Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належною їй на праві приватної власності квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] із зняттям його з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між ними розірвано 12.11.2008 року та згідно довіреності, виданої 29.12.2016 року він надає згоду на зняття з реєстрації за місцем проживання. З 2008 року відповідач не проживає за вказаною адресою, а є зареєстрований та постійно проживає на території Російської Федерації. Факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджується довідкою, виданою ОСББ «Наш дім-2» та актом не проживання. Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що за можливо відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, із зняттям його з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, які просить суд задовольнити, а також у разі неявки відповідача у судове засідання без поважних причин, просить суд провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник третьої особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку №2 «Наш дом-2» м. Куп'янськ у судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без його присутності. Вимоги позову повністю підтримує. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу приватизованої квартири, посвідченого 10.04.2002 року приватним нотаріусом Куп'янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., зареєстрованого в реєстрі за №1716 належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] про що також свідчить реєстраційний напис на правовстановлювальному документі (а.с. 5, 6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 18.11.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 4) шлюб між [PERSON] і [PERSON], розірвано 12.11.2008 року, за актовим записом №232. За адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], але фактично з 12.11.2008 року не проживає за адресою реєстрації, про що свідчить довідка, надана 25.10.2017 року адресно-довідковим підрозділом головного управління державної міграційної служби в Харківській області (а.с. 16), довідка за №181 видана 18.09.2017 року за підписом голови ОСББ «Наш дом-2» [PERSON] (а.с. 11) та акт про не проживання громадянина за місцем реєстрації від 27.09.2017 року (а.с. 10). Відповідно до довіреності (23АА6627286), посвідченої 29.12.2016 року т.в. обов'язки нотаріуса Краснодарського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON] (а.с. 12) [PERSON] надає згоду на зняття його з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином встановлено, що позивач набула право власності на нерухоме майно на законних підставах, між іншим не заборонених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право на жиле приміщення, якщо в місці проживання вона відсутня більш шести місяців без поважних причин. Підстави, передбачені ч.3 ст. 71 ЖК України, за якими зберігається право на житлове приміщення відсутні. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, враховуючи, що позивач має в приватній власності квартиру, за адресою якої зареєстрований відповідач, який на даний час не є членом її сім'ї та за місцем своєї реєстрації відсутній більш шести місяців без поважних причин, не має заперечень проти зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved