Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 14.01.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого виникали постійні суперечки і непорозуміння, що, в кінцевому результаті призвело до втрати почуття любові і поваги одне до одного. З вищенаведених підстав, позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд не надавати час для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, однак, як вбачається з матеріалів справи, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним оголошенням у газеті «Новини Закарпаття» № 24 (4489) від 01 березня 2016 року, наявним у матеріалах справи. Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. В силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 14.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 09, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія І-ФМ № 124752 від 14.01.2015 року. Як вбачається з позовної заяви, сімейне життя між подружжям не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить суд його розірвати, не надавати строк для примирення. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинилися з червня 2015 року. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved