Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 15 березня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом тривалого періоду подружжя припинило подружні стосунки, поновлення яких позивач не бажає, а тому позивач просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер. Позивач позов підтримала із зазначених в позовній заяві підстав, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Між сторонами існують сімейні правовідносини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області 15 березня 2002 року, актовий запис №6 зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, сім'я розпалась, подружжя протягом тривалого часу разом не проживає, спільного господарства не ведуть, тому суд приходить до висновку, що відповідно до ст.104 Сімейного кодексу Україні, шлюб підлягає розірванню в судовому порядку. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння та наміру зберігати сім'ю та зважаючи, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved