Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], Шишацька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання недійсним договору дарування будинку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [PERSON], який помер 05.03.1994 року, був її рідним батьком. На день його смерті разом з ним проживали: його дружина [PERSON]Ф, його онука [PERSON] та позивач. Після смерті [PERSON] заява про прийняття спадщини до нотаріуса ніким із спадкоємців не подавалася. Оскільки 18.07.2013 року [PERSON] померла, то в силу приписів ст.1268 ЦК України позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем спадкового майна померлого 05.03.1994 року [PERSON] Попри це, коли 21.08.2015 року вона звернулася до Шишацького районного суду, в судовому засіданні було встановлено, що державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори 12.01.2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] та, крім того, 07.11.2013 року [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 частки житлового будинку, успадкованої нею після смерті [PERSON] на імя [PERSON] У звязку з цим, посилаючись на норми ст.ст.236, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268-1270, 1272 та ст.1301 Цивільного кодексу України, просила суд визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.01.2002 року та договір дарування 1/2 частки житлового будинку і стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях Представник відповідача та третьої особи [PERSON] - адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнав та просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки на день смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР, за яким, згідно ст.548 ЦК УРСР, відповідачка фактично вступила в управління спадковим майном, забравши після смерті [PERSON] оригінал його ощадної книжки. Заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.07.1993 року батько відповідача склав заповіт на користь відповідача. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ №253716, виданого 05.03.1994 року відділом РАГСу Шишацького районного управляння юстиції в Полтавській області, запис за №26, [PERSON] помер 05.03.1994 року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли: 1/2 частина житлового будинку №72 по вулиці Козацький шлях (на той час вулиці Леніна) в селі Яреськи Шишацького району, грошовий вклад на депозитному рахунку №02072 в ощадній касі № 5463/01 (с. Яреськи) Шишацького філіалу Ощадного банку СРСР та автомобіль. Оскільки спірні правовідносини виникли у 1994 році, то до них застосовується законодавство, чинне на час їх виникнення. Згідно статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Реалізуючи власне право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, та субєктів такого спадкування, [PERSON] визначив, що у випадку його смерті його майно має спадкуватися за заповітами [PERSON] і [PERSON] Стаття 548 ЦК УРСР передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У силу статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). На час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом правила його видачі були визначені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5. Відповідно до абзацу першого пункту 113 даної Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, і документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до абзацу другого пункту 113 даної Інструкції доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. З огляду на зазначене [PERSON] здійснила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини [PERSON], а саме: фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, забравши ощадну книжку [PERSON] на грошовий вклад на депозитному рахунку №02072 в ощадній касі № 5463/01 села Яреськи Шишацького філіалу Ощадного банку СРСР. Стаття 560 ЦК УРСР визначає, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, згідно заповіту, посвідченого Шишацькою нотаріальною конторою 12.05.1989 року, реєстровий №604, нотаріус Шишацької державної нотаріальної контори 18.03.2000 року видала дочці померлого [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на автомобіль. Пізніше, згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Яреськівської сільської ради від 15.07.1993 року, реєстровий №41, та при предявленні оригіналу ощадної книжки нотаріус Шишацької державної нотаріальної контори 12.01.2002 року видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку, що за життя належала [PERSON] на праві приватної власності. Під час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину заперечення з боку інших спадкоємців були відсутні. Також були відсутні інші спадкоємці на дане майно, оскільки спадкоємство здійснювалося за заповітом, в якому був зазначений лише один спадкоємець [PERSON] Факт володіння [PERSON] даною ощадною книжкою підтверджується наявністю у неї оригіналу цієї ощадної книжки. Таким чином, суд вважає, що при предявленні оригіналу ощадної книжки нотаріус Шишацької державної нотаріальної контори 12.01.2002 року видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку, що за життя належала [PERSON] на праві приватної власності, в порядку та на підставі, встановлених чинним на той час законодавством. При цьому, стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на спростування фактичного вступу відповідачем в управління та володіння спадковим майном померлого [PERSON] За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed