Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Нововоронцовської районної державної адміністрації, служба у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на ту обставину, що відповідач має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Починаючи з 2013 року відповідач життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, не приділяє материнської турботи. Тому, просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її сина - [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому ч.5 ст.74 ЦПК України порядку. Суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідачки, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Представник третьої особи - служби у справах дітей Нововоронцовської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із абз.2 п.16. постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.07 р, із змінами, внесеними постановою Пленуму ВС України № 20 від 19.12.2008 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 15.02.2017 року, [PERSON] проживає з онуком [PERSON], умови проживання добрі, будинок умебльований, чисто, прибрано, онук гарно ставиться до бабусі. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 28.02.2017 року, санітарний стан житлового будинку не задовільний, в будинку неприємний запах, на кухні брудно. При проведенні бесіди, [PERSON] байдуже відповідала на запитання про місце знаходження її сина [PERSON]. За довідкою Великокиріївської сільської ради Баршадського району Вінницької області №1192 від 22.12.2016 року, [PERSON] має наступний склад сім'ї: [PERSON] - онука. Згідно до довідки Великокиріївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 від 10.01.2016 року, №164 від 10.01.2017 року, мати учня [PERSON] за період з 2013 року по 2016 року батьківські збори не відвідувала, участі у вихованні та навчанні сина не брала. Дитина перебувала на забезпеченні бабусі - [PERSON]. За медичною довідкою, виданою сімейним лікарем [PERSON] від 25.01.2017 року, [PERSON] звертався до сімейного лікаря в супроводі бабусі [PERSON] Згідно письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 28.02.2017 року, останні повідомили, що за місцем проживання [PERSON], проживаючої з ними по сусідству, її сина [PERSON] жодного разу не бачили. З висновку органу опіки та піклування Бершадської районної державної адміністрації №01-11-591 від21.07.2017 року, вбачається, що враховуючи інтереси ддитини доцільно [PERSON] позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON]. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав з врахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно до вимог ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів, суд враховує розмір установленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров'я і матеріальне становище позивача, матеріальний стан відповідача, а також інші істотні обставини справи. Тому, суд стягує із відповідача на користь дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) матері, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи 21.02.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved