Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя покликаючись на те, що 07 вересня 1996 року, вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у Шклівській селищній раді Яворівського району Львівської області. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя у них не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини і обов»язки. Протягом останніх років відповідач почав зловживати алкогольними напоями, влаштовува вдома скандали, в присутності неповнолітніх дітей ображав її непристойними словами, наносив побої. Таке зневажливе відношення до неї зі сторони відповідача, змусило її з дітьми піти з їхньої квартири. При цьому відповідач заявив, що вона не отримає ніякого майна, ні половину спільного, ні особистого. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 травня 2015 року, шлюб між ними було розірвано. За час подружнього життя, вони придбали майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 80.0 кв.м, гаражний бокс [NUMBER] за тією ж адресою. Крім цього, рішенням сесії Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області №439 від 17 травня 2011 року, відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на вироблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки [NUMBER] у власність, загальною площею 0,1200 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Також ними було придбано автотранспортний засіб, яким користується відповідач [PERSON] Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми. хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Просить суд постановити рішення про розподіл між нею та відповідачем [PERSON] спільного майна, визнавши за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], просить визнати за нею право власності на 1/2 частку гаражного боксу [NUMBER] по [ADDRESS], просить визнати за нею право власності на 1/2 частку рухомого майна - автотранспортного засобу, яким користується відповідач [PERSON], а також просить визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], в рахунок розподілу спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги, дала пояснення аналогічні викладеним в заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні теж підтримав позовні вимоги [PERSON], додатково пояснивши при цьому, що відповідно до вимог закону, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому просить розділити майно колишнього подружжя порівну. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні, не зважаючи на часткове визнання вимог позивача, вважає вимоги позивача [PERSON] незаконними, безпідставними та необґрунтованими, так як спірна квартира, хоч і була отримана відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, але внаслідок приватизації квартири, є особистою власністю відповідача, не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу. Не підлягає розподілу гаражний бокс та земельна ділянка, оскільки правовстановлюючі документи на право власності на гаражний бокс і земельну ділянку не видавалися і поділу підлягати не можуть. Автомобіль марки «Форд-Скорпіо», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON], яким відповідач [PERSON] користувався по довіреності, термін дії якої вже закінчився, а тому названий транспортний засіб є приватною власністю іншої особи і поділу між колищнім подружжям теж не підлягає. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 07 вересня 1996 року, про що у виконавчому комітеті Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області, було зроблено відповідний актовий запис за №21. Від спільного подружнього життя сторони мають двоє дітей: дочку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. З копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 лютого 2007 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, в цілому, належить квартира [ADDRESS], загальною площею 80.0 кв.м., житловою плошею 44.4 кв.м. Як вбачається з Договору купівлі- продажу гаражного приміщення від 25 вересня 2007 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Балмікс», далі як продавець в особі директора [PERSON] та [PERSON], далі як покупець, уклали цей договір купівлі-продажу гаражного приміщення [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS], згідно якого, продавець зобов»язується передати у власніть покупцеві гараж по названій адресі за актом приймання-передачі, протягом двох днів, з моменту набрання чинності цього Договору. Акт прийняття передачі гаражного приміщення [NUMBER] по [ADDRESS] підтверджує передачу ТзОВ «Балмікс» та прийняття [PERSON] гаражного приміщення [NUMBER], згідно Договору купівлі продажу від 25 вересня 2007 року. З копії рішення п»ятої сесії шостого скликання Шклівської селищної ради Яворівського району Львівської області №439 від 17 травня 2011 року вбачається, що вирішено надати дозвіл громадянину [PERSON] на вироблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки [NUMBER] у власність, загальною площею 0,1200 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Як вбачається з копії довіреності від 07 серпня 2014 року, [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS] уповноважує [PERSON], який проживає в [ADDRESS], бути його представником при вчиненні правочинів щодо розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, тощо) за ціну та на умовах йому відомих та за умов сплати в обов»язковому порядку суми державного мита, або суми нарахованого податку з доходу, отриманого від продажу, обміну чи передачі в оренду, а також експлуатувати з правом виїзду за кордон належного йому, на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Яворівським МРЕВ ДАІ УМВС України у Львівській області 22 листопада 2001 року, легковий автомобіль марки «Форд-Скорпіо», 2,0, 1988 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Довіреність видана на один рік і дійсна до 07 серпня 2015 року. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також в судовому засіданні встановлено і підтверджено документально, що 18 травня 2015 року, рішенням Яворівського районного суду Львівської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа за №460/355/2015-ц, 2/460/620/2015, виданого 16 квітня 2015 року Яворівським районним судом Львівської області, [PERSON] зобов»язаний сплачувати в користь [PERSON] алімента на утримання: дочки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 600 гривень, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 04 лютого 2015 року і до їх повноліття. Згідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що вона підтримує родинні відносини з сім»єю [PERSON] і по мірі можливості допомагає цій сім»ї у вирішенні їхніх проблем. Зокрема, вона позичала цій сім»ї гроші на ремонтні роботи у новій квартирі та на придбання [PERSON] легкового автомобіля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що він має у власності легковий автомобіль марки «Форд-Скорпіо», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до довіреності, його автомобілем користувався його знайомий [PERSON], який жодних коштів йому за це не платив. Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Яворівського МРЕВ ДАІ УМВСУ від 22 листопада 2001 року підтверджує, що [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS], є власником легкового автомобіля марки «Форд-Скорпіо», 1988 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Стаття 68 Сімейного Кодексу України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, сторони не є більше подружжям і проживають окремо, а тому виникла потреба в розподілі їхнього спільного майна, в тому числі і квартири. Квартира є неподільною річчю, побудована за типовим проектом з розрахунку на одну сім»ю і, враховуючи той факт, що спільне подальше проживання сторін в одному житлі є неможливим, тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку спірної квартири [ADDRESS], в рахунок розподілу спільного майна подружжя. Також за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку гаражного боксу [NUMBER] в по [ADDRESS], в рахунок розподілу спільного майна подружжя. Так як правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,1200 га, наданої [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] відповідачу [PERSON] не видавалися, а автомобіль марки Форд-Скорпіо», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] є власністю іншої особи, тому в задоволенні цих позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розподіл названого спільного майна подружжя, слід відмовити.

Outcome: partial