Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1999 року до 06.02.2007 року, але до реєстрації шлюбу проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, фактично були подружжям. Під час спільного проживання однією сімєю з 1997року працювали в Російській Федерації майже два роки та 14.01.1999 року придбали за спільні кошти квартиру №7 в буд.№53 сел. Ківшарівка м. Купянська, право власності на яку було зареєстроване на відповідача. Відповідач відмовляється визнавати за нею право власності на вказану квартиру та не дає нею користуватися, у звязку з чим позивач звернулася до суду. Просить суд встановити факт її спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1997р. по 25.09.1999р. , визнати вказану квартиру обєктом спільної сумісної власності та визнати за нею та відповідачем право власності на квартиру в рівних частках по ? за кожним. У попередньому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, в подальшому просила суд розглядати справу без її участі за участю представника [PERSON] Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, вказуючи на його необґрунтованість та відсутність доказів на підтвердження спільного проживання однією сімєю та створення спільної власності. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що самостійно заробив кошти на спірну квартиру, потім уклав шлюб, позивач ніякої участі у придбанні вказаного нерухомого майна не приймала. Представник третьої особи покладався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та матеріали інвентаризаційної справи Купянського БТІ, суд прийшов до слідуючого. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 того ж Кодексу. Згідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У справах щодо встановлення юридичних фактів на особу, яка звернулась до суду, покладається обовязок довести суду наявність або відсутність певних обставин, що доводять існування певних юридичних фактів, що має значення для сторони. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.01.1999 року, який був посвідчений нотаріусом Купянського нотаріального округу [PERSON] за р. №96, [PERSON] придбав у приватну власність 2-кімнатну квартиру №7 в буд.№53 сел. Ківшарівка м. Купянська, кошторисна вартість якої на той час складала 13802 грн. Право власності на імя [PERSON] було зареєстроване Купянським БТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно ( а.с.13,14). Довідкою ТОВ «Коменерго-Купянськ» підтверджується, що позивач була зареєстрована у квартирі №7 в буд.№53 сел. Ківшарівка м. Купянська з 03.02.1999 року та знята з реєстрації 16.05.2007 року ( а.с.7). 25.09.1999 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом ДРАЦС по місту Купянську РС Купянського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 140, після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище «Овчарова» (а.с.8). У подальшому 06.02.2007 року шлюб між сторонами був розірваний ( а.с. 9). 28.05.2000 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.10). 18.11.2009 року позивач уклала новий шлюб з [PERSON], після реєстрації якого її прізвище змінено на [PERSON] ( а.с.11). Свідок [PERSON], яка є матірю позивача, пояснила суду, що відповідач зустрічався з її дочкою з 1995 року, був у них вдома, як член родини. У нього були борги, тому він поїхав до Москви на заробітки, а у 1998 році донька поїхала до нього в Москву заробляти гроші на житло, після цього знайшли квартиру, яку свідок запропонувала оформити на відповідача, як голову сімї, а дочка з цим погодилася. Вказала, що до реєстрації шлюбу сторони жили однією сімєю. Як пояснила суду свідок [PERSON], яка є тіткою [PERSON], позивач та відповідач зустрічалися з 1995 р., коли [PERSON] ще навчалася в школі, потім він поїхав до Москви на заробітки, а вона приїхала до нього, свідку відомо, що вони мали спільний бюджет, жили однією сімєю. Ці обставини їй відомі зі слів позивача, який саме внесок в придбання квартири нею був зроблений, свідок не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є подругою [PERSON], разом навчалися у школі, [PERSON] з [PERSON] почали зустрічатися у 1995 році, потім жили у квартирі її батьків, У 1996році відповідач поїхав до Москви на заробітки, а [PERSON], коли закінчила 1 курс інституту, також поїхала до нього. На початку 1999 року вони разом придбали квартиру в сел. Ківшарівка, а потім зареєстрували шлюб. З пояснень свідка [PERSON], яка є матірю відповідача, вбачається, що її син [PERSON] дійсно зустрічався з позивачем, але заробляв самостійно гроші на придбання свого житла, ці гроші він зберігав удома у своїх батьків. Вікторія була студенткою, іноді вона їздила до нього у Москву у гості, він допомагав їй матеріально, а потім у 1999 році вони одружилися. Вже після їх весілля вона дізналася, що [PERSON] була у 1996р. вагітна. Як виходить з наданої суду представником позивача довідки Купянської міської лікарні (а.с.59) [PERSON], що проживала за адресою [INFO], 14.05.1996р. було проведено штучне переривання вагітності. Як виходить із п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Так, поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням, а також систематичне ведення ними спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Статтею 17 Закону України «Про власність», що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільної сумісною власністю. Згідно ст.24 Кодексу про шлюб та сімю України, чинного на той час, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є власністю кожного з них. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у шлюбі, є обєктом спільної сумісної власності, якщо воно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї, тобто спільних трудових зусиль, унаслідок яких вони одержали доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Будь-яких письмових доказів на підтвердження вищенаведених обставин, а саме спільної праці, одержаних доходів, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, позивачем суду не надано. Допитані у судовому засіданні свідки з боку позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що позивач та відповідач зустрічалися з 1995р., коли [PERSON] ще навчалася в школі, потім він поїхав до Москви на заробітки а вона приїжджала до нього, на той час ще була студенткою, які вона мала доходи, та який саме внесок в придбання спірної квартири нею був зроблений, свідкам невідомо. У підсумку викладеного вище, показання вказаних вище свідків з приводу обставин справи суд оцінює критично.Вони не володіють даними про сумісне життя сторін до реєстрації шлюбу щодо спільної праці, їх доходів, ведення спільного господарства, взаємних сімейних прав та обовязків саме на час придбання спірного майна,у їх показаннях відсутня конкретика. Факт переривання вагітності позивача, яким в якості доказу аргументував позовні вимоги її представник, не мають значення для визначення правового статусу майна, щодо якого заявлений позов. Також не має правового значення для вирішення спору і наявність реєстрації місця проживання позивача у спірній квартирі до укладення шлюбу, бо власник житла на свій розсуд може скористатися правом вселення та реєстрації у квартирі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено того, що спірне майно є обєктом спільної сумісної власності та придбане внаслідок спільної праці сторін , як членів сімї, за період з 1997 р. до часу придбання цієї квартири; обставини, які, на думку позивача, обґрунтовують позовні вимоги, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. У звязку в наведеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed