Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 23 вересня 2002 році позивач народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач. Більше тринадцяти років відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, що і послужило причиною звернення позивача до суду з цим позовом. Позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини твердій грошовій сумі по 930 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць. Провадження у справі відкрито 23.02.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 22.03.2018 р. Позивач [PERSON] в судове засідання направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. У разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження (а.с.4) матірю [PERSON] [INFO] є позивач, а батьком - відповідач, який зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матірю. Сторони, спільно не проживають, а дитина проживає з матірю. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, будучи зобов'язаним утримувати дитину до досягнення нею повноліття, участі в утриманні дочки ні в грошовій ні натуральній формах не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання своїєї дитини підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Всі вказані обставини судом враховуються та крім цього суд бере до уваги, що статтею 7 Закону України Про державний бюджет України на 2018 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років в сумі 1860 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення саме в такому розмірі, яке їй зобовязані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, її батьки. Аліменти суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 12.02.2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та допускає рішення, згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, до негайного виконання. Судові витрати суд покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина проживає з матірю, а у відповідача не встановлені будь-які інші грошові чи аліментні обовязки.

Outcome: approved