Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вмоги обгрунтовує тим, що, вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Соснівськорго районного суду м. Черкаси від 29.05.2001 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.09.2003 року зобов`язано відповідача виплачувати аліменти на її користь на утримання доньки у розмірі ј частки з усіх видів свого заробітку (доходу). Відповідач вказаного рішення суду не виконує, тому станом на 01.10.2014 року має заборгованість в сумі 22186,64 грн. В подальшому рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.02.2016 року стягнено з [PERSON] на користь доньки [PERSON] аліменти на період її навчання у розмір 850 грн. щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Однак, внаслідок не виконання відповідачем зазначеного рішення суду станом на 30.06.2018 року має заборгованість по аліментах, яка станом на 30.06.2018 року становить 24463,33 грн. Загальна заборгованість відповідача по аліментах за рішеннями суду від 29.09.2003 року та від 02.02.2016 року становить 46649,97 грн., яку він в добровільному порядку сплачувати не бажає. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 606779,14 грн., та заборгованість по аліментах на утримання дочки [PERSON] в розмірі 46649,97 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Шевченко А.Г. позовні вимоги збільшила, просила стягнути з відповідача пеню за несплату аліментів в сумі 485 448, 29 грн. та просили їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що ним заборгованість за рішенням суду від 29.09.2003 року та від 02.02.2016 року сплачена. Вважає позов необґрунтованим та безпідставним. В подальшому в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Суд, заслухавши учасників процесу, вислухавши пояснення представника ДВС, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Соснівськорго районного суду м. Черкаси від 29.05.2001 року розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.09.2003 року стягнено з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу). На підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.04.2015 року з відповідача стягнено на користь позивача додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 19.01.2015 року до 01.09.2015 року. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.02.2016 року стягнено з [PERSON] на користь доньки [PERSON] аліменти на період її навчання у розмір і 850 грн. щомісячно до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2018 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Позивач в судовому зсіданні посилалася на те, що відповідач вказані рішення суду не виконує, тому має заборгованість, яка підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах. Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що у [PERSON] заборгованість за рішеннями суду від 08.04.2015 року відсутня, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунками заборгованості по сплаті аліментів, складеними старшим державним виконавцем Соснівського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області Шевчук А.В. Таким чином, твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за рішеннями суду від 08.04.2015 року не знайшло підтвердження в судовому засіданні. Натомість з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має заборгованість по аліментах за рішенням суду 29.09.2003 року, на виконання якого було видано дублікат виконавчого листа, та який знаходиться на виконанні Придніпровському відділ ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, та за яким державним виконавцем 11.05.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також відповідач має заборгованість по виконавчому листу за рішенням суду по сплаті аліментів на період навчання доньки від 02.02.2016 року. З наявного розрахунку вбачається, що відповідач не сплачував аліменти на період навчання доньки в сумі 850 гривень щомісячно, починаючи з 26.11.2015 року. Повністю борг сплачено відповідачем в квітні 2019 року. Крім того, допитаний в судовому засіданні державний виконавець пояснив, що виконавче провадження по виконавчому листу по рішенню суду від 02.02.2016 року закрито 10.05.2019 року. Станом на 01.11.2018 року борг відповідача становив 1980,60 грн. Стосовно виконавчого листа яким стягнено з відповідача 1/6 частину аліментів, виконавче провадження закрито в зв`язку з погашенням боргу 16.03.2018 року. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів № 12357, виданої Придніпровським відділом ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 02.09.2015 року становить 33 968,59 грн. Виконавче провадження відкрито державним виконавцем 11.05.2019 року, про що мається постанова державного виконавця Придніпровського відділу ДВС . Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження вправі оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Разом з тим, слід зазначити, що сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку права позивача є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Придніпровському відділі ДВС міста Черкаси ГТУЮ в Черкаській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне. Так, відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), яка відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. При дослідженні письмових доказів, суд не погоджується із наданим позивачем уточненим розрахунком пені за прострочення сплати аліментів від 28.05.2019 року, та наводить власний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого загальний розмір неустойки становить по виконавчому листу № 2/712/328/16 в сумі 11364,50 грн., ( 121 день 2015 року + 366 2016 року + 365 2017 року + 120 днів 2019 року х 1% х 1337 днів прострочки) по виконавчому листу №2-4864/03 - 114 256, 26 грн., ( 2010 рік - 59, 92 грн 28 грн х 1%; 2011 рік - 89,75 грн х 1% = 469,82 грн ; 2012 рік - 177,50 грн х 1% = 2286,15 грн; 2013 рік - 736,5 грн х 1% х 365 днів = 2688,23 грн; 2014 рік - 778,25х 1% 2080,63 грн, 2015 рік - 918,0 х1% х 334 дні + 61,2х1% х 2 дні = 3067,34 грн. ) Постільки сума пені значно перевищує суму боргу відповідача по платі аліментів, суд вважає стягнути з відповідача пеню за 2016 рік, 2017 рік та 2018 рік в сумі 33968,59 грн за кожний рік, за 2019 рік 1698,40 гривень( 339,68 х 148 днів ) , а всього 125 620, 76 грн., яка і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище зазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несплату аліментів по виконавчому листу № 2/712/328/16 в сумі 11364,50 грн., по виконавчому листу №2-4864/03 - 114 256, 26 грн., а всього 125 620, 76 грн. В іншій частині позову позивачу слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України,суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved