Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 54,60 кв. м., житловою площею 29,80 кв. м., допоміжною площею- 24,80 кв.м., а також господарські споруди: сарай, погріб під частиною будівлі, сарай-літня кухня-гараж, колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожа. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1996 році вона вселилася в житловий будинок [ADDRESS] . З моменту заселення постійно проживає у даному будинку, господарює там, а проведення капітальних та поточних ремонтів здійснюється виключно за її власні кошти. Із 1996 року та станом на сьогоднішній день, вона відкрито й безперешкодно користується будинком, обробляє земельну ділянку біля нього, вчасно сплачує комунальні платежі та залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаного житлового будинку, тому просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Таким чином, на сьогоднішній день позивачка є єдиним володільцем та користувачем вказаного житлового будинку, вважає, що визнання нею права власності на даний будинок не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Посилаючись на положення ст.ст. 328 ч. 1, 344 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач Миронівська міська рада свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає та просить його задовольнити і розглянути справу без участі представника. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , даний будинок має такі технічні характеристики: 1950 року забудови, загальною площею 54,60 кв.м., житловою площею 29,80 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 24,80 кв.м., а також господарські будівлі та споруди: сарай, погріб під частиною будівлі, сарай - літня кухня - гараж, колодязь питний, ворота з хвірткою, огорожа (а.с. 7-9). Технічним звітом № 375/22.07-21 від 22.07.2021 року, складеним експертом з технічного обстеження будівель і споруд Робаком С.О. підтверджується, що будинок [ADDRESS] , зведений (побудований) без істотних порушень будівельно-технічних норм та правил, стан зазначеного будинку на даний час дозволяє безпечно його експлуатувати. (а.с. 10). Довідкою Іванівського старостинського округу №5 Миронівської міської ради Київської області за № 02-42/163 від 29.07.2021 року підтверджується той факт, що позивачка [PERSON] з 1999 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] , відкрито та безперешкодно користується будинком, проводить в ньому поточні ремонти, доглядає за прибудинковою територією. Задовольняючи вимоги позивача, суд керується наступними положеннями чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка надала суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності за позивачкою на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 20 коп. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved