Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, відповідно до якого просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Кіровоградське шосе,20. Свої вимоги мотивує тим, що її чоловік, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.1977 року державним нотаріусом Другої Олександрійської державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №2183) після смерті свого батька успадкував недобудований будинок, розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Кіровоградське шосе,20. Готовність будинку складала 11%, без надвірних будівель. Зазначений будинок належав батькові чоловіка на підставі договору забудови, посвідченого Першою Олександрійською нотаріальної конторою 16.09.1974 року (Р-3134). За період часу з 1977 року по 1983 рік вони разом з чоловіком добудували житловий будинок, звели господарські будівлі та споруди. 17 вересня 2001 року її чоловік, [PERSON], помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права, в тому числі на житловий будинок, розташований в м.Олександрія, вул.Кіровоградське шосе,20. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою, від спадщини не відмовлялася. Інших спадкоємці першої черги їхні діти, які на час відкриття спадщини мешкали окремо, протягом встановленого законом строку не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, а отже є такими, що фактично відмовились від спадщини. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], у 2010 році, вона звернулась до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Для підтвердження належності зазначеного майна спадкодавцю нотаріусом було зроблено запит до КП «ОМБТІ», однак, згідно наданої останнім довідки, будинок №20 по вул.Кіровоградське шосе в м.Олександрія за [PERSON] не зареєстрований. Враховуючи зазначений факт їй було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст.ст.25,30,346 ЦК України та листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника(спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вбачається з технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду №20 по вул.Кіровоградське шосе в м.Олександрія, виготовленого КП «ОМБТІ» 7 липня 2010 року, житловий будинок було збудовано в 1981 році, а надвірні будівлі, водопровід, огорожу та замощення двору - в період з 1974 року по 1983 рік. При цьому позивач зазначає, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). До 05.08.1992 року, коли постановою КМУ №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п.42 Постанови КМУ №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що чинна на даний час, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., заявник подає, зокрема, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Як вбачається з технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду №20 по вул.Кіровоградське шосе в м.Олександрія, виготовленого КП «ОМБТІ» 7 липня 2010 року, житловий будинок було збудовано в 1981 році, а надвірні будівлі, водопровід, огорожу та замощення двору - в період з 1974 року по 1983 рік. Отже, вважає, що оскільки житловий будинок збудовано у 1981 році і чинним законодавством на час завершення будівництва будинку не було передбачено обовязку введення обєкта нерухомості в експлуатацію, то право власності на зазначений обєкт вважається набутим з часу завершення будівництва. Відповідно до ст.ст.25,30,346 ЦК України та листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника(спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, тому позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Кіровоградське шосе,20. Сторони в судове засідання не зявились, до розгляду справи по суті позовних вимог від їх представників надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності та відсутності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищезгаданих учасників судового процесу на підставі наявних доказів. Дослідивши докази в справі, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Судом встановлено, що 17.09.2001 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №135694, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управління юстиції у Кіровоградській області 18.09.2001 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права, в тому числі на житловий будинок №20 по вул.Кіровоградське шосе в м. Олександрія. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Олександрійської нотаріальної контори 25.11.1977 року та зареєстрованого в реєстрі за №2183, [PERSON], після смерті свого батька [PERSON], отримав у спадщину недобудований будинок за адресою: м.Олександрія, вул.Кіровоградське шосе,20, готовність будинку складала 11%, без надвірних будівель. [PERSON] зазначений будинок належав на підставі договору забудови, посвідченого 1-ю Олександрійською нотаріальною конторою 16 вересня 1974 року, Р-3134. Відповідно до довідки Олександрійського міжміського бюро технічної інвентаризації від 04.08.2010 року №745 будинок №20 по вул.Кіровоградське шосе в м. Олександрія за [PERSON] не зареєстрований. Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25,30,346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Отже, порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва уперше на законодавчому рівні було встановлено Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 році № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», а відтак при набутті права власності на об'єкти, збудовані до вказаної дати закон не потребує їх введення в експлуатацію у відповідності до цієї постанови. Як вказано у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376, одним з документів, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта на житловий будинок №20 по вул.Кіровоградське шосе в м.Олександрія, який було складено 13.12.1979 року, будинок недобудований, а вже як свідчить технічний паспорт на зазначений будинок, який складено 07.07.2010 року, будинок добудовано в 1981 році. За таких обставин не можна вважати, що спадковий будинок є самочинним або незавершеним та що померлий [PERSON] не набув права власності на зведений ним житловий будинок, оскільки за наведених обставин виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. В ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ОЛ №286715, 21 квітня 1974 року Дружелюбівським сільським ЗАГС Добровеличківського району Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Олефірова». Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як свідчить довідка завідувача Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 від 13 лютого 2018р. вих.№328/01-16 згідно Книг обліку і реєстрації спадкових справ 2001-2018 рр. та Алфавітних книг обліку спадкових справ 2001-2018 рр. спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 17 вересня 2001 року, станом на 13.02.2018 року в Олександрійській міській державній конторі №1 не заводилась. Згідно з листом в.о. завідуючого Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який є доказом належності майна спадкодавцеві, в даному випадку документів на спірний будинок, [PERSON] рекомендовано звернутись до суду . Інші спадкоємці померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Разом з тим, як свідчить відмітка в паспорті серія ЕВ №217166, виданому на імя [PERSON], [INFO], остання з 04.01.2001 року зареєстрована за адресою: [INFO]. За змістом ст.549 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини) позивач фактично прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття була зареєстрована та проживала у спірному будинку. Тобто, судом встановлено, що позивач є єдиною особою яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], що спадковий будинок побудований на відведеній належним чином земельній ділянці, не є самочинним чи незавершеним, що за життя спадкодавець набув у встановленому на той час порядку право власності на зведений ним житловий будинок, тому суд вважає, що позовну заяву про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на жилий будинок №20 по вул.Кіровоградське шосе в м.Олександрія Кіровоградської області. Судові витрати, відповідно вимог ст.141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved