Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку зі зміною її прізвища. На обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010. Рішенням суду шлюб розірвано. В шлюбі сторони мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Вказала, що син проживає разом з нею, відповідач життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні сина. Зазначила, що син не пам`ятає батька, оскільки за всі ці роки його не бачив. З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2010 по 2011 рік, в даному шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що відповідач з сином не спілкується, його вихованням не займається, зловживає спиртними напоями. З народження сина його вихованням та утриманням займалася вона одноособово, син вважає своїм батьком її цивільного чоловіка, який планує в подальшому всиновити дитину. [PERSON] з 2012 року жодного разу не проявляв інтересу до сина, не відвідував, не телефонував йому, не вітав зі святами, не відвідував закладів, де навчається дитина, життям сина не цікавився. Син періодично спілкується зі своєю бабусею, матір`ю відповідача. Жодних перешкод у спілкуванні сина з батьком вона ніколи не створювала, проте відповідач з власної ініціативи припинив спілкування як з нею, так і з сином. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином у порядку, встановленому ЦПК. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у судовому засіданні не заперечувала проти заочного розгляду справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. Вислухавши позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.06.2010, який був розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.08.2012. В шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . За рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки від 07.08.2019 [PERSON] у період з 01.01.2019 по 30.06.2019 аліментів не отримувала. Згідно характеристики на малолітнього [PERSON] , наданої Кременчуцьким ліцеєм № 6 «Правобережний» вихованням та забезпеченням дитини займається мати, [PERSON] , яка завжди приходить на збори, постійно цікавиться шкільним життям хлопця, свої обов`язки виконує відмінно, батько дитини в школу не з`являвся. Згідно повідомлення КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Кременчука від 11.12.2019 [PERSON] хронічних захворювань не має, щеплений за календарем, на прийоми до лікаря дитину водить мати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради 13.03.2020 за № 390, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . При складенні висновку органом опіки обстежено умови проживання неповнолітнього, встановлено, що дитина проживає з матір`ю, забезпечена усім необхідним, батька, [PERSON] , не пам`ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він - цивільний чоловік позивачки, разом проживають 5 років. Вказав, що син позивачки, [PERSON] , називає його татом, свого рідного батька дитина не пам`ятає. Зазначив, що вихованням [PERSON] займається мама та він, відвідує школу, водить його на гуртки. З відповідачем він не знайомий, [PERSON] ніколи не приходив до сина, про наявність перешкод у спілкуванні відповідача з сином йому нічого невідомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вони з позивачкою подруги, спілкуються близько 10 років, приблизно раз на тиждень ходять в гості одна до одної. Вказала, що відповідача [PERSON] вона не бачила жодного разу. Зі слів позивачки їй відомо, що вона раніше перебувала у шлюбі, але шлюб був розірваний, чоловік зловживав алкоголем, життям сина не цікавився. Вказала, що [PERSON] батьком називає цивільного чоловіка [PERSON] , [PERSON] , з яким у нього дружні відносини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, ві н ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених вищезазначеною статтею. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для його виховання, не спілкується з дитиною. Відповідачем [PERSON] не спростовано відсутності поважних причин ухилення від здійснення батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, що проявляється у відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, відсутності інтересу до спілкування з дитиною суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки за рішенням суду з відповідача вже стягуються аліменти на утримання малолітнього сина, то судом в даній справі не вирішується питання щодо стягнення аліментів. Що стосується позовних вимог про зміну прізвища дитину, то дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5ст.148Сімейного кодексуУкраїни у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 1 ч.1 ст. 166 СК України, передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права на дитину і звільняється від обов`язків щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв`язку з цим відпадає необхідність в отриманні згоди батька або матері, позбавлених батьківських прав для зміни дитячого прізвища. Зміна прізвища дитини здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мінюста № 96/5 від 12.01.2011. Позивачка після набрання рішенням законної сили не позбавлена права звернутися до органів РАЦС з письмовою заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану про народження дитини в частині зміни прізвища. В цій частині вимог на даний час відсутній спір про право, а тому в їх задоволені слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial