Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.08.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають дітей, сина [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . За час спільного життя з відповідачем виникали і є різні розбіжності поглядів на сім`ю, відношення один до одного, спосіб життя відповідача. Відповідач зловживав спиртними напоями, через що часто виникали суперечки у присутності дітей, які в подальшому призвели до повної втрати почуттів любові та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини припинені з 15.06.2019 року, ми втратили почуття любові і поваги один до одного, майнового спору немає, шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Діти залишаються проживати з позивачем після розірвання шлюбу. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач [PERSON] надає. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 серпня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.08.2003 року відділом реєстрації актів громадського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова. Від шлюбу подружжя має дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.03.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 824 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.04.2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 430. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України та відповідно до ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам дітей, шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved