Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.07.2017 року о 10:40 год. на перехресті вул. 600-річчя - вул. Келецька у м.Вінниця, керуючи транспортним засобом марки «Opel Vivaro», д.н.з. PKLEX87, не дотримавшись безпечного інтервалу, водій [PERSON] допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем [NUMBER]. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до суттєвого пошкодження належного позивачу автомобіля, внаслідок чого постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців. Згідно висновку №5938/17-21 від 23.10.2017 року за результатами проведення авто товарознавчого дослідження з визначення величини матеріального збитку, завданого власнику, проведеного Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, розмір матеріального збитку складає 37068,14 грн., в тому числі ВТВ 18534,07 грн. Оскільки позивач придбала новий автомобіль в автосалоні, 27.12.2016 року між позивачем та АТ «Страхова компанія «AXA Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «все включено». Після ДТП позивач звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та 29.10.2017 року на банківський рахунок надійшли грошові кошти в сумі 8906,73грн. Зокрема, страховик відмовився здійснити страхові виплати, пов'язані із пошкодженням заднього бризговика, вартістю 614,57 грн., його заміни 20,00 грн., а також вартість матеріалів на фарбування диску заднього лівого колеса 878,05 грн. та вартість робіт по фарбуванню 240,00 грн., що загалом складає 1752,62 грн. 62 коп. Крім того, страховиком не оплачено втрату товарної вартості автомобіля, яка становить 18534,07 грн., оскільки таке відшкодування не передбачено умовами укладеного договору про страхування. Таким чином, в результаті протиправних дій відповідача [PERSON] позивачу спричинено значної матеріальної шкоди в розмірі: 18534,07грн. + 614,57грн. + 878,05грн. + 20,00грн. =20286,69грн. Письмове звернення з метою врегулювати спір у позасудовому порядку відповідачем проігноровано, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. До судового засідання представник позивача - адвокат [PERSON] не зявилася, проте надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власницею автомобіля [NUMBER]. 27.12.2016 року між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «AXA Страхування» було укладено договір №297а6кп добровільного страхування наземного транспорту «Все включено»(а.с.6-12). [PERSON] 10.07.2017 року о 10:40 год. в м. Вінниці на перехресті вул. 600-річчя - вул. Келецька, керуючи транспортним засобом марки «Opel Vivaro», д.н.з. PKLEX87, під час обїзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Reno Kadjar», д.н.з. [NUMBER], який рухався в паралельній правій смузі попутного напрямку. В результаті даної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, відповідальність за вказане правопорушенн6я передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2017 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на 6 місяців (а.с.13). Постанова набула законної сили та є чинною на день розгляду даної справи. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оскільки, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2017 року встановлено вину [PERSON] в порушенні ним правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження автомобіля, який належить позивачу, тому постанова суду в справі про адміністративне правопорушення є обовязковою для врахування та вирішення даної цивільної справи. Згідно висновку №5938/17-21 від 23.10.2017 року за результатами проведення авто товарознавчого дослідження з визначення величини матеріального збитку, завданого власнику, проведеного Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України, розмір матеріального збитку складає 37068,14 грн., в тому числі ВТВ 18534,07 грн. (а.с.14-18). ТОВ «[PERSON] Вінниця» надано рахунок №ФВ-928334 від 06.06.2018 року на суму 7289,62 грн. (а.с.21). З довідки вих.№25/07 від 25.07.2018 року вбачається про надходження від страховика коштів в сумі 8906,73 грн. на рахунок спеціалізованої станції технічного обслуговування ТОВ «[PERSON] Вінниця» (а.с.20). Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала. Частиною другою цієї статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завданої не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки в тому числі є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 20286,69 грн., у відшкодування завданої матеріальної шкоди (різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та страховою виплатою) підлягає до задоволення. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поряд з тим, суд вважає що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу в розмір 8100,00 грн., слід відмовити з таких підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.3 ч. 4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Так відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 8100,00 грн. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України, визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Надані суду ордер серії ВН № 083241 від 03.09.2018 року та розрахунок наведений позивачем у позовній заяві про оплату [PERSON], витрат на правничу допомогу адвоката [PERSON], в розмірі 8100,00 грн. не є фінансовим документом, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій. Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту. Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції. Вказана вимога при видачі адвокатом [PERSON], розрахунку за надану професійну правничу допомогу не була додержана, а тому такий документ не приймається як розрахунковий, в звязку з чим витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають за недоведеністю. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved