Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона являється власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] , згідно договору дарування від 07.07.2008р. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, який зареєстрований у будинку з 2000, але фактично не проживає у ньому з 2003 року. Заявник не зверталася до відповідача з проханням добровільно виписатися з належного їй будинку, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача за адресою її будинку, тобто по [ADDRESS] . Оскільки місце проживання відповідача й надалі зареєстроване у будинку позивача, вона позбавлена можливості розраховувати на належну реалізацію своїх повноважень як власника житлового будинку, а тому звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте до суду подала заяву, в якій просить справу слухати без її участі, заявлений позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками та шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Жашківської міської ради - не з`явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі матеріалів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. З договору дарування від 07.07.2008р. вбачається, що [PERSON] являється власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] . [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 02.10.2020р. було розірвано. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована та проживає у власному житловому будинку по [ADDRESS] разом з донькою, яка є студенткою МАУП. У будинку також зареєстрований її син, який зі своєю сім?єю проживає у м. Біла Церква Київської області близько п?яти років та її колишній чоловік, який проживає і працює у м. Київ близько сімнадцяти років, і в даному будинку фактично в ньому не проживає. На підставі ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Статтею ст.71 ЖК України передбачено, що якщо особа не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців без поважних причин, така особа за рішенням суду може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщення. У відповідності до ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилалися позивачка та відповідач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в ході судового розгляду, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved