Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовом до Новочаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, уточнивши свої позовні вимоги 19.03.2019 року остаточно просить суд: визнати втраченим сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0259505, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 127/97 від 17.03.1997 року на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , як спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, котре відкрилось після смерті дідуся [PERSON] та складається із: земельної частки /паю/, розміром 4 в умовних кадастрових гектарах, на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0259505, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 127/97 від 17.03.1997 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її дідусь спадкодавець - [PERSON] . Після смерті дідуся відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай), розміром 4 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0259505, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 127/97 від 17.03.1997 року. Позивач вказує, що єдиний син спадкодавця та батько позивача - [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців, крім неї, до майна померлого дідуся [PERSON] , який помер [INFO] немає. Реалізовуючи своє право на спадщину вона звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. із заявою про прийняття та оформлення спадщини, але у зв`язку із відсутністю оригіналу сертифіката на право на земельну частку /пай/, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. Вказані вище обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. 25 березня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду /суддя Боярський О.О./ провадження по справі було відкрито та справа призначена до підготовчого судового розгляду. /л.с. 38-39/ 30 липня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. /л.с. 52-54/ Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2019 року справа розподілена судді Прийомової О.Ю. 20 вересня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду вказана справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. та призначена до підготовчого судового розгляду на 30 жовтня 2019 рік о 11.20 годину. 30 жовтня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутність представника відповідача, відповідно до наданої ним заяви. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . /л.с.30/ . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно. Матеріалами справи встановлено, що позивач є онукою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та копією свідоцтва про народження її батька [PERSON] серії [NUMBER] . /л.с.31,33/. Батько позивача та син спадкодавця [PERSON] помер [INFO] /л.с.32/. Згідно довідки № 374 від 24.10.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, на день смерті [INFO] [PERSON] проживав та був постійно зареєстрований по [ADDRESS] . У відповідності до довідки № 375 від 24.10.2018 року, виданої Новоцаричанською сільською радою, на день смерті [PERSON] разом з ним у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , ніхто не проживав та не був зареєстрований. /л.с.37/. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, бажаючи прийняти спадщину після смерті дідуся [PERSON] , який помер [INFO] , звернулась до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П., проте листом № 326/01-16 від 21.09.2018 року їй відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, яке належало померлому. Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі ЦК України 1963 року), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Жодних доказів фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном. Звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини відбулось також після пропуску строку для прийняття спадщини, що вказано у листі приватного нотаріуса Базан Т.П. № 326/01-16 від 21.09.2018 року. Таким чином, позивачем не доведено факту прийняття нею спадщини у порядку, визначеному на час виникнення даних правовідносин діючому законодавстві. Більш того, згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Всупереч вищевказаних норм чинного законодавства, позивачем не надано жодного достатнього, об`єктивного та належного доказу, що спадкодавцю за життя, на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0259505, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 127/97 від 17.03.1997 року належало право власності на земельну частку (пай), розміром 4 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх підстав вважати, що Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0259505, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 127/97 від 17.03.1997 року дійсно посвідчував право на земельну частку (пай), розміром 4 в умовних кадастрових гектарах на ім`я [PERSON] , так само як і відсутні докази саме втрати /пошкодження/ даного Сертифікату, у зв`язку із чим недоведені заявлені позовні вимоги в частині визнання Сертифікату втраченим та відповідно задоволені бути не можуть. На основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням усіх фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що з матеріалів справи неможливо встановити належність спадкодавцю спадкового майна, з урахуванням недоведеності прийняття спадщини спадкоємцем - позивачем по справі, позовні вимоги [PERSON] до Новочаричанської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом є необґрунтованими, недоведеним та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed