Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 31.08.2013 року по 03.11.2016 року вони з відповідачем знаходились у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З червня 2016 року вона з сином постійно мешкають окремо від відповідача, весь час після розірвання шлюбу між ними, [PERSON] не цікавиться життям сина та не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні, внаслідок чого має заборгованість зі сплати аліментів. У зв'язку з вищенаведеним просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, просила розглянути справу за своєї відсутності (а.с.40). Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.27, 31, 39), про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, не з'явився, суду надано заяву, відповідно до якої вони просять розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги [PERSON] підтримують (а.с.38). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис від 20.06.2014 року № 24, зроблений Виконавчим комітетом Миронівської селищної ради м. Дебальцеве Донецької області, [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Відповідно до довідки про неотримання аліментів Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області від 01.06.2017 року, [PERSON] у період з 17.02.2016 року по 31.05.2017 року включно, не отримувала аліменти згідно виконавчого листа від 17.02.2017 року (а.с.15). Згідно довідки Комунального закладу «Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 24 «Ракета» Слов'янської міської ради від 27.06.2017 року, [PERSON], [INFO] відвідує зазначений заклад, приводить та забирає хлопчика його мати, батька дитини у садку не бачили (а.с.30). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Статтею 150 СК України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З Висновку Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради № 29/01-1411 від 02.08.2017 року про позбавлення батьківських прав вбачається, що орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], оскільки батько дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками (а.с.33). У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п.15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.17 зазначеної постанови, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст.60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилявся від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини. Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved