Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 2000 грн, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення 23 років або до завершення дитиною навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] їх сину виповнилося 18 років. Він є студентом Автотранспортного коледжу м. Рівне. Потребує матеріальної допомоги, так як несе витрати на проїзд, харчування, одяг, придбання засобів гігієни, придбання канцелярських товарів, придбання методичної та навчальної літератури. Просить позов задоволити. Ухвалою Рівненського міського суду від 31 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом ) сторін. Відповідач подав суду відзив на позовну заяву, вказавши, що не заперечує проти надання матеріальної допомоги синові, однак вважає суму 2000 грн. аліментів обтяжливою та не підйомною для нього, з урахуванням того, що на даний час він не працює та намагається створити власну справу, яка пов`язана з ремонтом автомобілів, однак фінансові труднощі, пов`язані з відсутністю початкового капіталу є тривалою перешкодою у цьому. Враховуючи вищенаведене, вказує, що він не відмовляється від утримання свого повнолітнього сина, однак вважає необхідним, достатнім для забезпечення потреб сина у зв`язку з навчанням та таким, що він має можливість надати, розмір аліментів в розмірі Ѕ частини прожиткового мінімуму на працездатних осіб відповідно до чинного законодавства. Просить позов [PERSON] задоволити частково. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, викладені у позовній заяві та просила їх задоволити. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, посилаючись на ті обставини, які викладені у відзиві. З`ясувавши позиції сторін, заслухавши [PERSON] в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] є сином відповідача [PERSON] . [PERSON] є студентом ІІІ курсу денного відділення Рівненського автотранспортного коледжу, що підтверджується довідкою №02-09/114 від 06 травня 2019 року. По даній справі встановлено, що [PERSON] досягнув повноліття, однак не досягнув 23 років, навчається на денному відділенні, потребує утримання не лише від матері, з якою проживає, але й від батька. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини, виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Отже, суд прийшов до висновку про наявність обов`язку відповідача [PERSON] піклуватися та матеріально забезпечувати свого повнолітнього сина [PERSON] , тобто сплачувати аліменти на його утримання до досягнення ним 23 років. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачеві в даному випадку лежить обов`язок доведення можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. До того ж обов`язковість сплати батьком аліментів на утримання повнолітньої дитини при продовженні нею навчання не є імперативною, а ставиться в залежність від ряду обставин. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Судом, клопотання сторони позивача про допит [PERSON] , [INFO] в якості свідка, було задоволено, та [PERSON] , як свідок показав, що дійсно навчається на денній формі навчання, регулярно відвідує навчальний заклад, витрати йдуть, в основному на проїзд, харчування, одяг та навчання, а саме, на придбання методичної та навчальної літератури. Також, суду показав, що знаходиться на повному утриманні матері, оскільки навчається на денному відділенні Рівненського автотранспортного коледжу та не має змоги працювати. Оцінюючи покази [PERSON] як свідка, пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, суд звертає увагу на наступне. Враховуючи правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6/1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, при вирішенні спору суд врахував, що відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принципами судового доказування є обов`язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що відповідач на даний час не працює, проживає з непрацездатною мамою, що стверджується довідкою про склад сім`ї №59497 від 23.09.2019 року та яка отримує мінімальну пенсію за віком, що стверджується довідкою № 2506/0216 від 23.09.2019 року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Докази, на які вона посилається (зокрема, довідка Рівненського автотранспортного коледжу від 06 травня 2019 року) не доводять потреби повнолітнього сина, який продовжує навчання, в допомозі з боку батьків, а також жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно і ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне, стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає розумним та достатнім стягнути аліменти із відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позову і до 30 червня 2020 року. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 768 гривні 40 копійок.

Outcome: partial