Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить дозволити провести реєстрацію місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що з 2007 року вона мешкала однією родиною з відповідачем. У період мешкання однією родиною у них [INFO] народився син [PERSON] . У свідоцтві про народження сина у графі батько значиться [PERSON] . На час сумісного проживання з відповідачем вони мешкали у будинку, який належить його батькові за адресою: [ADDRESS] . У 2014 році вони припинили шлюбні стосунки та стали проживати окремо один від одного. Відповідач залишився проживати в селі Вознесенка, а вони з малолітнім сином стали мешкати в [ADDRESS] . У 2019 році у неї виникла необхідність отримати закордонний паспорт для неповнолітнього сина, але для його отримання необхідно провести реєстрацію місця мешкання неповнолітньої дитини. З метою отримання згоди батька вона зустрілася з відповідачем, який пообіцяв їй надати таку на реєстрацію дитини за місцем її мешкання, але до теперішнього часу уникає зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає. Таким чином, батько дитини зловживає своїм правом, за таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом порушеного права малолітньої дитини, як законний представник. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт із відміткою: «нема вдома», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти позову не має та просить прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи інтереси малолітньої дитини. З урахуванням вищевикладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено наступне. У сторін [INFO] народився син [PERSON] , у свідоцтві про народження якого у графі батько значиться [PERSON] . /а.с.7/ Згідно паспорту громадянина України [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ./а.с.5/ Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власницею 6/26 частки житлового будинку [ADDRESS] . Головним спеціалістом відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області 07.08.2019 [PERSON] було відмовлено у реєстрації місця проживання її малолітнього сина [PERSON] на підставі абз.2 ст.9-1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»./а.с.8/ Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно частини 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016року №207 (далі- Правил), передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п.26 Правил та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року №207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено, між сторонами мається спір, оскільки відповідач не надає письмової згоди на реєстрацію малолітньої дитини. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька буде відповідатиме інтересам дитини, що вказує на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved