Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, в остаточній редакції позивач просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 122 684,91 грн., та сплачену суму судового збору у розмірі 1025,78 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем у справі 18.08.2011 року укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача [PERSON] 8 000 доларів США, про що було складено письмову розписку. [PERSON] зобов'язалася повернути дану суму за вимогою позивачки. Як вказує позивач, вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернення коштів, на що остання ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Крім того позивач зазначила, що згідно даних опублікованих в газеті «Урядовий кур'єр» №214 від 18.11.2014 року офіційний курс 100 доларів США відповідає 1533,5614 грн. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки 122684,91 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що надала суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідків або сторін відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає, що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно ч.1, 2 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що відповідно розписки від 18.08.2011 року відповідач [PERSON] позичила у позивача, [PERSON] грошову суму у розмірі 8000 доларів США, яку зобов'язалася повернути за першою вимогою. Як вказує позивач, вона неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернення коштів, на що остання ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної кількості речей. Відповідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Таким чином, факт написання та підписання [PERSON] розписки та надання її [PERSON] свідчить про вчинення правочину у письмовій формі та наявність у [PERSON] грошового зобов'язання, відповідно до якого вона зобов'язалася за першою вимогою повернути позивачу грошові кошти в сумі 8 000 доларів США. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з вимогами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно даних опублікованих в газеті «Урядовий кур'єр» №214 від 18.11.2014 року, наданих позивачем, офіційний курс 100 доларів США відповідає 1533,5614 грн. В зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки 122684,91 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач правом участі у судовому засіданні не скористалася, письмових заперечень щодо поданого позову до суду не надала, тобто використала свої процесуальні права як особи, яка бере участь у справі, на власний розсуд, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 11 ЦПК України та не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. Крім того тривалий термін неповернення боргу, відсутність дій, які б свідчили про наміри добросовісно виконувати свої зобов'язання з боку відповідача, вказують на наявність спроби ухилитися від виконання ним своїх зобов'язань. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача, сплачені ним при подачі позову. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, пов'язаних з явкою до суду та ін. Судові витрати в справі визначаються судом виходячи з положень ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved