Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати недійсним з дати видання розпорядження органу приватизації Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області № 888 від 10.03.1994 року щодо приватизації квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також визнати недійсним з дати видання свідоцтва про право власності квартири [ADDRESS] , виданого Смолінською селищною радою 10.03.1994 року, реєстраційний № 778/3, на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . У період з 21.09.1972 року по 17.06.1993 року [PERSON] працював водієм дільниці АТГ Рудоуправління № 3 Східного гірничо-збагачувального комбінату. Позивач зазначила, що вони проживали сім`єю у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Квартира була отримана [PERSON] у 1976 році як працівником Східного гірничо-збагачувального комбінату для себе та членів сім`ї, а саме батька [PERSON] , матері [PERSON] та доньки [PERSON] У 1981 році народилася друга донька [PERSON] і батько звернувся на підприємство із заявою про розширення житлової площі. У 1987 році [PERSON] отримав ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , в якому були зазначені вище перелічені особи. Позивач вказала, що перед отриманням ордеру пішов з сім`ї і в новій квартирі оселилися його нова дружина [PERSON] з сином [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач звернулася до приватного нотаріуса Залєсної М.В. із заявою про прийняття спадщини, але позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не був власником зазначеної квартири, право власності на яку було зареєстровано на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Смолінською селищною радою 10.03.1994 року. Позивач вказала, що був зареєстрований в спірній квартирі з 25 лютого 1987 року до дня своєї смерті, тобто [INFO] ; довідці для здійснення приватизації квартири про склад сім`ї наймача зазначено лише три особи: [PERSON] (глава сім`ї) та її діти [PERSON] і [PERSON] ; батько позивача [PERSON] ніколи не відмовлявся від участі в приватизації, заява про це ним не складалася, не підписувалася і в орган приватизації не надавалася, він ніколи з квартири не виписувався і мав бути включений до складу власників квартири [ADDRESS] . Позивач зазначила, що діями органу приватизації Смолінської селищної ради, який на той час очолювала секретар [PERSON] , порушено право батька позивача на участь в приватизації отриманої ним на підприємстві для себе та членів своєї колишньої сім`ї трикімнатної квартири, тому, на думку позивача, розпорядження органу приватизації прийнято з грубими порушеннями закону і підлягає скасуванню разом зі свідоцтвом про право власності. 22 листопада 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі (а.с. 22). 1 лютого 2018 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача і залучено до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 28). 14 травня 2018 року представник адвокат Беспалова Н.О., яка діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позову (а.с. 62-63). Відзив мотивовано тим, що на час відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , позивач [PERSON] була повнолітньою особою, яка не проживала з померлим, а тому повинна була для прийняття спадщини подати до нотаріальної контори відповідну заяву у строки, встановлені статтею 1270 ЦК України. Після звернення позивача [PERSON] до нотаріальної контори, позивачеві стало відомо про те, що [PERSON] 23.08.2007 року склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів своєму синові [PERSON] ; на даний час заповіт не змінено та не скасовано. Представник вважає, що у зв`язку з тим, що позивач не вчинила дій по набуттю прав та обов`язків спадкодавця, то у позивача відсутня юридична заінтересованість у встановлені недійсності рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, тому, що право, за захистом якого звернулася до суду позивач, їй не належить. Представник не згодна з доводами позивача про те, що її батько [PERSON] з 25 лютого 1987 року по день смерті був зареєстрований та проживав в квартирі [ADDRESS] ; на момент винесення розпорядження та видачі свідоцтва про право власності на житло (1994 рік) померлий був громадянином Російської Федерації. Представник відповідачів вказала на те, що позивач пропустила строк позовної давності, встановлений законом для звернення до суду за вирішенням спору. До відзиву на позовну заяву представник додала заяву про застосування позовної давності (а.с. 78). Представник Делюрман В.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив залишити без уваги обставини, які викладені у відповіді на позовну заяву, а саме представник вважає, що порушення прав батька позивача вплинуло на права позивача як спадкоємця, на отримання спадщини не зважаючи на заповіт. Представик вважає, що спадкодавець став жертвою обману внаслідок зловживання його довірою зі сторони відповідачів. Представник вважає, що спадкодавець [PERSON] був впевнений в тому, що він є співвласником спірної квартири, про заповіт не згадував взагалі та запевняв позивача, що після його смерті вона матиме право на спадкування його частки. Представник позивача не погоджується на те, що позивач пропустила термін позовної давності. Представник вважає неналежним доказом довідку про громадянство спадкодавця, як громадянина Російської Федерації. Позов не підлягає задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). На ім`я [PERSON] 26 серпня 1980 року видано паспорт громадянина СРСР серії [NUMBER] (а.с. 114, 144, 169). Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] (а.с. 5-8). 23 серпня 1985 року рішенням суду розірвано шлюб між громадянами [PERSON] і [PERSON] (а.с. 12). 25 листопада 1985 року укладено шлюб між громадянами [PERSON] і [PERSON] (а.с. 75). 22 грудня 1998 року [PERSON] видано паспорт громадянина України (а.с. 76, 114, 144, 169). 4 вересня 2017 року постановою приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Залєсної М.В. позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] з посиланням на те, що в матеріалах спадкової справи є заповіт, посвідчений Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області 20 серпня 2007 року, в якому [PERSON] призначив спадкоємцем всього майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося і всього того, що йому належало на день смерті - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Відповідно даних, які викладені в довідці Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області від 15.02.2017 року, [PERSON] , 1949 року народження, був зареєстрований за адресою по [ADDRESS] з 25 лютого 1987 року до дня своєї смерті, [INFO] ; за вищевказаною адресою також зареєстровані: [PERSON] , 1956 р.н., [PERSON] , 1982 р.н. (з 22.01.2003 року) та [PERSON] , 1986 р.н. (з 10.06.2003 року) (а.с. 9). З 21 вересня 1972 року по 17 червня 1993 року [PERSON] працював водієм дільниці АТГ Рудоуправління № 3 Східного гірничо-збагачувального комбінату (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.03.1994 року зареєстровано право власності на квартиру в [ADDRESS] за громадянами [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 17). Свідоцтво про право власності на житло від 10.03.1994 року видано на підставі довідки про склад сім`ї, в якій не зазначено [PERSON] , та розпорядження органу приватизації від 10.03.1994 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14, 15-16, 117-142). Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] з 1993 року по 1997 рік був громадянином Російської Федерації. Він приїхав і повідомив, що в нього є нова сім`я. Приватизацією квартири він не хотів займатися. У 1998 році [PERSON] отримав паспорт громадянина України. Після приїзду в Україну вони продовжували жити однією сім`єю. [PERSON] знав про те, що свідок здійснила приватизацію спірної квартири. Позивач [PERSON] , яка допитана у судовому засіданні за правилами допиту свідка, показала, що в жовтні 1993 року її батько [PERSON] виїжджав на роботу в Тюменську область. За пів року до смерті батька їй не давали з ним спілкуватися. Свідок стверджувала про те, що [PERSON] вважав себе власником квартири по [ADDRESS] У Новорічну ніч їй зателефонував [PERSON] і попросив, щоб вона приїхала, тому що батько у важкому стані. Приватизація спірної квартири відбулася в 1994 році. У липні 1994 року батько працював з колгоспі ім. Ватутіна. Про заповіт вона дізналася в 2017 році. Батько з сином [PERSON] довго не проживав, тому що він перебував на заробітках в м. Києві. Встановлені судом факти вказують на такі права і обов`язки сторін. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України). Згідно частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Належними і допустимими доказами підтверджується, що за життя спадкодавець [PERSON] не заявляв своє право власності на спірну квартиру [ADDRESS] , не оспорював набуття права власності на зазначену квартиру відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тому після смерті спадкодавця [PERSON] зазначена квартира не входить до складу спадщини. Позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] з посиланням на те, що в матеріалах спадкової справи є заповіт, посвідчений Смолінською селищною радою Маловисківського району Кіровоградської області 20 серпня 2007 року, в якому [PERSON] призначив спадкоємцем всього майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося і всього того, що йому належало на день смерті, свого сина [PERSON] . Тому, для задоволення позову суд не вбачає законних підстав. Суд вважає помилковим твердження представника відповідачів про те, що [PERSON] був громадянином Російської Федерації, оскільки громадянство особи підтверджується паспортом відповідної держави. Довідка від 25.04.1995 року видана до паспорту серії [NUMBER] , тобто до паспорта громадянина СРСР на ім`я [PERSON] . Тому, відомості, які викладені у зазначеній довідці, суд вважає недостовірними (а.с. 74). Судові витрати слід віднести за рахунок позивача [PERSON] , відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, стягнувши з позивача на користь держави 640 гривень недоплаченого судового збору. Для застосування позовної давності відсутні підстави, оскільки вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з положень статей 1216, 1218, 1222, 1223, 1233 ЦК України.

Outcome: approved