Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, між нею та відповідачем, зареєстрований в Палаці одруження міста Тбілісі Грузинської РСР 06.11.1986, актовий запис №3134. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з [INFO], перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони давно проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Кожен має намір створити нову сімю. Фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2015 року. Між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки. Спору про майно подружжя не має. Подальше подружнє життя суперечить її інтересам, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши всі наявні матеріали справи та докази, дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-ТИ №492813, виданого Палацом одруження м.Тбілісі, Грузинська РСР 06.11.1986, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №3134. Відповідно до позовної заяви від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Судом встановлено, що відповідач є громадянином України, що підтверджується його паспортом серії ЕМ №24325, виданим Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 02.03.1999 (а.с. 6-8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved