Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні - [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача, у відшкодування моральної шкоди - 229 000 гривень. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Кукуруза Д.С., позовні вимоги [PERSON] не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - відмовити. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - підлягає задоволенню часткове, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала на підприємстві відповідача в шахті «Октябрська» в період з 16.05.1990 року машиністом конвеєру 2 розряду на ДСФ до 09.03.2013 року, тобто 22 роки та 5 місяців. 09.03.2013 року позивач [PERSON] була звільнена з підприємства, за власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами в її трудовій книжці. Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 02..20.2012 року (протокол №1730) у [PERSON] було встановлено професійні захворювання, за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова з незначним порушенням біомеханіки хребта з больовим синдромом у фазі нестійкої ремісії, та хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легенів першої -другої стадії.) Відносно встановлено у [PERSON] професійного захворювання відповідачем було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що було складено акт № 28 від 16.10.2012 року. Причиною виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання визначено: робота в умовах запиленості та фізичного перенавантаження на робочому місці, рівень яких перевищував гранично допустимі норми, в декілька разів. Відповідно до п.19 акту №28 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.10.2012 року винними в порушенні ст.13 Закону України «Про охорону праці», та ст..153 КЗпП України визнано керівництво ДСФ шахти «Октябрська» ВО «Кривбасруда», в наступному ВАТ та ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». В обґрунтування позовних вимог представник [PERSON] в судовому засіданні - [PERSON] пояснила суду, що, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися спосіб і якість життя позивачки, що завдає їй моральних страждань, вона постійно відчуває біль та обмеженість руху у попереково-крижовому і шийному відділах хребта, обмеження рухів у ліктьових суглобах, задишку при фізичному навантаженні та ходьбі, кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, слабість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, і такий стан не дає можливості спокійно спати по ночам, займатись навіть легкою фізичною роботою, що занижує її самооцінку. Незважаючи на лікування, стан її здоров'я не поліпшується. В зв'язку з професійним захворюванням, яке пов'язане з постійним больовим синдромом, позивачка змушений весь час переносити біль, приймати велику кількість ліків, багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, що підтверджується витягом з лікарняних епікризів. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачем - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» моральна шкода, спричинена позивачці, у зв'язку зі стійкою втратою нею здоров'я, добровільно не відшкодовувалося. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, в зв'язку з чим, йому була спричинена моральна шкода. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, оскільки позивачка [PERSON], отримала хронічне професійне захворювання під час виконання нею трудових обов'язків, то заподіяна їй моральна шкода впливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, в межах заявлених позовних вимог. Приймаючи рішення, суд керується рішенням Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної пра цездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Від повідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпі лому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповно важеного ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробниц тві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст.46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності…» Відшкодування моральної шкоди, на яке позивач має право - є одним із видів соціального захисту. На час звернення позивачки [PERSON] до відповідача з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, вона вже не працювала у відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», бо, з 09.03.2013 року була змушена звільнитися, та використала своє право на пенсію, бо за станом свого здоров'я не могла продовжувати працювати, що свідчить про підставу виникнення у неї права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача, що настала, при виконанні нею трудових обов'язків, а тому право позивачки на відшкодування моральної шкоди, що виникло на підставі ст.23-1 КЗпП України, регламентовано вимогами ст.237-1 КЗпП України. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, та приймаючи до уваги те, що відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є одним з винних, у виникненні у позивачки хронічного професійного захворювання, що спричинило, як наслідок, заподіяння їй моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, визначена позивачкою грошова сума відшкодування моральної шкоди не відповідна заподіяній, фактично, моральній шкоді, відносно втрати 30% працездатності, фактично відпрацьованому, в шкідливих умовах праці, періоду часу, та відповідно вини відповідача. На думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна фактично заподіяній моральній шкоді, з урахуванням таких обставин, як фактично позбавлення позивачки можливості продовження працювати за професією, якою вона володіє, що свідчить про зміну звичного стану життя позивача, що призвело до моральних та фізичних страждань, потребуючих постійне, періодичне лікування в амбулаторних умовах та умовах стаціонару, що несе за собою додаткові страждання, життя по за сім'єю, а таким чином, суд вважає, що на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - 16 000 гривень. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача «ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - слід стягнути судовий збір, в розмірі 229 гривень 40 копійок

Outcome: partial