачів, що [PERSON] повідомлялася про будь-які зміни умов основного договору. Також відсутні докази відмови поручителя [PERSON] від узгодження можливих змін у договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved