Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 4500,00 грн. боргу, 232,20 грн. інфляційних витрат, 31,81 грн. 3% річних, а також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 640,00 грн. та 2500,00 грн. витрат за адвокатські послуги. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що відповідач отримав від нього 20 серпня 2017 року в борг 4500,00 грн., які зобовязався повернути протягом 14 днів, про що надав власноручно написану розписку. Але, у визначений в розписці строк борг відповідач не повернув, чим порушив своє зобовязання. Прострочення відповідачем виконання зобовязання змусило позивача звернутися до суду з даним позовом про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції 232,20 грн. та трьох процентів річних 31,81 грн., в зв'язку з чим він поніс витрати на правову допомогу адвоката. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Як вбачається із матеріалів справи, 20 серпня 2017 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг гроші в сумі 4500,00 грн., які він зобовязався повернути протягом 14 днів, про що видав власноручно написану розписку. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи текст розписки, складеної власноруч [PERSON], суд приходить до висновку, що відповідач, розуміючи той факт, що [PERSON] передав грошові кошти 4500,00 грн. в його володіння, підтвердив їх отримання в борг та взяв на себе обовязок повернути ці грошові кошти позивачу в повному обсязі. Це, в свою чергу, прямо вказує на виникнення у [PERSON] боргового зобовязання по відношенню до [PERSON] Але, до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу борг, тому позов в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 4500,00 грн. підлягає задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобовязання, він, на підставі ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує з 04 вересня 2017 року. За період з 04 вересня 2017 року по 28 листопада 2017 року розмір трьох процентів річних від простроченої суми складає 31,81 грн., а сума інфляційних витрат становить 232,20 грн. На підставі викладеного вище, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню. Одночасно із задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 640,00 грн. Разом з тим, позивач просив у позові стягнути з відповідача понесені ним витрати в сумі 2500,00 грн. на адвокатські послуги. Але підстав для стягнення таких витрат з відповідача суд не вбачає. Так, у відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, серед матеріалів, доданих позивачем до позову, відсутні документи, які б підтверджували те, що 2500,00 грн. були сплачені позивачем на користь адвоката за надані послуги на підставі укладеного з ним договору. Тому в задоволенні такої вимоги позивача слід відмовити.

Outcome: partial