Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за 23 дні, посилаючись на те, що він працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», з якого звільнений 18.09.2012 року. При звільнені йому не було виплачено всі належні кошти, які, відповідно до довідки від 30.01.2018 року, складають 2211,22 грн. Позивач у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку визнає повністю в сумі 2211,22 грн. (без урахування обовязкових податків). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» та звільнений 18.09.2012 року, повного розрахунку з ним в день звільнення підприємство не здійснило. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки ДП « Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» від 30.01.2018 р., середньоденна заробітна плата [PERSON] що розрахована відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 96,14 грн. Кількість робочих днів у лютому та березні 2014 року становить 23 днів (8днів, 15 днів відповідно). Сума середнього заробітку за цей період становить 2211,22 грн (96,14 грн./день *23 днів = 2211,22 грн.) Таким чином, для визначення кількості днів, які повинні бути оплачені позивачеві, суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу». Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 2211,22 грн. і встановлена без утримання податку і інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved