Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м.Мостиська, вул.П.Полуботка, 58 Мостиського району Львівської області на підставі рішення міськвиконкому №155 від 28.05.1998р. та Свідоцтва про право власності належав [PERSON] Броніславу-Болеславу. Вказує, що в ході будівництва [PERSON] уступив зазначений житловий будинок їй (позивачці) та своєму сину (а її, позивачки, чоловіку) [PERSON]. Вона разом з [PERSON] вели будівництво будинку, з 1998р. по даний час зареєстрована і проживає в такому із своєю сімєю. Стверджує, що [PERSON]Б ніколи не був зареєстрований та не проживав у вказаному будинку. [PERSON] 06.10.2004р. помер та за життям своїм майном не розпорядився. Спадщину, яка відкрилася внаслідок його смерті успадкували спадкоємці першої черги спадкування за законом його дружина та дочка [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі. Останні отримали в Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно житловий будинок №21 по вул.Фредро в м.Мостиська Львівської області. На іншу ж частину належного спадкодавцю [PERSON] майна, а саме на житловий будинок №58 по вул.Полуботка в м.Мостиська Львівської області спадкоємці за законом не претендували, свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок не отримували. Зазначає, що 21.06.2017р. померла [PERSON], а спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті є її дочка [PERSON], відповідач по справі. Покликається на те, що ні [PERSON], ні [PERSON] та [PERSON] у спірному будинку ніколи не проживали, а вона (позивачка) більше десяти років безперервно володіє таким, постійно там проживає, сплачує комунальні послуги. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Полуботка в м.Мостиська Львівської області в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені в позовній заяві про визнання права власності в порядку набувальної давності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Зазначила, що вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON], однак відмовляється від частини спадкового майна, належного її батькам, а саме від житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Полуботка в м.Мостиська Львівської області та не заперечує щодо визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірний будинок в порядку набувальної давності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій зазначив, що вирішення зазначеного позову покладає на розсуд суду та просить розглядати справу у їх відсутності. Представник третьої\~особи Мостиської\~державної\~нотаріальної контори\~Львівської\~області в судове засідання не зявилася, проте подала копії сторінок спадкової справи за №355/09, заведеної після смерті [PERSON] Броніслава-Болеслава, який помер 06.10.2004р., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418581; копії сторінок спадкової справи за №13/2018, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 21.06.2017р., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53947919; та просила розглядати дану цивільну справу у її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Полуботка, 58 в м.Мостиська Львівської області згідно Свідоцтва про право власності серії КММ №001276, виданого 19.06.1998р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, в цілому належало [PERSON]. 06.10.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Броніслава-Болеслава. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №355/2009, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, спадкодавець [PERSON] за життям своїм майном не розпорядився, заповіту не склав; спадкоємцями першої черги спадкування за законом майна [PERSON] в рівних частках є його дружина та дочка: [PERSON] та [PERSON]; зазначені спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] та отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно 1/3 частку житлового будинку №21 по вул.Фредро, 21 в м.Мостиська Львівської області. Також із матеріалів даної спадкової справи слідує, що спадкоємець першої черги спадкування за законом майна спадкодавця [PERSON] його дочка [PERSON], відповідач по справі, 07.05.2018р. звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно свого батька [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Полуботка в м.Мостиська Львівської області, який відповідно є предметом спору у даній цивільній справі. 21.06.2017 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Матеріалами спадкової справи №13/2018, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 21.06.2017р., встановлено, що дану спадщину прийняла спадкоємець першої черги спадкування за законом дочка спадкодавця [PERSON]; остання 02.04.2018р. зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на наступне спадкове майно: 1/2 частку житлового будинку №21 по вул.Фредро в м.Мостиська Львівської області; 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №58 по вул.Полуботка в м.Мостиська Львівської області; 18.06.2018р. [PERSON] як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] отримала в Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Свідоцтва про право власності серії КММ №001276, виданого 19.06.1998р.; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копіями сторінок спадкової справи за №355/09, заведеної після смерті [PERSON] Броніслава-Болеслава, який помер 06.10.2004р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.09.2018р. №53418581; копіями сторінок спадкової справи за №13/2018, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 21.06.2017р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.11.2018р. №53947919; іншими матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 328, 344 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. Крім того, з підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. З матеріалів справи вбачається, що після померлого [PERSON], якому на підставі правовстановлюючого документу належав спірний житловий будинок, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], а після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] Відповідно до ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Даних, що відповідач [PERSON] відкликала заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять. Тобто, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину як після смерті [PERSON], так і після смерті [PERSON] Відмова від спадщини після спливу шестимісячного строку вимогами чинного законодавства не передбачена. За таких обставин її згода передати право власності на будинок позивачці [PERSON] правового значення не має. Судом установлено, що власник спірного житлового будинку помер, в розумінні ст.344 ЦК України позивач [PERSON] не є добросовісним володільцем спірного житлового будинку, а доводи, що позивач відкрито користується вищевказаним житловим будинком, здійснює комунальні платежі за даною адресою - не мають значення для вирішення справи по суті. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на вказаний будинок за набувальною давністю, а відтак позов позивачки [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed