Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина у вигляді 1/2 частини будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Інша 1/2 частина вказаного будинку належить їй, оскільки вказаний житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя та був розділений між нею та померлим рішенням суду від 24.09.1982 року. Цим же рішенням суду шлюб між ними було розірвано, однак після розірвання шлюбу вони проживали разом однією сім'єю до 1993 року, оскільки [PERSON] був засуджений до позбавлення волі. [INFO] [PERSON] помер і всі витрати по його похованню понесла вона. Їхні спільні діти [PERSON] та [PERSON] не використали своє право на прийняття спадщини після смерті батька. З 1964 року вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним будинком, який є одним цілим, пов'язаний однією системою комунікацій. Вона весь час проводила поточні ремонті роботи в будинку та покращувала його, перебудовувала, вчасно сплачує комунальні платежі. Оскільки вона з 1964 року по даний час проживає у житловому будинку по [ADDRESS], добросовісно, відкрито та безперервно ним володіє просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], що належало [PERSON], померлому [INFO]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву в котрій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району, в судове засідання не з'явився, але від сільської ради надійшло письмове клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи по суті покладаються на думку суду. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Як вбачається з довідки Білозірської сільської ради Черкаського району № 257 від 24.01.2014 року 1/2 частина будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] рахується за [PERSON]. Який відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.01.2014 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції у Черкаській області, [INFO] помер. Відповідно до вищевказаної довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області 1/2 частина будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON]. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 21995360 від 22.05.2014 року підтверджується право власності [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS]. З наданих суду квитанцій про оплату комунальних платежів та податку за землю, договорів про надання комунікаційних послуг вбачається, що [PERSON] вчасно та справно оплачує всі рахунки за комунальні платежі, сплачує податок за землю в житловому будинку по [ADDRESS]. Як встановлено у судовому засіданні позивач добросовісно володіє майном, а саме будинком по [ADDRESS], на протязі 18 років. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік може починатися з 1 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України). Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. Зі змісту ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми ст. 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Частиною 4 ст. 344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Право власності (ч.1, 2 ст. 328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення, оскільки, позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито, на протязі 18 років володіє спірним майном, тому позивачку слід визнати власником 1/2 частини будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS].

Outcome: approved