Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 25.02.1984 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Розтоцькою сільською радою Воловецького району. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] (26.08.1984 р.н.), [PERSON] (08.10.1987 р.н.), [PERSON] (25.09.1992 р.н.), [PERSON] (20.10.1993 р.н.), [PERSON] (10.08.1995 р.н.), [PERSON] (03.12.1996 р.н.), [PERSON] (24.03.1998 р.н.).Всі діти на момент подання позову є повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Савчин» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не зявилися, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. , Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 25.02.1984 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гирович) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Розтоцькою сільською радою Воловецького району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія І-ФМ № 398765 від 25.02.1984 року. Судом встановлено, що від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON] (26.08.1984 р.н.), [PERSON] (08.10.1987 р.н.), [PERSON] (25.09.1992 р.н.), [PERSON] (20.10.1993 р.н.), [PERSON] (10.08.1995 р.н.), [PERSON] (03.12.1996 р.н.), [PERSON] (24.03.1998 р.н.).Всі діти на момент подання позову є повнолітніми. Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися з червня 2014 року, з того часу проживають окремо, спільного господарства ними не ведеться. Шлюбні відносини існують тільки формально. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити за нею прізвище «Савчин», та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по справі. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище «Савчин». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved