Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Старосинявської селищної ради Старосинявського району Хмельницької області, Старосинявської районної адміністрації Старосинявського району Хмельницької області, про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування вимог посилається на те, що [INFO] року помер її брат [PERSON], який був членом селянської спілки «ім. Матросова» у с. Заставці Старосинявського району та при розпаюванні земель даної селянської спілки отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER], а 26 травня 2003 року на підставі розпорядження Старосинявської райдержадміністрації №99/2003р. від 19 травня 2003 року на його ім'я видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] площею 2,75 га на території Заставецької сільської ради Старосинявського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину після смерті брата прийняла шляхом вступу в управління спадковим майном, так як доглядала за будинком та земельною ділянкою, однак при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом як сестрі їй відмовлено у зв'язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] виданий після його смерті. Тому позивач просить визнати недійсним державний акт серія [NUMBER] та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав повністю з мотивів, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяву, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнають повністю, просять справу слухати у їх відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.07.2017 року, виданим Старосинявським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER], виданим повторно 16.02.2018 року, та серії [NUMBER], виданим повторно 03.07.2017 року. Свідоцтвом про одруження від 26.03.2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Київ, підтверджується зміна після одруження прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно довідки відділу Держземагенства у Старосинявському районі [PERSON] включений до списку громадян, які мають право на отримання сертифікатів на земельну частку (пай) в Старосинявському районі до Державного акту на право колективної власності на землю по бувшій с\\с «ім. Матросова» с. Заставці серії [NUMBER] від 1.11.1995 року та за ним рухається сертифікат на право на земельну частку серії [NUMBER], зареєстрований в книзі реєстрів сертифікатів на земельну частку (пай) за №706 від 24.08.1996 року. 26.05.2003 року на підставі розпорядження Старосинявської райдержадміністрації №99/2003 від 19.05.2003 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] площею 2,75 га на території Заставецької сільської ради Старосинявського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла його сестра [PERSON] шляхом вступу фактично в управління спадковим майном, так як доглядала за будинком та обробляла присадибну земельну ділянку, що підтверджується довідкою №958 від 10.08.2018 року виданою Старосинявською селищною радою Старосинявського району Хмельницької області. Інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] немає. 02.07.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті брата [PERSON], оскільки державний акт про право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, що підтверджується листом державного нотаріуса Гоменюк О.О. №687/02-31/ 2017 від 26.07.2017 року. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 23 ЗК України 1991 року, який діяв на час смерті [PERSON] та відкриття спадщини, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Судом встановлено, що 26.05.2003 року на підставі розпорядження Старосинявської РДА №99/2003 від 19.05.2003 року на ім'я [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 2,75 га., тобто після його смерті [INFO] року. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що на момент відкриття спадщини [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку площею 2,75 га на території Заставецтької сільської ради Старосинявського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки за життя не отримав державного акту на право власності на дану земельну ділянку. Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08 серпня 1995 року у разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту видачі в установленому порядку державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа на час передачі у колективну власність землі. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки померлий [PERSON] за життя був включений до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «ім. Матросова» розміром 3,08 в умовних кадастрових гектарах, державний акт на право колективної власності на землю по бувшій с/с «ім. Матросова» с. Заставці серії [NUMBER] виданий 01.11.1995 року, тому набув право на земельну частку (пай), яке може бути успадкувано спадкоємцями після його смерті. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 26.05.2003 року, який виданий після смерті [PERSON], слід визнати недійсним, а також враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, що відповідно до вимог діючого законодавства позивач має право на спадкування на майно, яке належало спадкодавцю - право на земельну частку пай, в установленому законом порядку спадщину прийняв, іншого порядку визнати за ним право власності на право на земельну частку (пай) чинним законодавством не передбачено, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають до захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Outcome: approved