Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 15.11.1977 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони спільно придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м. Позивач вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу в порядку\~ст. 70 СК України. Шлюб розірвано у 2015 році. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, про причин своєї неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами. В звязку з цим на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України суд постановляє заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (арка справи 6), шлюб розірвано за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 14 грудня 2015 року (арк. справи 10), що набрало законної сили 06 січня 2016 року. З рішення вбачається, що позивач [PERSON] у позовній заяві вказала, що шлюбні стосунки з [PERSON] фактично припинені з січня 2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, в період шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2001 року придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв.м., договір зареєстрований у Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.05.2001 року (арк. справи 5). У відповідності зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї\~постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Необхідно зазначити, що право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Частиною 1\~ст. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Таким чином, встановивши, що придбання спірної квартири відбулось в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та в зв'язку з ненаданням доказів відповідачем на підтвердження її купівлі за особисті кошти, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, в якому також має бути визнане за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по 1/2 його частині без його поділу в натурі.

Outcome: approved