Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження від 23.12.1993 та зареєстрованого Заставнівським РБТІ в реєстровій книзі №12 за реєстровим №3127 вона є співвласником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою крім неї та співвласників: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у вказаному будинку зареєстрований також колишній чоловік її доньки [PERSON] [PERSON] , [INFO] , який протягом тривалого часу, а саме із 27.04.2016, в квартирі не проживає. Позивач, як співвласник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що він за зазначеною адресою, а саме [ADDRESS] не проживає, хоча з відповідей на запит до Заставнівської міської ради стосовно місця реєстрації відповідача № 688/06-19 від 07.06.2019 (а.с.18) вбачається, що відповідач зареєстрований саме за вказаною адресою. Треті особи на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять розгляд справи провести в їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти їх задоволення. Зі згоди позивача справу розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.280,281 ЦПК України. Врахувавши заяви позивача та третіх осіб по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та третім особам на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження від 23.12.1993 та зареєстрованого Заставнівським РБТІ в реєстровій книзі №12 за реєстровим №3127 (а.с.8). У вказаному будинку зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , її чоловік [PERSON] , [INFO] , діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , що вбачається із виписки з будинкової книги (а.с.12 зворот 13). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 21.05.2019 (а.с. 10) вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у належній позивачу квартирі, проте із 27.04.2016 у ній не проживає. Вказані обставини підтверджуються також довідкою виконавчого комітету Заставнівської міської ради №2130 від 21.05.19 (а.с.11). Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 27.04.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству із позивачем, в судовому засіданні пояснили, що їм відомо, що донька позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу спільно з її чоловіком та дітьми. Проте після розірвання шлюбу, а саме з 2016 р. відповідач у вказаній квартирі не проживає. Згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом, уповноваженим на зняття з реєстрації, на підставі, зокрема, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Згідно зі ст.ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач [PERSON] не проживає у належній позивачу кватирі з квітня 2016 року, його реєстрація постійного місця проживання в ній перешкоджає власнику володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:30 год. 12.08.2019 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 16.08.2019 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України), то датою ухвалення даного судового рішення є 16.08.2019. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved