Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, що був зареєстрований 5 травня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Демидівського районного управліня юстиції Рівненській області. Від шлюбу мають одну малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем [PERSON] спільне життя не склалося, а тому рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 4 жовтня 2016 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає про те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, їх малолітня дочка залишилася проживати з нею та перебуває на повному її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дитини не бере, не цікавиться життям дитини. Крім того, відповідач [PERSON] безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення стану здоров?я дитини, її фізичного та духовного розвитку. Відповідач [PERSON] відмовляється у встановленому чинним законодавством порядку надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України їх дитини для її відпочинку та оздоровлення. На неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до [PERSON] для відпочинку і оздоровлення, відповідач надати такий дозвіл відмовляється, не пояснюючи причин такої відмови. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд її дитини - [PERSON], [INFO], за межі Украни, а саме до [PERSON] у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку та дозволити [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформлювати документи, що необхідні для тимчасового виїзду малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], за межі України - до [PERSON], до досягнення дитиною 16-річного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Махацький Ю.М. позовні вимоги позивача підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просить позов [PERSON] задовільнити. На розгляд справи представник третьої особи [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі та надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини сторін по справі за межі України без згоди та супроводу батька. Відповідач [PERSON] 8 грудня 2017 року на розгляд справи повторно не з'явився, хоч був повідомленим про час судового розгляду справи у визначеному ст. 74 ЦПК України порядку, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неприбуття в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, заяв про розгляду справи без його участі до суду відповідач не подавав, а тому за наявної згоди представника позивача, суд вирішує справу у заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх як кожен окремо, так і в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дослідженими доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 4 жовтня 2016 року (а.с. 11-13). Від шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] її батьком вказаний [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство України виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Поряд з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки, у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача [PERSON] на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньому за кордон без згоди батька. У позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь сплачений нею судовий збір в розмірі 640,00 гривень та 1000,00 гривень понесених витрат на надання правової допомоги. У відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що становлять 640,00 гривень судового збору, сплаченого на час подання до суду позивачем позовної заяви та 1000,00 гривень сплачених витрат на надання правової допомоги, суд покладає на відповідача [PERSON], оскільки понесення таких витрат позивачем [PERSON] підтверджено документально (а.с. 1, 16, 17). Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.150, 154 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 214, 215, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved