Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила: - розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - « [PERSON] ». В обґрунтування своїх вимог вказала, що між ними було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що стосунки розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, проживають окремо з 2018 року, сімейного життя не ведуть. Спору про поділ спільного майна не мають. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 20 травня 2019 р. о 15:30 годині. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його вдсутність. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.03.1999 року сторони, які є громадянами РФ, зареєстрували шлюб, про що Відділом РАЦС Адміністрації міста Мурманська, складено відповідний актовий запис №556 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконкомом Засульської с/р Лубенського району Полтавської області 14.10.2004 р.) Згідно ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. В зв`язку з тим, що сторони є громадянами Російської Федерації, до правовідносин, що між ними виникли, суд вважає необхідним застосувати норми Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Україною відповідним Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 р. (далі- Конвенція). Відповідно до п. 1 ст. 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. П. 1 ст. 29 Конвенції передбачено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Отже, за умови, коли подружжя, які є громадянами Російської Федерації, проживає на території України і один з них бажає ініціювати процедуру розірвання шлюбу, то він може звертатися з відповідною позовною заявою до загального місцевого суду в Україні і суд в такому випадку повинен застосовувати законодавство Російської Федерації. Згідно ч. 2 ст. 16 СК РФ шлюб може бути припинений шляхом його розірвання за заявою одного або обох з подружжя. Розірвання шлюбу відбувається в судовому порядку за наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей (ч. 1.ст. 21 СК РФ). Розірвання шлюбу відбувається якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе (ч. 1 ст. 22 СК РФ). Згідно ч. 1 ст. 25 СК РФ у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Позивач та відповідач однією сімєю не проживають з 2018 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суперечки щодо розподілу спільного майна подружжя у сторін на даний час не має. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Таким чином, заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Судовий збір позивач просила не стягувати з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved