Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 21 червня 2014 року. Під час сумісного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив що, шлюб з відповідачем розриває з тієї причини, що відповідач постійно вживав спиртні напої, постійно вчиняв сварки, свідком яких була дитина, відповідач не забезпечує свою дитину, не цікавиться і не займається її вихованням. Дитина мешкає разом з матірю. Вважає, що відновити відносини між ними неможливо, тому просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивач наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відповідач позов визнав. Враховуючи позицію позивача та відповідача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2014 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 127 (а.с. 7). Сторони мають неповнолітню дитини [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Димитровського міського суду від 23.11.2015 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів доходу (а.с.9-10). Сторони відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажають, вважають, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві вказала про своє бажання залишити своє шлюбне прізвище «Усікова», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved