Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила визначити частки у спільній сумісній власності та усунути перешкоди у користуванні та володінні квартирою, не чинити перешкоди у користуванні виділеною часткою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі свідоцтва від 08.04.2004 серії [NUMBER] про право власності на квартиру, що за адресою: [ADDRESS], вона, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаної квартири, набувши таке право в порядку приватизації. Вказане свідоцтво зареєстровано 07.08.2007 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Спірна квартира належить їй, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, частка становить 1/1. Жодного договору, угоди, домовленості, ми між собою, як співвласники щодо визначення часток у цій квартирі не укладали, не досягали. Стверджує, що вона, як співвласник квартири має право користуватися частиною квартири, яка фактично відповідає її (1/2) частці. Однак, вказує, що не має можливості здійснювати своє право власності, оскільки відповідач чинить їй постійні перешкоди в користуванні вказаною спільною квартирою. Таким чином, невизнання відповідачем її прав та законних інтересів як співвласника квартири, а також чинення з його сторони перешкод у доступі до її майна та його розпорядженням, призвело до крайньої необхідності звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відтак, з метою реалізації своїх майнових прав, просить суд, виходячи із рівності часток в спільній власності, визначити за кожним із співвласників по 1/2 ідеальної частки вказаної квартири та усунити перешкоди у користуванні таким майном. Ухвалою судді від 07.03.2018 у даній справі відкрито провадження та призначено її судовий розгляд. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29.10.2018 провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності, усунення перешкод у користуванні та володінні квартирою, не чинити перешкоди у користуванні виділеною часткою в частині позовних вимог щодо усунення [PERSON] перешкоди у користуванні та володінні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом встановлення відповідного порядку користування квартирою та зобовязання відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні виділеною останній кімнатою і приміщенням загального користування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] закрити у звязку з відмовою позивача від позову в цій частині. Позивача [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, проте останній подав до суду клопотання за змістом якого позов, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог, підтримує та просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності позивача та її представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча у відповідності до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомила, жодних заяв, клопотань та/або відзиву на позов не поступало, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданого представником позивача клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Матеріалами справи встановлено, що сторонам [PERSON] (позивач) до [PERSON] (відповідач), згідно свідоцтва від 08.04.2004 № [NUMBER] (бланк серії [NUMBER]), виданого Сихівською районною адміністрацію ЛМР та зареєстрованого 07.08.2007 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Згідно витягу з прав власності на нерухоме майно №15495306 від 07.08.2007 виданого ОКП ЛЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та [PERSON], форма власності «спільна сумісна», частка 1/1. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, з метою захисту та реалізації позивачем своїх майнових прав виникла необхідність у визначені її частки у праві спільної сумісної власності у спірній квартирі. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як встановлено судом, заперечення щодо рівності часток сторін у спільній сумісній власності відсутні, будь-яких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, інших обставин, які б давали підставу для збільшення чи зменшення часток не вбачається, вказаний поділ не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визнати за позивачем та відповідачем частку у праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] у розмірі по 1/2 ідеальної частини квартири за кожним. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст.15, 16, 368, 370-372 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved