Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обгрунутвання якого зазначила наступне. Так, позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] . При цьому [PERSON] не проживає в будинку з липня 2002 року, його особисті речі в будинку відсутні. На неодноразові вимоги позивачки знятися з реєстрації у вказаному будинку відповідач не реагує. Вказала, що відповідач сам вибрав собі інше місце проживання та жилим приміщенням не користується більше 18 років. Зазначила, що про непроживання відповідача в будинку за адресою [ADDRESS] , свідчить акт обстеження матеріально - побутових умов, а також це можуть підтвердити свідки. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] адвокат Києнко Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача та свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області № 171 від 29.09.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає (а.с. 4). Також факт не проживання відповідача [PERSON] за місцем його реєстрації в будинку [ADDRESS] підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 29.09.2020 року № 3 (а.с. 5), а також підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником домоволодіння по [ADDRESS] , в ньому не проживає більше року, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несе. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року з відповідача на користь позивача [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 405 ЦК України та

Outcome: approved