Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, до повноліття дитини та на аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно, і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позовні вимоги в поданому позові обґрунтовує тим, що 31.12.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, за актовим записом №581, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія І-ОІ №210050 від 31.12.2016 року. Від шлюбу, 17.12.2017 року у них народилася дитина, син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження від 21.11.2017 року, серія І-ЖС №351340. Між тим, починаючи з квітня 2017 року їх шлюбне життя не склалося, і вони з відповідачем проживають окремо, хоча і знаходяться у зареєстрованому шлюбі. Дитина живе разом з нею. Усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно. Но теперішній час вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує допомогу в розмірі 860 гривень, що в теперішній час вкрай недостатньо для свого існування. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.12.2016 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], згідно копії Свідоцтва про шлюб серії І-ОІ №210050 від 31.12.2016 року. За час спільного проживання у сторін народилася дитина: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії І-ЖС №351340 від 21.11.2017 року. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач записаний батьком дитини, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дитини. Згідно ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а аткож дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, а також право на утримання вагітна дружина. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина та дружини не надає. Відомостей, щодо наявності в нього інших стягнень по виконавчим листам суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач працездатний, хронічних захворювань не має, на утриманні нікого не має. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, беручи до уваги, що відповідач працездатний, хронічних захворювань не має, на утриманні нікого не має, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача має бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, на утримання малолітньої дитини та аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, на утримання дружини. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. Згідност. 430 ч.1 п.1 ЦПК Українизазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial