Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою №100 будинку №48-А в м. Коростень Житомирської області по вулиці Жовтневій. В процесі розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги, просить усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі залишається зареєстрованою відповідачка , яка не бажає знятись з реєстраційного обліку. Наявність реєстрації відповідачки чинить перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав вимоги своєї довірительки з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовних вимог не визнали, ствердили, що відповідачка вселилася в квартиру як член сімї колишнього власника, колишня свекруха вигнала її з квартири, а тому вона проживає тимчасово у своїх батьків. Суд задовольняє позовні вимоги позивача, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом відповідно до договору купівлі-продажу від 16 лютого 2016 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Попереднім власником вказаної квартири була [PERSON] (свекруха відповідачки), яка після укладення договору купівлі-продажу знялася з реєстрації та вибула на проживання в інше приміщення. Відповідачка [PERSON] з 23 вересня 2014 року зареєстрована в спірній квартирі зі згоди попереднього власника. Жодних угод між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] про користування спірною квартирою укладено не було. Дані обставини не заперечуються сторонами. Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сімї власника будинку належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Оскільки відповідачка [PERSON] вселилася, зареєструвалася і проживала у спірній квартирі за згодою попереднього власника [PERSON], як член сімї і не є членом сімї теперішнього власника квартири [PERSON], то із припиненням права власності [PERSON] на вказану квартиру втрачено і право користування ним у членів її сімї . За таких обставин суд приходить до висновку, що права відповідачки на проживання у спірному будинку є похідними від прав колишнього власника квартири [PERSON], за згодою якої проживала відповідачка [PERSON] і була зареєстрована у спірній квартирі. Новий власник житла [PERSON] відповідно до вимог ст.391 ЦК України має право вимагати від відповідачки усунути перешкоди в користуванні її власністю. Реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах. На підставі викладеного та

Outcome: approved