Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що проживаючи із відповідачем у цивільному шлюбі, вона народила двох дітей, а саме сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач, являючись батьком дітей, кошти на їх утримання не надає. Виходячи з викладеного позивач просила суд, стягувати із відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 650 гривень щомісяця та на утримання доньки в сумі 520 гривень щомісяця, що відповідає половині прожиткового мінімуму цих дітей. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала, посилаючись на викладені обставини і не погоджуючись на їх зменшення. Представник відповідача в судовому засіданні, позовні вимоги позивача визнав частково і не оспорюючи своє батьківство та необхідність утримання дітей просив позов задовольнити в сумі 500 гривень щомісячно на сина [PERSON] та в сумі 420 гривень щомісячно на доньку [PERSON]. Часткове визнання позову пояснює відсутністю роботи, так як раніше відповідач маючи пасажирський бус, їздив за межі України перевозячи людей, а в зв'язку із виниклою ситуацією в державі, можливість їхати за кордон припинилася, а відповідно припинилися заробітки. В подальшому, якщо появиться заробіток, він зможе платити більше і не відмовляється платити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так судом, згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 31.01.2008 року виконкомом Михальчанської сільської ради та серії [NUMBER] виданого 16.11.2010 року Михальчанською сільською радою, Сторожинецького району, Чернівецької області встановлено, що у сторін [INFO] року народився син [PERSON] і [INFO] року народилася донька [PERSON]. Сторони, спільно не проживають, а діти проживають з матір'ю. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, будучи зобов'язаним утримувати дітей до досягнення ними повноліття, участі в утриманні дітей ні в грошовій ні натуральній формах не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання своїх дітей підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи вказані вимоги Закону, судом встановлено, що відповідач ніде не працює і не має заробітку (доходу), але здійснює перевезення пасажирів в міждержавних напрямках і в даний час тимчасово припинив вказану діяльність. На обліку в центрі зайнятості як особа яка шукає роботу не перебуває і не є інвалідом. Тобто має мінливий, не стабільний дохід. Згідно вимог ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, якою являється донька сторін [PERSON], в сумі 1032 гривні та для дітей віком від 6 років, яким є син сторін [PERSON], в сумі 1286 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків і стану їх здоров'я суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Крім того суд знаходить, що зазначений прожитковий мінімум не є межею як потреб дітей, за станом на сьогодні і до досягнення ними вісімнадцяти років, так і можливостей сторін по утриманню дітей, оскільки прожитковий мінімум має тенденцію, на законодавчому рівні, до збільшення, а відповідач являючись молодою, здоровою людиною, маючи неповнолітніх дітей, зобов'язаний працювати та надавати утримання своїм дітям. Виходячи з цього суд вважає, що запрошений позивачем розмір аліментів є саме тією мірою, яку і повинен сплачувати відповідач, а підстав для зменшення цього розміру чи для часткового звільнення когось із батьків дітей, від його обов'язку по утриманню дітей, в суді не знайдено. На думку суду, саме такий розмір аліментів, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дітей сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки. Аліменти суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 17.07.2014 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та допускає рішення, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, до негайного виконання, а судові витрати покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що малолітні діти сторін проживають з матір'ю.

Outcome: approved