Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до КМР та відповідно до позовних вимог просить суд визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення ( кімната 12.5м.2) що розташована в кв. [ADDRESS] замість попереднього наймача [PERSON] . Вимоги позивача мотивовані тим, що вона разом зі своєю родиною користувалася та проживала в квартирі [ADDRESS] . Підставою проживання в спірній квартирі був ордер, виданий 2 червня 1982 р. на ім`я її покійного чоловіка [PERSON] 14 вересня 1984 р. вона та її чоловік [PERSON] розірвали шлюб. Розірвання шлюбу призвело до того, що [PERSON] здійснив родинний обмін спірної кімнати, площею 12.5 м.2, відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, що підтверджується ордером №115999 від 5.12.1990 р. Відповідно до вказаного ордеру користувачем вказаної спірної кімнати став [PERSON] , що був племінником [PERSON] . В 1997 року позивач [PERSON] приватизував 60% жилої площі спірної квартири, тобто кімнату площею 17 кв. м, у якій разом з ним проживала його мати - позивач [PERSON] . У кімнаті площею 12,5 кв. м проживав [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] по лінії рідства є двоюрідним братом її сина [PERSON] та вважає, що родина позивача та померлий [PERSON] спільно проживали, як члени сім`ї, несли витрати по утриманню житла та після смерті [PERSON] позивач разом зі своєю родиною продовжують користуватися спірною кімнатою площею 12.5 м.2, проживати в ній та нести всі витрати по її утриманню. Позивач та її родина продовжують користуватися спірною кімнатою на протязі останніх 14 років, в зв`язку з чим позивач вважає померлого [PERSON] членом своєї сім`ї та свої вимоги обґрунтовує посиланням на вимоги ст.ст.63, 64, 106 ЖК України та з цих підстав визнати позивача наймачем спірної житлової кімнати площею 12.5 м.2. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволені позовних вимог в повному обсязі з обставин викладених в позовній заяві, посилаючись на те, що КМР є власником та розпорядком всього майна, що перебуває у комунальній власності, в зв`язку з чим саме КМР повинно бути відповідачем по даній категорії справ. Зазначаючи при цьому, що третя особа Дніпровська РДА неодноразово порушувала її права, безпідставно знімала її з квартирного обліку та відмовляла у видачі ордеру на спірну кімнату. Представник відповідача КМР в зал судового засідання не з`явився, але надав до суду свій відзив на позовну заяву в якому заперечував щодо задоволення вказаного позову, мотивуючи це тим, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів, крім того позивачем не надано до суду належних та достовірних доказів того, що позивач на законних підставах користується спірної кімнатою 12.5 м.2, що розташована у вказаній вище квартирі №6 . Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити, надавши пояснення аналогічній поясненням позивача по справі [PERSON] , а також підтвердив обставини, що викладені в позові та додатках долучених до позовної заяви, наполягаючи на тому, що позивач та її родина користується спірною кімнатою 12.5 м.2, а також померлий [PERSON] був членом їх родини. Третя особа [PERSON] в зал судового засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги позивача. Представник третьої особи Дніпровської в м.Києві РДА в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів, крім того позивач та треті особи [PERSON] , [PERSON] зверталася до суду з різними позовами, в тому числі й визанння права власності на спірну кімнату за набувальною давністю , а також визнання позивача наймачем, та з даного приводу були ухвалені відповідні судові рішення, що набрали законної сили та у задоволені позовних вимог позивачів було відмовлено. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в зал судового засідання не з`явилася , але надала до суду заяву в якій просила слухати справу в її відсутність та відмовити в задоволенні вказаного позову. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступне, що згідно ордеру від 2 червня 1982 р. видано ордер на [PERSON] на право зайняття 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] та членам його родини [PERSON] та [PERSON] ( а.с.20 том 1). Згідно ордеру на житлове приміщення від 05 грудня 1990 року [PERSON] мав право на заняття в порядку обміну жилого приміщення жилою площею 12,5 кв.м, яка складає з однієї кімнаті в комунальній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, том 1). [INFO] [PERSON] помер та в послідуючому був знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла 60/100 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] (а.с.12, том 1). Згідно довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] - власник особового рахунку, дружина [PERSON] , малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно матеріалів квартирної справи позивач [PERSON] перебуває на квартирному обліку для отримання житла за місцем реєстрації у Дніпровському районі м. Києва з 22 листопада 2012 року у пільговій черзі за категорією «Ветерани виробництва» 6 січня 1979 р. позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 14 вересня 1984 р. даний шлюб було розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.13 т.1). Як убачається з наданих до суду доказів, що позивач [PERSON] зверталася до суду з позовом до Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, треті особи [PERSON] , [PERSON] , Комунальне Підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про зобов`язання надати звільнену ізольовану кімнату у комунальній квартирі та укласти договір найму на вказане житлове приміщення, де предметом розгляд вказаної справи була спірна кімната 12.5 м.2, що розташована в квартирі №6 , зазначеній вище. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17.11.2010 р. в задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Дане рішення набрало законної сили, та у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням повторному доказуванню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 51 ЖК України визначено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Також статтею 54 ЖК України визначено, що якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім`ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку. Статтею 58 даного Кодексу також визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Також статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Крім того статтею 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. До суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] була членом сім`ї наймача [PERSON] . З врахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх інтересів та КМР в рамках розгляду даної справи є неналежним відповідачем, так -як останнього не може бути зобов`язано укласти договір найму житлових приміщень, так -як це суперечить вимогам ст. 61 ЖК України. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Частиною 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представників позивача та відповідачів, суд прийшов висновку про необґрунтованість позову . Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.1412 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: dismissed