Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Підволочиської ОТГ, про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 21 червня 2011 року, який розірвано 25 червня 2014 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . З часу розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, спорів стосовно місця проживання дитини не було. З 2014 року [PERSON] не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не проявляє ініціативи у такому спілкуванні, не бере участі у навчанні сина, не відвідує школу, не допомагає у підготовці до школи, не відвідує шкільні заходи за участю сина, не бере участі у його позашкільному розвитку, не турбується про стан його здоров`я, не оплачує рахунки із медичних закладів, не забезпечує належним харчуванням. Також не бере участі у моральному розвитку дитини, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Окрім того відповідач добровільно не надає згоди на виїзд дитини за межі України для оздоровлення та розширення кругозору, у зв`язку з чим такий спір вирішувався в судовому порядку. Так, відповідач не здійснює своїх батьківських обов`язків відносно сина, ухиляється від спілкування з ним, причому робить це без поважних причин, оскільки будь яких перешкод у цьому йому не створювалось. Зважаючи на те, що усі питання щодо виховання сина вирішуються матір`ю самостійно без участі та підтримки відповідача, позивач вважає, що наявні усі підстави для позбавлення його батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] . Окрім того, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав не звільняє батька від сплати аліментів, інформація щодо матеріального стану відповідача відсутня, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить позовні вимоги підтримати в повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення управі не заперечує. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - представник служби у справах дітей Підволочиської селищної ради Тернопільської областів судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Крім того просять долучити до матеріалів справи розпорядження голови РДА, рішення комісії з питань захисту прав дитини Підволочиської РДА та висновок органу опіки, піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/183/14 від 25 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції у Хмельницькій області 21 червня 2011 року, актовий запис № 92 - розірвано. Після розірвання шлюбу гр. [PERSON] залишено шлюбне прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 20 жовтня 2018 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] . Згідно довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради17 травня 2021 року № 672,та акту обстеження матеріально-побутових умов депутата Підволочиської селищної ради, гр. [PERSON] , 1987 року народження, зареєстрована по [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] , 2012 р.н. З довідки-інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 16 імені В.Левицького Тернопільської міської ради Тернопільської області від 07 травня 2021 року № 63 за період навчання учня 3-Г класу [PERSON] , а саме з 10 вересня 2019 року по даний час його батько [PERSON] жодного разу не відвідував дитину в школі, не був присутній на батьківських зборах, не цікавився у дирекції школи, класного керівника, вчителів навчанням та вихованням свого сина. З рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/136/18 від 13 березня 2018 року убачається, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки, піклування Підволочиської районної державної адміністрації, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України у країну Ізраїль [ADDRESS] , неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , терміном на 2 місяці, на період з 15 квітня 2018 року по 15 червня 2018 року із зворотнім поверненням з дитиною на територію України, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина та не допомагає матеріально, у зв`язку із неприязними відносинами, що між ними склались, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України у країну Ізраїль, де проживають її батьки, які надали згоду на перебування у їхній квартирі та повністю оплачують поїздку. Задовольняючи позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - суд виходив з того, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а виїзд за межі України забезпечить гарантовані державою права та інтереси неповнолітнього [PERSON] , відповідатиме його інтересам, сприятиме всебічному розвитку, дасть змогу дитині зустрітись з бабусею та дідусем, розширити кругозір, познайомитись із традиціями і звичаями іншої держави, оздоровитись. У відповідності до висновку органу опіки і піклування Підволочиської селищної ради від 04 серпня 2021 року № 05-981/18-11 [PERSON] сина [PERSON] , 2012 р.н, не утримує, аліментів не сплачує. Мати за допомогою родичів забезпечує належний матеріальний стан дитини. У зв`язку з відсутністю батька та його неучасті у вихованні дитини органом опіки піклування Підволочиської РДА надано висновок про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України та виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , 2012 р.н. без згоди батька. [PERSON] батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, що передбачені законом та моральними засадами суспільства, свідомо нехтує, не спілкується з дитиною, самоусунувся від його виховання та утримання, не проявляє турботи про його здоров`я та фізичний розвиток, до органу опіки, піклування про встановлення графіку побачень з дитиною та усунення перешкод у його вихованні не звертався. Зважаючи на викладене, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав за законних інтересів дитини Підволочиська селищна рада, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться його станом здоров`я, не допомагає матеріально, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З цих підстав, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, слід позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона би мали тоді, коли утримувалися обома батьками. Судом не встановлено, а відповідачем не подано ніяких доказів про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітнього сина. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , з урахуванням матеріального положення відповідача, стану здоров`я дитини, слід задовольнити, шляхом стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 04 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 908,00 гривень. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved