Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], 3-х років. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 11.07.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в виконавчому комітеті Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, актовий запис №11. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. З листопаду 2017 року вона з дитиною мешкає окремо від відповідача та вона одна особисто доглядає новонароджену дитину. Відповідач залишив родину без засобів існування, та матеріально сім'ю не забезпечує. Сам живе достатньо заможно, працює на Придніпровській залізниці та має чималі заробітки. Але добровільно матеріальної допомоги на їх утримання не надає, що негативно позначається на нормальному розвитку дитини, проте він може надавати їй матеріальну допомогу бо працює і має таку можливість. На теперішній час вона утримує дитину одна і до досягнення 3-х років вони мають потребу у матеріальній допомозі з боку батька та її чоловіка, відповідача по справі, який таку матеріальну допомогу надати може бо сам є працездатним і має значні доходи. добровільно відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача на її користь матеріальних засобів на утримання. В судовому засіданні позивач [PERSON], вимоги викладені у позові підтримала повністю, посилаючись на обставини позову. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, так як згідно судового наказу Генічеського районного суду від 26.10.2017 року по справі №653/1813/18, він надає матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно. Крім цього, він добровільно допомагає своєму сину, а саме купує речі, продукти, які у свою чергу готує і вживає сама позивачка. Також зазначив, що він проживає у своєї похилої матері [PERSON], яку він утримує за свій рахунок, а також сплачує комунальні послуги. Крім того додав, що до пологів він надав позивачці суму у розмірі 10000 гривень на придбання всього для цього необхідного, а саме дитячього ліжка, коляски та інших речей. Через це, він вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, адже він достатньо утримує дитину та не має можливості утримувати ще й дружину. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 11.07.2016 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, актовий запис №11, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-КГ №106802. Від цього шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджуєтьсякопією свідоцтва про народження серія І-КГ №253474, від 20.03.2018 року. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач [PERSON] записаний батьком дитини. У судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами, що син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою [PERSON] Крім того, у судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося позивачкою, що відповідач [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, згідно копії судового наказу Генічеського районного суду від 26.10.2017 року по справі №653/1813/18, а також відповідач надавав суму у розмірі 10000 гривень на придбання всього необхідного до пологів, а саме дитячього ліжка, коляски та інших речей, проте позивачка вказала, що цієї суми їй не достатньо. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК Українидружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК Українидружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК Україниправо на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач офіційно працевлаштований, має на утриманні дитину. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що відповідач є особою працездатного віку, протипоказань за станом здоров'я не має, інших аліментних зобов'язань не несе, на обліку у центрі зайнятості не перебував, на час звернення до суду мав постійне місце роботи, відтак є фінансово - спроможним, а тому в змозі утримувати матеріально як дитину так і дружину. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, дослідивши доводи позивача викладені у позові, пояснення відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача має бути стягнуто аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. Згідност. 430 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial