Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позивач повідомила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 25.02.2008 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2010 року (справа №2-253/10) з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, з часу присудження аліментів дитина підросла, потребує більшого матеріального утримання; аліментів в розмірі 400 грн. на сьогодні не достатньо для належного забезпечення умов життя дитини, їх розмір значно нижчий, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку; відповідач взмозі сплачувати аліменти в більшому розмірі, однак добровільно цього не здійснює. Окрім того, позивач зазначила, що дитина хворіє, перебуває на диспансерному обліку з народження, потребує стаціонарного та санаторно - курортного лікування, нею на лікування сина за період з 2015 року витрачено 15844,42 грн., також син з 2015 року до 2018 року відвідував Центр розвитку дітей та юнацтва «ДивоСвіт», за що було сплачено кошти в розмірі 11900 грн. Позивач просила змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на лікування та розвиток дитини в розмірі 13872,21 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо зміни розміру аліментів на ? частку від доходу, заперечував щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину, окрім витрат на стоматологічне лікування. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 25.02.2008 року (справа №2-400-08) (а.с.3), про що було видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.01.2005 року (а.с.4). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.01.2010 року (справа №2-253/10) з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання сина - [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.01.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-8). Суд, ухвалюючи вищевказане рішення та визначаючи розмір аліментів в розмірі 400 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховував матеріальний стан платника аліментів та дитини, вік останньої. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.08.2008 року, 01.08.2008 року позивач зареєструвала шлюб із [PERSON], після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.6). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Дитині - [PERSON], [INFO] виповниться 14 років. З огляду на викладене, зокрема, на те, що розмір стягуваних аліментів (400 грн.) значно нижчий від 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто має місце погіршення матеріального становища дитини, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рiшенням законної сили. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини слід зазначити наступне. Положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею додаткових витрат на лікування та розвиток дитини в розмірі 13872,21 грн. З матеріалів справи, а саме з довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» від 07.06.2018 року №01-2/53 вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з народження; діагноз - затримка очікуваного фізичного розвитку, поведінкові порушення; дитина потребує стаціонарного та санаторно - курортного лікування; за період з червня 2015 року до даного часу призначався препарат Кортексін, корекція прикусу (а.с.9). Згідно квитанцій від 30.05.2018 року, 22.08.2015 року, 28.08.2015 року, 07.04.2017 року, 24.09.2011 року, 08.12.2011 року, 01.11.2011 року, 24.09.2012 року, 13.09.2013 року, 19.08.2018 року, позивачем [PERSON] витрачено кошти на придбання лікарського препарату «Кортексін» для лікування сина в розмірі 6173,17 грн. Відповідно до гарантійних талонів, виданих ТОВ «Дентал Люкс» (а.с.11-12), на лікування сина в стоматологічній клініці «Дентал Люкс», позивачем витрачено 3480 грн. Враховуючи вищезазначене, з відповідача підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на дитину у розмірі 4826,59 грн. (6173,17 грн. + 3480 грн. = 9653,17 грн.), інша сума витрат, заявлена позивачем, стягненню не підлягає, оскільки не доведена належними доказами (довідка, видана Центром розвитку дітей та юнацтва «ДивоСвіт» №12 від 18.04.2018 року, не є доказом сплати позивачем коштів за відвідування дитиною гуртка «Капойера» в даному центі, оскільки благодійні внески є добровільними і залежать від волевиявлення особи, яка їх здійснює). Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 599,08 грн. судового збору та на користь позивача [PERSON] 675 грн. витрат на правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 85 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial