Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з [PERSON] 22.11.2008 року в Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1040. В обґрунтування позову зазначила, що 22 листопада 2008 року між нею (позивачем) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1040. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, у зв`язку з відсутністю між ними взаєморозуміння та несумісністю характерів. Примирення з відповідачем вважає неможливим та наполягає на розлученні, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення з відповідачем. Окрім того, вказала, що питання щодо поділу спільного майна буде вирішуватися в окремому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, ухвалою суду від 01 червня 2020 року провадження в справі було зупинено до закінчення строку на примирення, а саме до 01 серпня 2020 року, наданого відповідачу [PERSON] за його клопотанням. Крім того, провадження по даній цивільній справі було зупинено до закінчення строку на примирення. Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання з викликом в судове засідання учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Тодоренко В.В. (діє на підставі ордеру серії МК № 78322 від 01.11.2019 року) в судове засідання не з`явилася, при цьому, направила до суду засобами електронної пошти заяву, зареєстровану судом за вх. №5801 від 07.09.2020 року, в якій зазначила, що сторони між собою не примирилися. Позивач [PERSON] проживає в Польщі в цивільному шлюбі з іншим чоловіком та повертатися в Україну не збирається, у зв`язку з чим просить позов задовольнити та розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в черговий раз подав до суду клопотання, зареєстроване судом 08.09.2020 року за вх. № 20112 про відкладення судового засідання у зв`язку з його терміновим відрядженням, поряд з цим, доказів на підтвердження зазначеного відповідачем до клопотання не надано. Судом також відзначається, що відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням подавалися в судові засідання і раніше. Крім того, в поданій відповідачем до суду заяві про відкладення призначеного судом, що з пред`явленим до нього позивачем позову про розірвання шлюбу він не погоджується, бажає зберегти сім`ю, в якій є малолітня дитина. Окрім того, судом відзначається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд також зауважує, що частиною 3 статті 83 ЦПК України передбачено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Крім того, відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Листом Верховного Суду України від 25.01.2006року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною. Окрім того, відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. З огляду на викладене, враховуючи обізнаність відповідача про розгляд справи, приймаючи також до уваги, що відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву, доказів на підтвердження своїх заперечень не надав, більш того, фактично в поданій до суду заяві про відкладення розгляду справи відповідач висловив свою позицію щодо пред`явленого позову, на підставі чого суд вважає можливим розгляд справи за відсутності в судовому засіданні належним чином повідомленого відповідача, оскільки його неявка в судове засідання, за викладених вище обставин, не перешкоджає розгляду справи у спорі про розірвання шлюбу по суті та вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює сімейні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 2008 року у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1040 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, намірів відновлювати їх не мають, проживають окремо. Крім того, судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Окрім того, в порядку ст. 111 СК України, за клопотанням відповідача судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, та надано відповідачу [PERSON] строк на примирення терміном на два місяці, разом з тим, у термін, встановлений судом для примирення, подружжя не примирилося, про що позивач повідомила суд в поданій до суду заяві та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припинені шлюбу, суд вирішує справу по суті. За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу з відповідачем, серед яких позивач зазначила відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред`явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. При цьому, судом відзначається, що наполягання позивача на розірванні шлюбу з відповідачем є її волевиявленням, а будь-яке примушування до шлюбу, до проживання її разом з відповідачем, не передбачено Законом і, зокрема, ст. 56 СК України, крім того, як встановлено судом під час судового розгляду справи сторони не вчиняли дій, які б свідчили про можливість досягнення між ними примирення та збереження шлюбу. Крім того, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про необхідність збереження шлюбу з позивачем, в інтересах малолітньої дитини, оскільки, в даному випадку, збереження шлюбу сторін, з огляду на його (шлюбу) формальне існування, буде суперечити інтересам позивача, яка бажає припинити шлюбні відносини з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Крім того, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у справі доказів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин та небажання позивача їх відновлювати, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, про що свідчить подана позивачем заява, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., що документально підтверджується квитанцією від 18.11.2019 року, за клопотанням позивача, вважати по фактично понесеним позивачем. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved