Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 15 719,01 грн. заборгованість із заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, мотивуючи тим, що вона перебувала із відповідачем у трудових відносинах, наказом від 10 липня 2017 року її було звільнено із займаної посади, проте всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснено остаточного розрахунку при звільнені. Ухвалою судді від 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Відзиву, заяв або клопотань до суду не надходили. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За даних обставин, за яких сторони заяв або клопотань з процесуальних питань не подали, представник відповідача подав відзив, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами, ухваливши рішення, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 31 грудня 2007 року по липень 2017 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Укрзалізниця», тобто відповідач, а позивач у ньому обіймала посаду маляра 3 розряду виробничої дільниці деповського і капітального ремонту вагонів. 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно ч. 1 ст. 9 ЦК України кореспондується зі ст. 4 КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. На підтвердження доводів щодо нарахування, але не виплати заробітної плати за березень-липень 2017 року позивачем надано розрахунковий лист: за березень 2017 року, де сума до виплати становила 2 681,32 грн.; розрахунковий лист за квітень 2017 року, де сума до виплати становила 2 063,50 грн.; розрахунковий лист за травень 2017 року, де сума до виплати становила 543,03 грн.; розрахунковий лист за червень 2017 року, де сума до виплати становила 2 158,54 грн.; розрахунковий лист за липень 2017 року, де сума до виплати становила 8 272,62 грн. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження перерахування позивачу нарахованих сум депонентів за березень-липень 2017 року. З огляду на відсутність доказів на підтвердження виплати позивачу нарахованої заробітної плати за березень-липень 2017 року, позовні вимоги про стягнення депонованої заробітної плати за вказаний період в сумі 15 719,01 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням того, що судом приймається рішення про задоволення заявлених вимог є доцільним у відповідності до ст. 141 ЦПК України розподілити судові витрати. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, що передбачає п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved