Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Головного управління ДФС у Кіровоградській області, ПАТ КБ «ПриватБанк», Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області, в якому просить визнати за нею (позивачем) право власності на автомобіль MAN 19414, державний номер [NUMBER]; звільнити з-під арешту автомобіль MAN 19414, державний номер [NUMBER], накладений постановою від 21.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП 54318436), актом опису та арешту майна боржника від 31.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП № 54318436), постановою № 5092 від 16.02.2015 року (державний виконавець Літвінова, ВП № 44338317), постановою № 29031/1 від 10.02.2010 року (державний виконавець Літвінова), постановою № 26306 від 16.06.2009 року (державний виконавець Потьомкін), постановою від 08.08.2008 року (ВП № 8435294); визнати за нею (позивачем) право власності на напівпричіп «RENDERS», державний номер [NUMBER]; звільнити з-під арешту напівпричіп «RENDERS», державний номер [NUMBER], накладений постановою від 21.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП 54318436), постановою № 5092 від 16.02.2015 року (державний виконавець Літвінова, ВП 44338317), постановою № 29031/1 від 10.02.2010 року (державний виконавець Літвінова), постановою № 26306 від 16.06.2009 року (державний виконавець Потьомкін), постановою від 08.08.2008 року (ВП 8435294). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2011 року по справі № 2-47/2011 їй (позивачу) виділено в натурі автомобіль MAN 19414, державний номер [NUMBER], та напівпричіп «RENDERS», державний номер [NUMBER], які згідно зі свідоцтвами про реєстрацію РСА 76703 від 15.12.2006 року та РСА 763704 від 15.12.2006 року зареєстровані за [PERSON] Також зазначає, що на автомобіль MAN 19414, державний номер [NUMBER], накладено арешт на підставі: постанови від 21.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП № 54318436), акту опису та арешту майна боржника від 31.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП № 54318436); постанови № 5092 від 16.02.2015 року (державний виконавець Літвінова О.П., ВП № 44338317); постанови № 29031/1 від 10.02.2010 року (державний виконавець Літвінова О.П.); постанови № 26306 від 16.06.2009 року (державний виконавець Потьомкін); постанови від 08.08.2008 року (ВП №8435294), та на напівпричіп «RENDERS», державний номер [NUMBER], також накладено арешт на підставі: постанови від 21.08.2017 року (державний виконавець Шудря К.В., ВП № 54318436); постанови № 5092 від 16.02.2015 року (державний виконавець Літвінова О.П., ВП № 44338317); постанови № 29031/1 від 10.02.2010 року (державний виконавець Літвінова О.П.); постанови № 26306 від 16.06.2009 року (державний виконавець Потьомкін); постанови від 08.08.2008 року (Ленінський ВДВС, ВП №8435294). Позивач також зазначила, що боржником за виконавчими провадженнями, в межах яких накладено арешт на автомобіль MAN 19414, державний номер [NUMBER], та напівпричіп «RENDERS», державний номер [NUMBER], є[PERSON], який не є власником зазначеного рухомого майна. Ухвалою від 06.10.2017 року відкрито провадження у справі за вказаною вище позовною заявою та справа призначена до судового розгляду (а.с. 32). Ухвалою від 06.10.2017 року у справі № 405/5088/17 (провадження №2-з/405/76/17) за заявою про забезпечення позову представника позивача [PERSON] [PERSON], судом вжито заходи забезпечення позову по даній цивільній справі шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: автомобіля марки MAN 19414, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER], синього кольору, свідоцтво РСА 763703 від 15.12.2006 року, який зареєстровано за [PERSON] (а.с. 33-37). Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON]підтримав позицію свого довірителя щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, викладену у позові, просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав заяву від 22.11.2017 року за вх. № 28385 про розгляд справи без його участі (а.с. 68). Від представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло письмове заперечення на позовну заяву, зареєстроване в суді 30.11.2017 року за вх. № 29212, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що пунктом 2 постанови державного виконавця від 31.01.2011 року (ВП № 19661881) про повернення виконавчого документа стягувачу, в звязку з неможливістю встановлення місця проживання боржника, припинено чинність арешту майна боржника за виконавчим провадженням [PERSON] з примусового виконання судового наказу № 2н-203/10, виданого 05.03.2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, тому арешт, накладений постановою державного виконавця від 08.06.2010 року (ВП № 19661881) при виконанні зазначеного судового наказу вже знятий 31.01.2011 року (а.с. 69-72). Від представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду також надійшла заява, зареєстрована в суді 30.11.2017 року за вх. № 29211, про розгляд справи без участі представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.73). Відповідачі [PERSON], ГУ ДФС у Кіровоградській області, Державна служба України з безпеки на транспорті, та третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 85-87) та розпискою про вручення судової повістки (а.с. 84), - в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Заслухавши представника позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, враховуючи заперечення проти позову представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2011 року (справа № 2-47/11, провадження № 2/4748/11), яке ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.08.2012 року залишено без змін та яке (рішення) відповідно набрало законної сили 08.08.2012 року, - [PERSON] виділено в натурі з спільного майна подружжя автомобільMAН 19414, державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 76703 від 15.12.2006 року, та напівпричіп «RENDERS»,державний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 763704 від 15.12.2006 року (а.с. 90-95). Постановою державного виконавця Шудрі К.В. від 21.08.2017 року в межах зведеного виконавчого провадження № 54318436 накладено арешт на майно боржника за виконавчим провадженням [PERSON], зокрема, на автомобіль MAN 19414, 1999 року випуску, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 763703 від 15.12.2006 року, та напівпричіп «RENDERS», 1994 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 763704 від 15.12.2006 року, що підтверджується інформацією про виконавче провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с. 12-13). Постановою державного виконавця від 31.08.2017 року державним виконавцем Шудрею К.В. в межах виконавчого провадження № 54318436 описано та накладено арешт, зокрема, на автомобіль MAN 19414, 1999 року випуску, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 9-11). Відповідно до довідки Територіального сервісного центру 3541 Регіонального сервісного центру МВС України у Кіровоградській області № 31/11/3541-1204 від 11.08.2017 року згідно з даними бази даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС України та АІС «Автомобіль» Компан-Україна станом на 10.08.2017 року на транспортні засоби:MAN 19414, 1999 року випуску, синього кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 763703 від 15.12.2006 року, та напівпричіп «RENDERS», 1994 року випуску, білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію РСА 763704 від 15.12.2006 року, накладено обмеження (арешт), а саме: - 28.03.2015 року - стягнення Ленінським ВДВС на користь «Укратрансінспекції», ВП № 44338317, державний виконавець Літвінова, вих. №5092 від 16.02.2015 року; - 18.06.2010 року - стягнення Ленінським ВДВС на користь ЗАТ ПАТ КБ «ПриватБанк», державний виконавець Літвінова, вих. № арешту 29031/1 від 10.02.2010 року; - 24.06.2009 року - стягнення на користь держави, державний виконавець Потьомкін, вих. арешту № 26306 від 16.06.2009 року; - 19.08.2008 року - стягнення Ленінським ВДВС, ВП 8435294 від 08.08.2008 року (а.с. 8). Крім того, у вказаній вище довідці зазначено, що власником вище вказаних транспортних засобів є [PERSON] На підставі наданих позивачем доказів, досліджених в судовому засіданні, судом встановлено, що на транспортні засоби: MAN 19414, державний номерний знак [NUMBER], та напівпричіп «RENDERS», державний номерний знак [NUMBER], як на майно, що зареєстроване за [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію РСА 763703 від 15.12.2006 року, свідоцтво про реєстрацію РСА 763704 від 15.12.2006 року відповідно) протягом 2008 - 2017 років накладалися арешти в межах виконавчих проваджень, боржником за якими є [PERSON] При цьому, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.06.2011 року, яке набрало законної сили, зазначене рухоме майно виділено [PERSON] в натурі із спільного майна подружжя. Однак, накладені арешти на виділене в натурі рухоме майно на теперішній час позбавляють можливості [PERSON], зокрема, у встановленому законом порядку зареєструвати за собою право власності на таке майно, що унеможливлює реалізацію останньою права володіти, користуватися та розпоряджатися спірним майном. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Положення наведених правових норм свідчить про правомірність вимоги [PERSON] про визнання права власності на спірне майно, яке виділене їй в натурі зі спільного майна подружжя на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Обставини, встановлені в ході розгляду даної справи свідчать про те, що позивач [PERSON] позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися спірним майном в звязку з накладенням на останнє арештів в межах виконавчих проваджень боржником за якими вона ([PERSON]М.) не є. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону № 1787-19 від 17.02.2017 року, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Аналіз вищевказаних норм Закону вказує на те, що арешт майна є однією з виконавчих дій по зверненню стягнення на майно саме боржника за виконавчим провадженням, а в разі коли право власності на майно, на яке накладено арешт, належить іншій особі, накладений арешт знімається згідно з постановою виконавця на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Враховуючи доведення позивачем [PERSON] належності їй в порядку, визначеному законом, спірного майна, а саме: автомобіля MAN 19414, державний номер [NUMBER], та транспортного засобу напівпричепу «RENDERS», державний номер [NUMBER], суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати права власності на вказане майно та з метою забезпечення реалізації останньою права на володіння, користування та розпорядження зазначеним майном арешт, накладений на це майно в межах виконавчих проваджень, за якими боржником є[PERSON], слід зняти. Щодо позиції відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність необхідності зняття арешту, накладеного постановою виконавця від 08.06.2010 року в межах виконавчого провадження ВП № 19661881 на майно боржника [PERSON] в звязку з припиненням його чинності на підставі п. 2 постанови виконавця від 31.01.2011 року, судом відзначається, що відомості про накладення зазначеного арешту станом на 10.08.2017 року не виключено з бази даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС України та АІС «Автомобіль» Компан-Україна, що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 3541 Регіонального сервісного центру МВС України у Кіровоградській області № 31/11/3541-1204 від 11.08.2017 року. При цьому, відповідно до постанови виконавцявід 31.01.2011 року підставою для припинення чинності арешту всього майна боржника [PERSON] є повернення виконавчого документа стягувачу в звязку із неможливістю зясувати місце проживання боржника. Відповідно до розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5,строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, який (строк) обчислюється з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Таким чином, враховуючи, що з часу повернення виконавчого документу (з 31.01.2011 року) минуло три роки, з урахуванням обчислення такого строку з 01 січня 2012 року, та враховуючи ненадання учасниками даного судового розгляду, зокрема, третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області оригіналу, або належним чином засвідченої копії постанови виконавця від 31.01.2011 року позбавляє можливості у встановленому законом порядку виключити відомості про накладення арешту на майно боржника [PERSON] з бази даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС України та АІС «Автомобіль» Компан-Україна, що порушує право позивача [PERSON] на реалізацію права власності на спірне майно, а відновлення такого права в даному випадкуможливе лише в порядку, передбаченому ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна. За наведених обставин вимога позивача про звільнення спірного майна з-під арешту, накладеного на підставі постанови виконавця [PERSON] від 08.06.2010 року (вих. № 29031/1 від 10.02.2010 року) є обґрунтованою та з підстав, викладених вище, є такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 3048,50 грн., понесені позивачем [PERSON] по справі, залишити по фактично понесеним останньою. Вирішуючи питання щодо чинності застосованих судом ухвалою від 06.10.2017 року у справі № 405/5088/17 (провадження №2-з/405/76/17) заходів забезпечення позову судом відзначається наступне. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved