Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою про припинення права на частку у спільному майні Відповідача [PERSON], в обгрунтування позову вказавши наступне. 02.12.2000 між Позивачем та Відповідачем, відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріальної районної ради м. Дніпропетровськ було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2010. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились з квітня 2008 року, і саме з цього часу сторони перестали вести спільне господарство. 03 грудня 2003 року, в період шлюбу, за договором купівлі-продажу сторони, на спільні кошти подружжя придбали у власність квартиру № 11, яка знаходиться у будинку № 196 по проспекту Соборному (Леніна) в м. Запоріжжі, жилою площею 44,92 кв.м. та загальною площею 65,84 кв.м., яка була оформлена на відповідача. 21 березня 2011 року, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було визнано за Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] право спільної власності на 1/2 частину квартири № 11, яка знаходиться у будинку № 196 по проспекту Соборному (Леніна) в м. Запоріжжя, за кожним. 11 жовтня 2011 року, на підставі зазначеного рішення Позивачу було видано Витяг про державну реєстрацію прав на квартиру, відповідно до якого Позивачу та Відповідачу належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя, загальною площею 65,84 кв.м. та до технічного паспорту на квартиру ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» внесено відповідні поточні зміни. 20 травня 2004 року, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 186/20 дозволено Відповідачу по справі [PERSON] перепланування квартири № 11 з улаштуванням мансарди в житловому будинку № 196 по проспекту Соборному (Леніна) в м. Запоріжжя. У звязку з тим, що в період шлюбу сім'я перебувала у скрутному матеріальному становищі, Відповідач тривалий час не працював та не отримував доходів, перепланування квартири (улаштування мансарди) в той період ніхто не здійснював. Лише у 2009 році, вже після фактичного припинення шлюбних відносин з Відповідачем, за його згодою і за свої власні кошти, Позивач розпочала займатись переплануванням квартири улаштуванням мансарди, у звязку з чим значно збільшилась корисна площа квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя. В подальшому, 20.03.2012 року, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було змінено ідеальну частку у праві часткової власності Позивача з 1/2 на 76/100 частин квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя та було визнано за Позивачем право особистої приватної власності на 76/100 частини вказаної квартири Таким чином, на сьогоднішній день, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав власності, Позивачу [PERSON] належить 76/100 частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя, а Відповідачу [PERSON] належить 24/100 частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя. На підставі викладеного Позивач просить: припинити право спільної часткової власності [PERSON], на 24/100 частини квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну йому 24/100 частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя, у розмірі - 321\~699,84 грн. з депозитного рахунку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя; визнати за Позивачем - [PERSON] право власності на 24/100 частини квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя. В судове засідання представник позивача не зявився, суду надав письмову заяву, у якій просив провести розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки до суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2000 між Позивачем та Відповідачем, відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріальної районної ради м. Дніпропетровськ було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2010. 03.12.2003 року, в період шлюбу, за договором купівлі-продажу сторони, на спільні кошти подружжя придбали у власність квартиру [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжі, жилою площею 44,92 кв.м. та загальною площею 65,84 кв.м., яка була оформлена на відповідача. 21 березня 2011 року, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було визнано за Позивачем [PERSON] та Відповідачем [PERSON] право спільної власності на 1/2 частину квартири № 11, яка знаходиться у будинку № 196 по проспекту Соборному (Леніна) в м. Запоріжжя, за кожним. 20.03.2012 року, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було змінено ідеальну частку у праві часткової власності Позивача з 1/2 на 76/100 частин квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя, визнано за Позивачем право особистої приватної власності на 76/100 частини вказаної квартири. На сьогоднішній день, відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав власності, Позивачу [PERSON] належить 76/100 частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя, а Відповідачу [PERSON] належить 24/100 частки квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя. Згідно ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Крім того, як передбачено ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Однією із необхідних умов припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Позивач володіє часткою в спільній з Відповідачем квартирі, яка складає 76/100 частини, в той час як Відповідач володіє часткою, яка складає лише 24/100 частини квартири. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку про вартість квартири [ADDRESS] (Леніна) в м. Запоріжжя № 754/04 від 04.05.2017 року, ринкова вартість квартири становить 1 340 416,00 грн.(один мільйон триста сорок тисяч чотириста шістнадцять гривень 00 копійок). У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тому, квартира яка є спільною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу внатурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Враховуючи, що частка Відповідача, як співвласника квартири є незначною, і складає лише 32,448 кв.м., відсутня можливість виділити в натурі приміщення для володіння та користування. Крім того, зробити це без порушення цілісності конструкції квартири неможливо. Відносно підтвердження неподільності речі було чітко зазначено Верховним судом України у постанові від 02.07.2014р. по справі № 6-68цс14: «неподільність речі повинна підтверджуватися доказами, а саме висновками судової будівельно-технічної експертизи щодо технічної можливості поділу спірного будинку між співвласниками». У своїй ухвалі від 23.06.2010 по справі № 6-22505св09 Верховний суд України зробив висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобовязує. З матеріалів справи вбачається, що Відповідач подальшою долею квартири не цікавився, жодного разу не сплачував комунальні послуги, не приймав будь-якої участі в утриманні квартири, не здійснював поточного та капітального ремонту. Натомість Позивач неодноразово зверталась до Відповідача з пропозицією або здійснити ремонт, або надати на це гроші, або продати свою частку, на що Відповідач відповідав категоричною відмовою з посиланням на те, що воно йому не потрібно та що в нього є інше житло, куди потрібно вкладати кошти. Вказані вище обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку Відповідача протягом майже 10 років не вчиняються жодні дії, спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляд за квартирою. Крім того, між сторонами склалися особисті неприязні стосунки. 12.06.2017 року представником Позивача адвокатом [PERSON] було надано квитанцію № 0.0779568715.1 від 06.06.2017 року про внесення грошових коштів на депозитний рахунок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в сумі 321 699,84 грн., що відповідно до Звіту оцінки складає 24/100 частини квартири, яка належить Відповідачу. Оцінивши, надані сторонами докази у сукупності, враховуючи, що позивачем попередньо внесено на депозит суду суму, що відповідає вартості належної Відповідачу 24/100 частини квартири,\~ беручи до уваги неможливість\~ виділення часток в натурі, а також\~ ту обставину, що припинення права на частку\~ у спільному майні на завдасть шкоди інтересам Відповідача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги\~ обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі

Outcome: approved