Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому зазначає, що 22.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис (зареєстровано в реєстрі за № 1882) про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» (код ЄДРПОУ 37356981) заборгованість за кредитним договором № 174/3866ВСД1А від 02.04.2013 року укладеним між нею та ПАТ «Платинум Банк». Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № 285К від 31.07.2018 року стягувачем у даній справі є Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції». Стягнення заборгованості проводиться за період з 31.07.2018 року по 05.06.2020 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості по кредиту (основна сума) 15347 грн. 87 коп., заборгованості за відсотками - 108 грн. 30 коп., 3% річних застосованої до основної суми та відсотків - 858 грн. 23 коп., суми плати що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. 00 коп. Загальна сума заборгованості становить 16614 грн. 40 коп. Зазначений виконавчий напис був переданий до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича для виконання. Приватним виконавцем Селезньовим М.О. було відкрито виконавче провадження і 25.08.2020 року винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму 18475,84 грн. Вважає, що зазначений виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями вимог законодавства України і підлягає визнанню його таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Вона не отримувала ні від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції», ні від ПАТ «Платинум Банк» жодної письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом. Крім того, вона жодного кредиту в жодному Банку України не отримувала, жодної картки банку не отримувала. В 2012 році вона загубила паспорт та отримала новий. З даного приводу направляла заяву до ПАТ «Платинум Банк». В ході проведення перевірки підстав отримання кредиту працівниками ПАТ «Платинум Банк» було виявлено, що подані заявником документи мають ознаки підробки. 01.11.2013 року на підставі повідомлення ПАТ «Платинум Банк» від 31.10.2013 року Синельниківським MB ГУМВС України в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №12013040390002514 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. З цього слідує, що банк сам визнав той факт, що вона не отримувала кредит, договір не підписувала в зв`язку з чим і звернулася до правоохоронних органів. Нею також було подано заяву до Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження № 12013040390001485 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Жодного платежу в рахунок повернення кредиту за кредитним договором нею не було здійснено, оскільки як зазначалось вище, вона кредиту не отримувала. Отже Банк ще в 2013 році дізнався про те, що вона нібито прострочила оплату частини кредиту (про це він знав достовірно, оскільки рахунковий рахунок, на який вона нібито повинна була здійснювати оплату кредиту, відсотків тощо, знаходиться в ПАТ «Платинум Банк» і він контролює рух грошей на цьому рахунку особисто). Таким чином ще з 2013 року Банк набув права вимоги дострокового повернення кредиту. До приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише в 2020 році, тобто після спливу семи років з дня виникнення у нього права вимоги та після закінчення трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України про нотаріат та п. 3.1 Глави 16 Порядку. Які саме документи були надані відповідачем приватному нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості вона не має можливості отримати та надати суду в якості доказів, оскільки вони становлять нотаріальну таємницю. Отже всі ці обставини дають законні підстави визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У разі визнання судом виконавчого напису № 1882 таким, що не підлягає виконанню, слід також визнати недійсними всі наступні правочини, вчинені приватним виконавцем у виконання недійсного виконавчого напису та скасувати постанову приватного виконавця Селезньова М.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.08.2020 року. Крім того, внаслідок вищезгаданих протиправних дій відповідача їй було завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки події, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього матеріального стану. В момент отримання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вона пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, репутації на роботі серед колег, тривоги, страху за своє матеріальне становище. Після отримання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, вона почала відшукувати необхідну суму звертаючись до родичів, близьких, рідних з метою позики грошових коштів, з приводу чого вона почувалась як джерело клопоту та обмежень для родичів та близьких. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакція замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Крім того, в сім`ї з даного приводу останнім часом відчувається напруга, постійні сварки. Осягнути повою мірою рівень моральних страждань, пов`язаних із неправомірними діями відповідача, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між протиправними діями відповідача та завданою їй моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих їй моральних та фізичних страждань, втрат немайнового характеру, суму грошових коштів, яку намагається відповідач незаконними діями стягнути з неї на свою користь, строком розгляду даної справи, а отже і переживань з даного приводу, є усі підстави для стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Просить визнати виконавчий напис від 22.06.2020 , зареєстрований в реєстрі за №1882, вчинений Личук Тарасом Володимировичем приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» (код ЄДРПОУ 37356981) заборгованість за кредитним договором № 174/3866ВСL1А від 02.04.2013 в розмірі 16614 грн. 40 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» (код ЄДРПОУ 37356981) на її користь завдану моральну (немайнову) шкоду вчиненням щодо неї неправомірних дій в розмірі 50000 гривень; судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник відповідача Кізко Л.С. надала відзив на позовну заяву, обґрунтовуючи його тим, що 02 квітня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника № 174/3866BCL1А, згідно з умовами якого останній було видано кредит в сумі 15576,00 гривень. Згідно з умов кредитного договору, кредит надається з остаточним терміном повернення - 18.04.2016 року. [PERSON] в терміни визначені кредитним договором грошові кошти не повернула, чим порушила права ПАТ «Платинум Банк». 03 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Приватні Інвестиції» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги №285К. ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» набуло прав кредитора та виконало умови договору про відступлення прав вимоги. За змістом ст..512,514,516,517 ЦК України, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Разом з тим, [PERSON] не надала жодних доказів оплати заборгованості первісному кредитору - ПАТ «Платинум Банк», а тому ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» має право вимагати виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором від Позичальника [PERSON] 22 червня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено виконавчий напис № 1882 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 174/3866ВСL1А за період з 31 липня 2018 року по 05 червня 2020 року в загальному розмірі 16614,40 гривень. 25 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. було відкрито виконавче провадження № 62857593 щодо стягнення за боржника заборгованості також була винесено постанова про арешт майна боржника. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем не було подано документів, які свідчили б про безспірність заборгованості та наявності у нього права вимоги, з посиланням на те, що сума заборгованості не відповідає дійсності, однак до матеріалів позовної заяви не долучено жодного платіжного доручення про сплату [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Посилання позивача по справі на стягнення завданої останній моральної (немайнової шкоди в розмірі 50000,00 гривень, вважають їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю. Просить у задоволенні позовної заяви, про визнання виконавчого напису нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. зареєстрованого за № 1882 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 174/3866ВСL1А за період з 31 липня 2018 року по 05 червня 2020 року в загальному розмірі 16614,40 гривень таким, що не підлягає виконанню - відмовити в повному обсязі. Представник позивача Миргородський В.П. до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» у судове засідання представника не направили по невідомим суду обставинам, про причини неявки суду не повідомили. Третя особа до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.04.2013 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника (каса) №174/3866BCL1А, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 15576,00 гривень з терміном поверненням - 18.04.2016 року 22.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №1882, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» (код ЄДРПОУ 37356981) за кредитним договором № 174/3866ВСL1А від 02.04.2013 укладеним між мною та ПАТ «Платинум Банк», Договору про відступлення прав вимоги № 285К, укладеного 31.07.2018 між ПАТ «Платинум Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» заборгованості за період з 31.07.2018 по 05.06.2020 в розмірі 16614,40 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту (основна сума) - 15347грн. 87 коп., заборгованості за відсотками - 108 грн. 30 коп., 3% річних застосованої до основної суми та відсотків - 858 грн. 23 коп., суми плати що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 300 грн. 00 коп. 25.08.2020 приватним виконавцем Селезньовим Максимом Олександровичем винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому проваджені ВП №62857593, на підставі виконавчого напису № 1882 від 22.06.2020 приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, про примусове стягнення з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Приватні інвестиції» (код ЄДРПОУ 37356981) , заборгованості за кредитним договором № 174/3866ВСL1А від 02.04.2013 в загальному розмірі 18475,84 грн. з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження. Відповідно до Витягу з кримінального провадження № 12013040390002514 від 16.06.2014, 31.10.2016 до Синельниківського МВ поштою надійшло письмове звернення ПАТ «Платинум Банк» в якому повідомляється, що 02.04.2013 [PERSON] звернулася до ПАТ «Платинум Банк» із заявою про отримання кредиту та отримала кредит в сумі 15576 грн. В ході проведення перевірки підстав отримання кредиту працівниками банку було виявлено, що подані заявником документи мають ознаки підробки. Згідно Витягу кримінального провадження №12013040390001485 від 16.06.2014 [PERSON] звернулася до Синельниківського МВ з заявою про те, що в період з травня 2012 року по теперішній час невстановлена особа, використовуючи паспорт [PERSON] котрий остання втратила, отримала кредит в банках «Русский стандарт» та «Платинум Банк», сума завданих збитків встановлюється. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що положення пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року на час його застосування, а саме 08.09.2020 року був визнаний судом незаконним та не чинним, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. Постановою Великої Палати Верховного Суду №11-174ас18 від 20.06.2018 року у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11. 2017 року відмовлено. Отже, приватним нотаріусом приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що правові норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, строків давності, строків заборгованості, оскільки стягнення за виконавчим написом провадиться за лише період з 31.07.2018 по 05.06.2020 в розмірі 16614,40. з якого не вбачається повна інформація утворення заборгованості за кредитним договором. Крім того, та обставина, що в ході проведення перевірки підстав отримання кредиту працівниками ПАТ «Платинум Банк» у було виявлено, що подані заявником документи мають ознаки підробки, не може свідчити про безспірність заявлених вимог. Враховуючи, що на момент вчинення виконавчого напису за реєстровим №1882 від 22.06.2020 приватний нотаріус керувався не чинними положеннями законодавства, а розмір заборгованості не був безспірним, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. 79, 81 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 825/1030/17. Разом з тим, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З позовної заяви вбачається, що протиправні дії відповідача, які полягали у спробі стягнення відповідачем з [PERSON] на свою корить грошових коштів, викликали у позивача сильні моральні та фізичні страждання, втрати немайнового характеру, тобто позивач зазнав моральної шкоди. Однак, такі доводи не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. [PERSON] надані виписки з амбулаторної картки, які містять дати звернення до лікарів протягом 2019 року, в той час як виконавчий напис був вчинений нотаріусом 22.06.2020, а постанова про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на заробітну плату позивача була винесена приватним виконавцем 25.08.2020. Після цього, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2020 було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису. Вказане свідчить про досить нетривалий проміжок часу, протягом якого виконувалася постанова приватного виконавця. Тобто, з доводів позивача не вбачається причинний зв`язок між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я [PERSON] , не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана їй моральна шкода, не надано належних та допустимих доказів в підтвердження наявності моральної шкоди. Беручи до уваги те, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання їй моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Миргородський В.П. (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3157), який здійснює свою адвокатську діяльність індивідуально. Підставами для надання позивачу правничої допомоги адвокатом Миргородський В.П. був Договір (угода) про надання правової допомоги від 01.09.2020, згідно якої за надання правової допомоги [PERSON] зобов`язалася виплатити адвокату гонорар у розмірі 10000 грн. та сплатила передоплату, на момент підписання договору, в розмірі 10000 грн. Однак, жодного підтвердження сплати гонорару, як то квитанція, платіжне доручення тощо, суду не надано. Також не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів недостатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial