Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що після одруження з [PERSON] 28 вересня 2005 року змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Поряд з тим, вказала, що з самого народження разом з батьками проживала в [INFO] , де і проживає в даний час з власною сім»єю. Головою даного двору, в якому проживає, є її баба - [PERSON]. Крім того, зазначила, що будинок, в якому проживала разом з батьками, в експлуатацію не введений, інвентарна справа на будинок відсутня. Проектна документація на будинок не розроблялась. Будинок знаходиться на земельній ділянці призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га, яка була передана у власність [PERSON] на підставі рішення №140 Кудринецької сільської ради народних депутатів від 16.12.1997 року, проте технічна документація щодо відведення у власність земельної ділянки не вироблена до цього часу, державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку не вироблявся. Також зазначила, що у вересні 2005 року разом з чоловіком з дозволу баби [PERSON] та батька [PERSON] перейшли жити в недобудований житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці по вул.Л.Українки, 12 в с.Михайлівка, де власними силами і за власний кошт добудували його, виконали внутрішнє оздоблення і весь необхідний ремонт включаючи встановлення дверей та вікон. Новозбудований будинок знаходиться на відстані кількох метрів від старої хати, де вона проживала з батьками до одруження і його орієнтовна площа за даними сільської ради складає 62 кв.м., житлова площа 50 кв.м. Наприкінці вересня 2015 року її батько, який ніколи не проживав у спірному будинку, почав чинити перешкоди у користуванні ним, намагався вигнати її, чоловіка та їхніх дітей з нього. Дані обставини змусили її звернутись до сільської ради, відділу Держгеокадастру у Борщівському районі Тернопільської області, Борщівського РБТІ, для отримання необхідної документації для звернення до суду з позовом про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. При цьому зазначила, що баба [PERSON] не заперечує проти отримання нею права власності на будинок. Проте, через відсутність необхідних документів та невизнання її права відповідачем [PERSON], який є її батьком, вважає, що її права щодо власності на будинок порушені та підлягають захисту виключно у судовому порядку. А тому, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Михайлівка по вул. Л.Українки, 12 Борщівського району Тернопільської області. До початку розгляду справи по суті, а саме 04 лютого 2016 року позивач звернулася до суду з заявою про зміну предмету позову, згідно якої просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с.Михайлівка вул.Л.Українки, 12-А1 Борщівського району Тернопільської області, посилаючись на обставини, викладені вище, а також зазначила, що у вересні 2005 року, вона разом з чоловіком з дозволу баби [PERSON] та батька [PERSON] перейшли жити в недобудований житловий будинок, що знаходиться на тій самій земельній ділянці по вул.Л.Українки, 12 в с.Михайлівка, яка була надана її бабі відповідно до рішення № 140 Кудринецької сільської ради. Вона та її чоловік, власними силами і за власний кошт добудували його, виконали внутрішнє оздоблення і весь необхідний ремонт включаючи встановлення дверей та вікон. У даному будинку вона з чоловіком постійно проживали з вересня 2005 року і в цьому будинку у них народилися троє дітей. Її батько, який не проживав у спірному будинку впродовж останніх 10 років, почав чинити перешкоди у користуванні ним, намагався вигнати її, чоловіка та їхніх дітей з нього. Дані обставини змусили її звернутись до сільської ради, відділу Держгеокадастру у Борщівському районі Тернопільської області, Борщівського РБТІ, для отримання необхідної документації. 23.10.2015 року вона замовила і Борщівському РБТІ виготовлення технічної документації на новозбудований будинок, в якому проживає разом з сім»єю. В січні 2016 року було завершено виготовлення Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок. Новозбудованому будинку присвоєно номер 12-А1 по вул.Л.Українки. Загальна площа житлового будинку складає 98, 2 метрів квадратних, з них 51, 6 житлова площа, 46, 6 площа допоміжних приміщень. Інвентаризаційна вартість будинку по вул. Л.Українки, 12-А1 складає 261754 грн. При цьому зазначила, що баба [PERSON] не заперечує проти отримання нею права власності на будинок. В зв»язку з чим просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, що знаходиться в с.Михайлівка по вул. Л.Українки, 12-А1 Борщівського району Тернопільської області. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] під час судового розгляду позов, з підстав, наведених у поданій до суду заяві, підтримали повністю. В подальшому від участі в розгляді справи відмовилися кожен з них, зокрема, подав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без їх участі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»являлася. До суду подала заяву, згідно якої вказала, що позов визнає, розгляд справи просить провести без її участі. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в ході судового розгляду позов не визнали. В подальшому, через затягування розгляду спору із-за систематичної неявки в судове засідання позивача та її представника, подали до суду заяви, в яких розгляд справи розгляд справи просили провести без їх участі, врахувавши подані заперечення щодо позову і в такому відмовити. Представник відповідача [PERSON] селищної рад в судове засідання не з»явився. Від селищного голови [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої розгляд справи просив провести без представника відповідача, при цьому, зазначивши, що відповідач позов визнає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився. Представник такого [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив провести без його участі. Заслухавши в ході судового розгляду пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено судом, в с. Михайлівка Борщівського району Тернопільської області по вул. Л.Українки 12 знаходиться господарство, головою якого на даний час є [PERSON] та яке станом на 15 квітня 1991 року відносилрся до двору колгоспника, членами якого були 6 осіб, в тому числі позивач та відповідач [PERSON], а головою [PERSON]. Зазначені обставини, сторонами оспорені не були, стверджені довідкою Кудринецької сільської ради № 1650 від 05.10.2015р., № 1367 від 02.09.2016р., даними по господарської книги за особовим рахунком № 546 за 1991-1995рр. Поряд з тим, встановлено що рішенням виконкому Борщівської районної ради депутатів трудящих від 20.06.1989 року №186 відповідачу [PERSON] дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в с.Михайлівка по вул.ЗКК-27 дім 288 на земельній ділянці площею 0, 08 га та видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику. Станом на 01.01.1992 року будинок був ним побудований. Рішенням №140 від 16.12.1997 року чотирнадцятої сесії двадцять другого скликання «Про відміну рішень 14 сесії 21 скликання від 10.11.1993 року та 15 сесії 21 скликання від 28.01.1994 року про безплатну передачу у приватну власність земельних ділянок, громадянам якими вони користувалися на той час та прийняття рішення про безплатну передачу земельних ділянок розміром 0, 60 га, йому було передано для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0, 08 га та для ведення особистого підсобного господарства 0, 52 га. Рішенням №43 від 28.08.2015 року виконкому Кудринецької сільської ради його будинковолодінню присвоєно номер 12 «а» вул. [PERSON]. Відповідно до даних будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] за 1989 р. вбачається, що такому дозволено будівництво індивідуального житлового будинку, на земельній ділянці, що межує з садибою [PERSON] та садибою [PERSON] Зведений [PERSON] будинок на даний час в експлуатацію не введений, право власності на такий, у визначеному законом порядку, не зареєстровано. Особовий рахунок в органі місцевого самоврядування на вказане будинковолодіння не відкривався. 14.09.2015 року за заявою відповідача [PERSON] СПД ФОП [PERSON] на вищевказане будинковолодіння було виготовлено і видано технічний паспорт, в якому відмічено, що самовільне будівництво відсутнє, при його побудові не порушені будівельні норми і правила. При цьому, внесено дані про рік будови 1989. 30.10.2015р. за заявою позивача цим же органом виготовлено і видано технічний паспорт на будинок № 12 по вул. Л.Українки в с. Михайлівка, власниками якого зазначено 6 осіб, в тому числі позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON] При цьому, в технічний паспорт внесені різні ідентифікуючі дані щодо об»єкту такий значиться під номером 12, 12 «а», 12 А -1. Щодо характеристики об»єкту відмічно два житлові будинки 1961 року будови та 1991 року будови. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, суду показали, що дійсно [PERSON] було надано дозвіл на зведення індивідуального будинку, який було побудовано в шлюбі з [PERSON], фактично на земельній ділянці, яка була виділена з господарства по вул. Л. Українки 12 в с. Михайлівка, де проживали батьки дружини відповідача. Також показали, що позивач та [PERSON] використовують спірне майно для проживання. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно\~\~ заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо\~\~інше\~\~не встановлено цим Кодексом. При зверненні до суду позивач [PERSON], посилаючись на наведені нею обставини, просила суд визнати за нею право власності на будинок 12-А 1 по вул. Л.[PERSON], що в с. Михайлівка, на підставі ст. 344 ЦК України, тобто за набувальною давністю, так як майже з 2005 року відкрито користується спірним майном. Проте, такі твердження позивача суд не приймає, та не знаходить підставними для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1\~ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Оскільки позивачем не було стверджено обставин, які б свідчили про те, що вона добросовісно\~\~ заволоділа саме чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти таким протягом десяти років без відома та згоди законного володільця, суд не знаходить її вимоги такими, що є законними та підлягають задоволенню. В ході судового розгляду було встановлено, що спірне майно для [PERSON] не є чужим, в експлуатацію не введено, право власності на таке особою, якій було надано дозвіл на його зведення, а в даному випадку відповідачем [PERSON] не було оформлено у визначеному законом порядку, проте, з моменту зведення залишалось у його володінні та користуванні. Позивач [PERSON] користується спірним майном з відома відповідача [PERSON] А тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 344 ЦК України,

Outcome: dismissed