Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що з 04 травня\~ 2000\~ року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 029597 виданого 04.05.2000 року зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 11. Від даного шлюбу в них 10 жовтня 2010 року народився син Богдан. [PERSON] зазначає, що на даний час спільне проживанням ведення спільного господарства та проживання разом із відповідачем неможливе, тому що в них різні погляди на життя. Подальше спільне проживання, як подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За наведених обставин, шлюб між сторонами носить формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, тому час на примирення не буде доцільним та не дасть можливості відновити їхні стосунки та зберегти сімю. До початку розгляду справи по суті позивач, подала заяву якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала, в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву у якій просив справу слухати у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Врахувавши заяви сторін,\~ дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач, [PERSON] із відповідачем [PERSON] 04 травня\~ 2000\~ року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ИД № 029597 виданого 04.05.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 11. Від спільного проживання в них 10 жовтня 2000 року народився син - Богдан, що стверджується свідоцтвом\~ про народження серії І ИД № 053116, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області 17 жовтня 2000 року та зроблено відповідний актовий запис № 61. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В період спільного проживання виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду даної сімї. І позивачка і відповідач просять шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved