Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги наступним. 19 січня 2006 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Згоду на реєстрацію місця проживання надав її батько [PERSON], який на той час був власником будинку. 1 листопада 2016 року її батько [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким все своє майно заповів їй, позивачці. [INFO] року її батько [PERSON] помер. З 4 серпня 2017 року вона стала власником [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] хоча і зареєстрована за вказаною адресою, однак ніколи за міс-цем реєстрації не проживала. На її неодноразові прохання знятися з реєстрації відмовляється. Вказане позбавляє їй оформити субсидію, в результаті чого вона сплачує зайві кошти за комуна-льні послуги. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, за змістом позову просить розглядати справи без її участі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.3) Представник третьої особи Служба у справах дітей Кролевецької РДА у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти позову не заперечує. (а.с.42) Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у його відсутність. Відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання (а.с. 39), в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає по-ложенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON] в м.Кролевець Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13) Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04 серпня 2017 року [PERSON] стала власником будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] (а.с.8) Окрім того, вказане підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом виданих 04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Кролевецького РНО Сумської області (10, 11, 12) Відповідно до записів будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] з 2006 року і по теперішній час в даному будинку зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с.15-16) За змістом позовної заяви з дозволу [PERSON] була зареєстрована [PERSON] в належному йому, на той час, будинку в 2006 році, однак за цією адресою ніколи не проживала. Факт тривалого не проживання відповідачки в [ADDRESS] підтверджується довідкою за підписом [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка засвідчена секретарем Кролевецької міської ради 12.01.2018 року (а.с.14) Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] в належному позивачу [ADDRESS] не проживала без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідачки більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталась до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON], не є власником або наймачем житла (будинку), яка належить на праві власності [PERSON], та не проживає за адресою: [ADDRESS], більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. при подачі позову до суду (а.с.2) Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved