Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 20.12.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис № 1309. В обґрунтування позову зазначила, що 20.12.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1309 та видано свідоцтво про одруження серії 1-ОЛ № 065753. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, зазначила, що сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося через відсутність взаєморозуміння, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вважає, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження сімї не можливі, у звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розірвання шлюбу. В судове засідання позивач надала заяву за вх. № 2265 від 03.02.2017 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву за вх. № 2326 від 03.02.2017 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Враховуючи подані сторонами заяви, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює сімейні правовідносини та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 20 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1309, та 20 грудня 2003 року видано свідоцтво про одруження серії 1-ОЛ № 065753, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, намірів відновлювати їх не мають. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, в порядку ст. 11 СК України, судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, та надано відповідачу [PERSON] строк на примирення терміном один місяць, разом з тим у термін, встановлений судом для примирення, подружжя не примирилося. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припинені шлюбу, суд вирішує справу по суті. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу, серед яких позивач зазначила відсутність між ними взаєморозуміння, протилежність поглядів на шлюб та сімю, у звязку з чим, з відповідачем припинено шлюбні стосунки, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. При цьому, судом відзначається, що вказані позивачем причини для розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, відповідачем зазначені позивачем причини для розірвання шлюбу не спростовані. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітніх дітей, в звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved