Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 04.08.2017 року, в якій просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. [PERSON] (Корнійчука), 14/147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON], вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: вул. [PERSON] (Корнійчука), 14/147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. За попередньою домовленістю між нею та [PERSON] під час укладення договору, остання зобовязалася зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою добровільно місце проживання інших осіб. Однак свій обовязок так і не виконала, в результаті чого у квартирі позивача значиться зареєстрованим невідомий їй чоловік - [PERSON], який зареєстрований в її квартирі формально, ніколи не проживав з нею, комунальні платежі не оплачував, його особисті речі в приміщенні відсутні. Фактичне місце мешкання відповідача невідоме. Оскільки реєстрація відповідача обмежує її права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що створює для неї відповідні незручності, за захистом своїх прав позивач вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, згідно заяви просив справу розглянути за його відсутності, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту права власності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача та на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~ та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Корнійчука ([PERSON]), 14/147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування №1651 від 14.07.2017 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Попередніми власниками вказаного житлового приміщення були [PERSON], а до цього [PERSON] та [PERSON], які 11.07.2017 року продали [PERSON] квартиру, що слідує з договору купівлі-продажу від 14.07.2017 року (а.с.6). Згідно довідки №38 КОМ ДІС «НОВА КОМ», акта з місця проживання від 31.07.2017 року та відомостей з АДП ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в квартирі, розташованій за адресою: вул. Корнійчука ([PERSON]), 14/147, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, з 05.09.1997 року та дотепер значиться зареєстрованим [PERSON] попередній співвласник житла, який фактично в квартирі не проживає (а.с.5, 10, 17). Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та попереднім співвласником житла, який не є родичом або членом сімї позивача. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON], будучи колишнім співвласником житла, права на яке у нього припинилось з підстав відчуження майна на користь [PERSON], а в подальшому на користь позивача на підставі цивільно-правових угод, фактом своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] (Корнійчука) в м. Кривому Розі Дніпропетровської області чинить [PERSON] перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved