Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що сторони являються батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Відповідач проживає окремо від дітей, на їх утримання у добровільному порядку кошти не надає, виходячи з чого позивач просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнила позовні вимоги та просила суд стягувати на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, на кожну дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився однак направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав. Встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач є батьком дітей, які народилися від шлюбу, а саме [PERSON] [INFO] та [PERSON] 29.06.2014 р.н які проживають, разом із своєю матірю позивачем по справі. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За домовленістю між батьками дітей той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на їх утримання. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 31 липня 2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні.

Outcome: approved