Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до органу місцевого самоврядування - Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] Томаківського району за набувальною давністю. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що починаючи з 19 серпня 1993 року вона є зареєстрованою та проживає у житловому будинку в квартирі № 4, за вищевказаною адресою. В дану квартиру вона вселилась разом зі своїм чоловіком [PERSON], виділену йому для проживання, коли він працював в Нікопольській дистанції колії Укрзалізниці колишнього СРСР. Її чоловік [INFO] року помер. Організації Нікопольська дистанція колії Укрзалізниці колишнього СРСР вже не існує. Відповідно до довідки, наданої Мирівською сільською радою 11.09.2014 року за вихідним № 1214, згідно із записами погосподарських книг, вона зареєстрована, проживає та являється користувачем вказаної квартири з 1993 року. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за вихідним № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Позивач зазначає, що вона на сьогоднішній день продовжує проживати у вказаній квартирі. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується квартирою, підтримує її в належному стані, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонти, оскільки завжди проживала та фактично працювала у с.Мирове. Оплачує всі комунальні послуги. Позивач зазначає, що її володіння зазначеною квартирою з 1993 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Позивач також зазначає, що ніяких договірних правовідносин з організацією Нікопольська дистанція колії Укрзалізниці колишнього СРСР щодо користування квартирою вона не укладала, що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстави для виникнення права власності на квартиру в момент заволодіння нею. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю». На запит адвоката, який представляє її інтереси, за вих.№ 122 від 08.09.2014 року КП «Томаківське БТІ» ДОР» повідомило, що згідно архівних даних квартира в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстрована. Позивач вважає, що зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують її право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача за довіреністю подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але подав до суду також заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, при цьому зазначив, що проти даного позову не заперечує. Третя особа - [PERSON] подала до суду також заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Правомірність користування та володіння позивачем квартирою з 19 серпня 1993 року підтверджується відміткою про реєстрацію в її паспорті за місцем проживання за зазначеною адресою розташування квартири: [ADDRESS], довідкою за вих. № 1214 від 11.09.2014 р. наданою Мирівською сільською радою. Оплата позивачем комунальних послуг по квартирі підтверджується доданими нею до матеріалів справи копіями розрахункових книжок по оплаті за електроенергію та воду. [PERSON] - чоловік позивачки, помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Мирівської сільської ради Томаківського району. Згідно зі статтею 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Як вбачається із письмових доказів, що додаються до цієї заяви, позивач по справі з 1993 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним нерухомим майном. Відповідно до виготовленого комунальним підприємством «Томаківське БТІ» ДОР» на ім'я позивача технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок 1902 року побудови, в якому розташована квартира з господарськими надвірними спорудами, не є аварійними та придатні до користування. Володіння позивачем квартирою не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Згідно з висновком КП «Томаківське БТІ» ДОР» дійсна вартість квартири станом на 16.02.2014 року складає 12 969,0 (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) гривень. На даний час позивач продовжує використовувати дану квартиру житлового будинку для проживання. За весь час, починаючи з 1993 року з приводу користування даним будинком до позивачки ніхто жодних претензій з приводу володіння даним житловим будинком не пред'являв, позовів про її повернення не заявляв. Зазначений факт відповідачем у справі не спростовано, а також суду не надано відомості про те, що даний будинок перебуває на обліку як безхазяйне майно. Таким чином матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивача даною квартирою більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу. За змістом ст. 344 ЦК України відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно не виключає набуття права власності на нього у порядку набувальної давності за наявності обставин, встановлених у ч. 1 даної статті. Відповідно до норм ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння річчю вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлене рішенням суду. У відповідності до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом - з 1 січня 2001 року. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 ЦК України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що позивач володіє спірним житловим будинком з 1993 року, то 1 січня 2011 року, зі спливом десяти років, вона набула право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. Визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру у житловому будинку за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved