Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи позов тим, що рішенням виконкому Богунської районної ради м. Житомира № 24 від 19.02.2003 року її було призначено опікуном над внуком [PERSON], [INFO], мати якого, дочка позивачки [PERSON], померла 27.06.2002 року. На протязі 16 років дитина проживає разом з позивачкою, щодо визначення місця проживання дитини його батько [PERSON] не заперечував, весь цей час бажання спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні не виявляв та не цікавиться життям дитини, будь-якої допомоги на утримання сина не надавав. Жодних перешкод у спілкуванні з дитиною позивачка відповідачу не чинила, що свідчить про небажання батька спілкуватися з сином та приймати участь у його матеріальному забезпеченні, тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання внука. Відповідач відзив не подав, про наявність поважних причин, які перешкоджають його подачі, суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва\~про народження\~[PERSON],\~який народився\~08.03.2002\~року,\~його батьками\~є [PERSON]\~та [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 27.06.2002 року (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Богунської районної ради м. Житомира № 24 від 19.02.2003 року [PERSON] призначено опікуном над внуком [PERSON] (а.с. 12). Згідно зі ст.\~\~ 27\~\~ Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989\~ p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її \~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до \~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка\~ заробітку\~ (доходу)\~ матері,\~ батька,\~\~ яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184\~ СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5,6\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~ Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка, як опікун неповнолітнього внука, має право на отримання аліментів від відповідача. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що дитина потребує навчання, забезпечення харчуванням, одягом, дозвіллям та відпочинком та потребує утримання від свого батька, з урахуванням розміру позовних вимог та положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України щодо визначення мінімального розміру аліментів, тому в сукупності оцінених судом доказів, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та присудження до стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: approved