Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 23.11.2012 року, приблизно о 08 годині 15 хвилин, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по проїжджій частині Набережної магістралі з боку вул. Автозаводської у напрямку вул. Лепіка в м. Запоріжжі, напроти Митно-вантажного комплексу ПАО «ЗАЗ» на вул. Набережній допустив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка є матір'ю позивачки. Від отриманих внаслідок вказаної ДТП травм [PERSON] померла. За фактом даної ДТП СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120120800100000024. 28 листопада 2013 року слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Душенко О.А. було винесено постанову про закриття зазначеного кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Вважає, що вона, як дочка померлої [PERSON], має право на відшкодування моральної шкоди, завданої її смертю, а особою, на якій лежить обов'язок відшкодування цієї моральної шкоди, є [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, внаслідок дії якого загинула її мати, незалежно від наявності його вини у даній ДТП. При цьому, підстави для повного звільнення Відповідача від відповідальності (завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого) відсутні. Заподіяна позивачці моральна шкода полягає у тому, що вона у 20 років раптово та несподівано втратила маму, яка трагічно загинула у віці 56 років, позбавилася можливості спілкуватися з нею. Після смерті матері стала часто сумувати, плакати, втратила сон, стало важче спілкуватися з оточуючими людьми, з'явилося відчуття апатії та постійної тривоги. Через страждання та хвилювання, викликані маминою смертю, різко погіршився стан здоров'я позивачки, зокрема, у неї було діагностовано вертеброгенну цервікалгію з больовим синдромом, кардіолгію, астено-неврологічний синдром, вегето-судинну дистонію по гіпотонічному типу. З урахуванням зазначених обставин, заподіяну їй моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 200 000 гривень. За заявою позивача ухвалою суду від 20.02.2014 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», з яким [PERSON] було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ / 1693014 від 30.01.2012 року. Своєю письмовою заявою, яка була отримана судом 14.05.2014 року, позивач відмовилася від своїх позовних вимог до [PERSON], у зв'язку з чим ухвалою суду від 14.05.2014 року провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] було закрите. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися. Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву, у якій він просить розглядати справу без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог у відношенні ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» наполягає. Представник ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду було надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також письмові заперечення у яких відповідач зазначив, що оскільки обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих становить 100 000 гривень на одного потерпілого, а 5 % від даної суми становить 5 000 грн., а тому максимальний розмір виплати може становити 5 000 грн. У зв'язку з зазначеним заперечує проти всіх заявлених позовних вимог до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ України» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1693014 (а.с.29). Відповідно до пункту 3 зазначеного договору строк його дії було встановлено з 00 годин 00 хвилин 31.01.2012 року по 00 годин 00 хвилин 30.01.2013 року включно. Відповідно до пункту 4 договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складав: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. Як зазначено у постанові про закриття кримінального провадження від 28 листопада 2013 року, винесеної слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Душенко О.А. (а.с.8-10) 23.11.2012 року, приблизно о 08 годині 15 хвилин, водій [PERSON] [INFO], керуючи автомобілем «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER] здійснював рух по проїжджій частині Набережної магістралі з боку вул. Автозаводської у напрямку вул. Лепіка в м. Запоріжжі. Під час руху напроти Митно-вантажного комплексу ПАО «ЗАЗ» на вул. Набережній водій [PERSON] допустив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка перетинала проїжджу частину зліва - направо по напрямку руху автомобіля. Від отриманих внаслідок вказаної ДТП травм [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2012 року, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.7). За фактом даної ДТП СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120120800100000024. Вказаною постановою слідчого від 28 листопада 2013 року дане кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Загибла [PERSON] є матір'ю позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] вид.24.07.1991 року, виданим відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя (а.с.6). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Як зазначено у пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» «з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду». Як вказано у пункті 7 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ «при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди)». Виходячи з вищезазначених приписів законодавства, позивачка, як дочка померлої [PERSON], має право на відшкодування моральної шкоди, завданої її смертю, а особою, на якій лежить цивільно-правова відповідальність за завдану позивачці моральну шкоду, є [PERSON] як володілець транспортного засобу, внаслідок дії якого загинула [PERSON], незалежно від наявності його вини у даній ДТП. При цьому, будь-які докази наявності підстав для звільнення [PERSON] від цивільно-правової відповідальності (завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого) у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.» Відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Таким чином, максимальна сума моральної шкоди, яка може відшкодовуватися страховиком, становить 5000 грн. (100 000 грн. ч 5 %). Вказаний розмір відшкодування не заперечується і самим відповідачем. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди суд виходить з такого. Як зазначено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що внаслідок ДТП позивачка раптово та несподівано втратила найріднішу людину - маму, були знищені її сімейні та родинні зв'язки. Через страждання та хвилювання, викликані смертю мами, погіршився стан здоров'я позивачки, що підтверджується наявними у справі медичними документами (а.с.12-14). У зв'язку із зазначеними обставинами, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності суд вважає, що заподіяна позивачці моральна шкода, перевищує розмір ліміту відповідальності страховика, а отже з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 5000 грн. (п'ять тисяч гривень). На підставі викладеного і

Outcome: partial