Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] Маряну, [INFO], [PERSON],[INFO], у твердій грошовій сумі по 1500 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням Підволочиського районного суду від 11 серпня 2014 року шлюб з відповідачем розірвано, діти проживають з нею та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, домовленості про його участь в утриманні дітей між ними не досягнуто, у звязку з чим змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 21 березня 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не зявилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, оскільки не має можливості сплачувати аліменти у розмірі зазначені у позові, просить справу розглянути без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/265/14 від 11 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 травня 2010 року, який розірвано 11 серпня 2014 року. Після розірвання шлюбу гр. [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 119004 від 08 вересня 2015 року прізвище позивача [PERSON] змінено на «Ковальська» після укладення шлюбу із [PERSON] [PERSON] час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження відповідно серії І-ИД № 157857 від 29 серпня 2012 року, та серії 1-ИД № 137218 від 12 травня 2011 року. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 13 лютого 2019 року та довідки № 1-62, виданої виконавчим комітетом Скалатської міської ради 01 лютого 2019 року [PERSON], [INFO], проживає в [INFO]. В склад її сімї входять: діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO] Без реєстрації разом з ними проживає чоловік заявника [PERSON], [INFO] Умови проживання добрі, діти забезпечені необхідним одягом, взуттям, книгами. Сімя утримує підсобне господарство. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений\~ рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~у 2019 році встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 року ? 2027\~грн. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2011 року ніде не працює, проживає в [INFO], на його утриманні перебуває малолітня дочка [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою виконкому Підволочиської селищної ради № 122 від 04 квітня 2019 року, довідкою про склад сімї № 119 від 04 квітня 2019 року, свідоцтвом про народження серії І- ИД № 281629. Разом з\~тим судом\~не встановлено,\~що відповідач\~за своїм\~станом здоровя\~чи матеріальним\~становищем не\~може виконувати\~своїх обовязків\~з утримання\~неповнолітніх дітей,\~ оскільки\~є працездатною\~особою і\~спроможний платити\~кошти на\~утримання дітей. Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з [PERSON] в користь\~[PERSON] аліменти\~ на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] Маряну, [INFO], [PERSON],[INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1050 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial