Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 06 травня 1990 року, про що зроблено актовий запис №1 Довжанською сільською радою Тернопільського району. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося та призвело до того, що між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Посилаючись на наведене, просила розірвати шлюб. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 25 березня 2020 року на 10 год. 20 хв. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в зазначену дату і час розгляд справи відкладено на 29 квітня 2020 року на 10 год. 00 хв. 29 квітня 2020 року відповідач [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантину та розгляд справи відкладено на 26 травня 2020 року на 16 год. 30 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розірвати шлюб. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечив проти розірвання шлюбу. Пояснив, що питання в даній справі не в розірванні шлюбу, а в майні. Мета позову позбавити його права на будинок. На його переконання, розірвання шлюбу є першим кроком до того, щоб поділити майно. Якщо шлюб між ними буде розірвано, діти матимуть конфлікти при поділі майна. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 06 травня 1990 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1 Довжанською сільською радою Тернопільського району. Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей, які на даний час є повнолітніми (24, 26 та 29 років), що підтвердили в судовому засіданні і позивач, і відповідач. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та її пояснень у судовому засіданні, спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося та призвело до того, що між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Протягом останнього року вони проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні стверджував про можливість збереження шлюбу, однак обгрунтовував таку можливість лише наявністю спору про майно. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставах, встановлених законом, у тому числі на підставі шлюбу. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом установлено, що діти сторін, які народилися від їхнього шлюбу, є повнолітніми. Наявність у сторін повнолітніх дітей не може впливати на їх особисті немайнові права як подружжя та бути обов`язковим стримуючим фактором збереження шлюбу. Закон не пов`язує можливість розірвання шлюбу наявністю чи відсутністю спору між сторонами щодо спільно нажитого майна. Наявність чи відсутність майна подружжя не входить до предмета доказування у справі про розірвання шлюбу. Як із позовної заяви, так і з пояснень сторін, судом установлено, що між сторонами втрачені почуття поваги один до одного, відносини між ними не є теплими та доброзичливими, сім`я сторін фактично розпалася, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу з огляду виключно через недосягнення згоди щодо майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тому наявність між сторонами спору про майно не може бути підставою для відмови в позові про розірвання шлюбу в разі наявності обставин, передбачених ст. 112 Сімейного кодексу України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, давши оцінку аргументам, наведеним учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом установлено, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. При цьому відповідачем не доведено наявності таких виключних обставин, за існування яких збереження шлюбу було б можливим. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved