Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, на даний час шлюб розірвано, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, у зв'язку з тим, що на утримані останнього знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України неявка позивача, відповідача та його представника не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.12.1997 року Виконкомом Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно довідки №918 від 07.09.2013 року, виданої Міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею (а.с.22). Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.36). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.37). На підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.03.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON] у розмірі по 1/6 частці заробітку відповідача на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки вих.№91/б від 13.03.2014 року [PERSON] з 20.08.2001 року працює на посаді інженера в ТОВ «Укравтозапчастина», його дохід за період з 01.09.2013 року по 28.02.2014 року склав 14102,38 гривень (а.с.64). Таким чином, добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини - [PERSON] не надає, хоча є працездатним. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач має регулярний постійний дохід (працює в ТОВ «Укравтозапчастина» та отримує заробітну платню), а інші обставини, які б давали підстави для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у частці від доходу її батька. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Таким чином, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд враховуючи, що [PERSON] має ще двох дітей, які перебувають на його утримані, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, виходячи з принципу розумності, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини його доходу, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial