Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя та просила розподілити між ними сумісно набуте майно, а сама квартиру [ADDRESS], визнавши за нею право власності на ? частку цієї квартири, а також стягнути судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що вказане майно було придбане під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем, а тому в силу вимог ст. ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу у рівних частках. У подальшому третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності та просила визнати дійсним договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 25 жовтня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на 30/100 часток квартири під [ADDRESS] за [PERSON]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 239,79 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що позичала на придбання спірної квартири 3000 доларів США. У подальшому третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності та просила визнати дійсним договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 11 серпня 2011 року, укладений [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на 30/100 часток квартири під [ADDRESS] за [PERSON]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що позичала на придбання спірної квартири 3000 доларів США. У подальшому треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності та просили визнати дійсним договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 27 вересня 2011 року, укладений [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності на 70/100 часток квартири під [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] витрати по сплаті судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що позичали на придбання спірної квартири 7000 доларів США. Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2013 року та від 5 червня 2014 року вищевказані позовні вимоги були об'єднані у одне провадження. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити; позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] визнали; позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не визнали. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов від 4 вересня 2013 року (а.с. 22-26); позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні від 05.11.2013 року (а.с. 187-190); позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнав. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявлений позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позови підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовних заявах. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційної справи № 72144, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя слід задовольнити частково; у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності слід відмовити; у задоволенні позову третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності слід відмовити; у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 12 вересня 1998 року Відділом РАГС Вінницької міської ради Вінницької області за актовим записом № 1836 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Стороміського районного суду м. Вінниці від 9 серпня 2011 року, яке набуло законної сили 20.08.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.16). [INFO] від даного шлюбу народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.07.2011 року (а.с. 85). 17 вересня 2004 року між [PERSON], [PERSON] («Продавці») та [PERSON] («Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3169 (а.с.8). Як вбачається з Витягу про державну реєстрацію прав КП «ВМБТІ» від 07.08.2011 року № 30882027, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано КП «ВМБТІ» 07.08.2011 року у реєстровій книзі № 96 (стор. 48) за реєстровим № 1234/866 за [PERSON]. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спірне майно було придбано сторонами у справі під час шлюбу, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, а згідно ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Так, як вбачається з рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 13 вересня 2011 року, яке набуло законної сили (з урахуванням ухвали Староміського районного суду м. Вінниці від 22 лютого 2012 року про виправлення описки), у цивільній справі № 2-1132/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, було частково задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 55790 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а також судові витрати в розмірі 700 грн.; у задоволенні позову до [PERSON] було відмовлено; було встановлено, що [PERSON] позичив кошти у батьків для придбання квартири; 17.09.2004 року ним була куплена квартира за адресою: [ADDRESS]; 7000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ становить еквівалент 55 790 грн.; представники [PERSON] заперечили факт отримання нею позики (в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не підлягають докзуванню). Таким чином, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 7000 доларів США, які були витрачені на придбання квартири [ADDRESS], належали [PERSON] особисто. Розписка від 2 липня 2004 року щодо отримання [PERSON] у борг грошових коштів у розмірі 3000 доларів США у [PERSON] (а.с. 10) не є допустимим та достатнім доказом (у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦК України) того, що спірна квартира була придбана саме за вказані кошти. Як вбачається з Договору купівлі-продажу від 17 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3169 (а.с.8), квартира [ADDRESS] була придбана за грошову суму у гривні (50 350 грн.), еквівалентну 9500 доларів США. Таким чином, частка кожного з подружжя у спільному сумісному майні розраховується наступним чином: 9500 доларів США (вартість квартири) - 7000 доларів США (особистий внесок [PERSON]) = 2500 доларів США (внесок подружжя)/2 = 1250 доларів США (внесок кожного з подружжя). Таким чином, внесок [PERSON] становить 8250 доларів США (87/100 часток квартири), а внесок [PERSON] становить 1250 доларів США (13/100 часток квартири). Згідно ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, а тому суд приходить до висновку про необхідність поділу спільного сумісного майна подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 13/100 часток квартири [ADDRESS], та визнавши за [PERSON] право власності на 87/100 часток квартири [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дійсними та визнання права власності, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. По-перше, розписки щодо отримання у борг грошових коштів у розмірі 3000 доларів США у [PERSON] від 02 липня 2004 року (а.с.10) та у розмірі 3000 доларів США у [PERSON] від 17 вересня 2004 року (а.с.33) не є допустимими та достатніми доказами (у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦК України) того, що спірна квартира була придбана саме за вказані кошти. По-друге, Договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 27 вересня 2011 року (а.с.80), Договір про припинення зобов'язання переданням відсупного від 12 серпня 2011 року (а.с.118) та Договір про припинення зобов'язання переданням відступного від 25 жовтня 2013 року (а.с.169) укладені з приводу нерухомого майна (відповідних часток квартири [ADDRESS]), а тому з огляду на системний аналіз положень Цивільного кодексу України підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи те, що вищезазначені договори не були нотаріально посвідчені, а особи, які беруть участь у справі у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України не довели, що одна із сторін дійсно ухилилася від їх нотаріального посвідчення, підстави для визнання не посвідчених нотаріально правочинів дійсними відсутні, а отже немає підстав і для визнання права власності на спірне нерухоме майно (його частки, які були предметом вказаних правочинів). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 65,46 грн. судового збору та 87,80 грн. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (пропорційно до частки у спільному майні). На підставі викладеного та

Outcome: partial