Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мирноградської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування вимог вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва приватного жилого будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Красноармійською держнотконторою 27.04.1959 за реєстровим № 3688. [PERSON] заповіт на своє майно не складав, вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки на час смерті [PERSON] розірвав шлюб з її матір`ю, шлюб з іншою жінкою не укладав, інших дітей окрім неї не мав. Вона прийняла дану спадщину згідно чинної на той час ст.549 ЦК УРСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Згідно чинного на той час абз.З п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Мінюсту УРСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Доказом її вступу у володіння спадковим майном послужила наявність у неї документів на будинок. За її заявою від 22.10.2019 нотаріус Мирноградської держнотконтори відкрив спадкову справу після смерті [PERSON] . Зараз у неї виникла необхідність в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний жилий будинок. Однак, при зверненні до нотаріуса з`ясувалося, що забудовник [PERSON] збудував будинок, але не зареєстрував своє право власності на будинок в бюро технічної інвентаризації. З цих обставин нотаріус Мирноградської держнотконтори своєю постановою від 16.01.2020 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Тому вона не має можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права і вона змушена звернутися до суду про визнання права власності на будинок. Згідно рішення виконкому Новоекономічеської міської ради від 17.04.1959 року [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . 17.04.1959 року [PERSON] уклав з представником виконкому Новоекономічної міської ради договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва приватного жилого будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, який був посвідчений Красноармійською держнотконторою 27.04.1959, за реєстровим № 3688. Вказаним договором [PERSON] для будівництва жилого будинку була надана у постійне користування земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки «КП «БТІ» Мирноградської міської ради № 38 від 29.01.2020 жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , раніше мав адресу: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта виготовленого 28.10.2019 року «КП «БТІ» Мирноградської міської ради, жилий будинок та всі господарські споруди за адресою: [ADDRESS] , збудовані до 05 серпня 1992 року, самочинне будівництво відсутнє. З вищезазначених документів вбачається, що забудовник [PERSON] збудував вищевказаний будинок до 5 серпня 1992 року, на земельній ділянці, яка перебувала в його законному користуванні. Тому за умови прийняття будинку в експлуатацію відповідними комісіями він мав право за життя отримати правовстановлюючі документи на даний будинок. Відповідно до п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року 142 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Аналогічної правової позиції дотримується ВССУ у своїх ухвалах від 06.09.2017 в справі 537/2634/16-ц та від 12.10.2017 в справі 725/43/16-ц. Тому вона змушена звернутися до суду. Просить суд визнати за нею право власності на жилий будинок загальною площею 54,8 кв.м, у тому числі житловою 30,9 кв.м, та господарські споруди згідно технічного паспорту: Б1 - літня кухня, Д1 - сарай, Е1 - сарай, Г1 - вбиральня, №2 - огорожа, І - водопровід, ІІ - замощення, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Мирноградської міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження та про шлюб [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.7, 8). Рішенням виконавчого комітету Ново-економічної міської ради депутатів трудящих від 17.04.1959 [PERSON] було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку по [ADDRESS] , площею - 600 кв.м. та укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 17.04.1959 року. Державним нотаріусом нотаріальної контори м.Красноармійська 27.04.1959 року посвідчено вищевказаний договір, який зареєстровано в реєстрі № 3688 (а.с. 10-11, 12). 21 серпня 1978 року шлюб між батьками [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Згідно інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради від 29.01.2020 року №38, за реєстраційними даними до 01.01.2013 року відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] немає (а.с.13). Згідно інформації від 29.01.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо жилого будинку [ADDRESS] відсутні (а.с.16). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] будинок збудований у 1955 році, інші будівлі - протягом 1955-1985 років, самочинне будівництво відсутнє (а.с.18-19). Згідно постанови про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2020 державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтвердження державної реєстрації права власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] (а.с.15). Згідно інформації Мирноградської державної нотаріальної контори від 18.03.2020 року, на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , згідно даних Інформаційної довідки зі спадкового реєстру 22.10.2019 року відкрита спадкова справа № 276/2019 за заявою № 583 про прийняття спадщини від імені доньки померлого [PERSON] , інших заяв не було. Заповіти від імені [PERSON] згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59846451 від 17.03.2020 не посвідчувались (а.с.32-34). Відповідно до ч.1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року № 7 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР, що діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Мінюсту УРСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на момент виникнення права спадкування позивачем після смерті спадкодавця, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [INFO] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину відповідно до чинного на час відкриття спадщини законодавства, що підтверджується наявністю в неї документів на спадковий будинок та земельну ділянку, відведену під будівництво жилого будинку. У зв`язку з тим, що нерухоме спадкове майно своєчасно не було зареєстровано спадкодавцем в БТІ, і на даний час у зв`язку зі смертю припинена цивільна правоздатність власника - спадкодавця [PERSON] , та, таким чином, на даний час зареєструвати право власності спадкодавця та оформити спадщину у нотаріуса не можливо, тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що за спадкоємцем [PERSON] має бути визнано право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої наказом Мінюсту УРСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868,

Outcome: approved