Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку терміном 2 місяці для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її бабусі, яка померла 7 березня 2002 року. В позові позивача зазначила, що 7 березня 2002 року померла її бабуся, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин з померлою підтверджується повторним свідоцтвом про народження її батька, [PERSON], та її свідоцтвом про народження. В результаті одруження її дошлюбне прізвище «Тумусяк» змінено на «Прус», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. В червні 2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у звязку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. На момент смерті бабусі вона була в досить молодому віці і мало розуміла юридичних наслідків оформлення спадщини. Крім того, її син дуже хворів. Також, строк для прийняття спадщини вона пропустила, оскільки не знала про наявність заповіту. Передивляючись фотокартки в сімейному альбомі, вона випадково виявила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 24 січня 2002 року, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно їй та її сестрі. Після смерті бабусі відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по вулиці А. Орловського, 58, в смт. Ярмолинці. До початку підготовчого судового засідання позивач, [PERSON], подала позовну заяву в новій редакції, в якій зазначила, що згідно із ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦКУ УРСР взнається, що спадкоємець прийняв спадину, якщо він, зокрема, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ст. 550 УЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Просила суд продовжити їй строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 7 березня 2002 року. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2018 року до участі у справі залучено [PERSON] в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2018 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Ярмолинецької селищної ради, третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], про продовження строку для прийняття спадщини із цивільною справою за позовом [PERSON] до Ярмолинецької селищної ради, третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], про продовження строку для прийняття спадщини. В позовній заяві позивач, [PERSON], зазначила, що 7 березня 2002 року померла її бабуся, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин з померлою підтверджується повторним свідоцтвом про народження її батька, [PERSON], та її свідоцтвом про народження. В результаті одруження її дошлюбне прізвище «Тумусяк» змінено на «Павленко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. В червні 2018 року вона звернулася до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у звязку з тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. На момент смерті бабусі вона була неповнолітньою та не знала про наявність заповіту. Про його існування вона дізналася із позовної заяви [PERSON] Після смерті бабусі відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по вулиці А. Орловського, 58, в смт. Ярмолинці. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Зазначила, що згідно із ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦКУ УРСР взнається, що спадкоємець прийняв спадину, якщо він, зокрема, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ст. 550 УЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. 26 листопада 2018 року позивач подала уточнену позовну заяву та просила суд продовжити їй строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 7 березня 2002 року. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 4 березня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила продовжити строк для прийняття спадщини. Суду пояснила, що 7 березня 2002 року померла бабуся позивача, [PERSON]. На момент смерті заповідача (спадкодавця) [PERSON] не знала про наявність заповіту, адже за життя бабця їй про це нічого не говорила. Зазначила, що її довірителька не була присутня на похоронах [PERSON], ніхто із родини також їй не повідомив, що існує заповіт. Влітку минулого року, коли позивач перебирала фотокартки в сімейному фотоальбомі, то виявила заповіт. Вона одразу ж пішла до нотаріуса і нотаріус відповіла їй, що заповіт дійсний. Домовленостей про поділ спадкового майна не було, до [PERSON] ніхто з такими пропозиціями не звертався. Також зазначила, що поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, крім незнання про наявність заповіту, є також та обставина, що її довіритель проживає в [INFO], вона була в молодому віці, а також тривалий час хворіла її дитина. Представник позивача, [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] підтримала, просила суд задоволити позов та продовжити позивачу строк для прийняття спадщини. Суду пояснила, що її довірителька пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, адже на момент смерті своєї бабусі була неповнолітньою та не знала про наявність заповіту. Вона дізналася про наявність заповіту лише після подачі позову її сестрою, [PERSON]. І в листопаді 2018 року звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус листом їй відмовила, оскільки позивач пропустила строк для прийняття спадщини. Представник відповідача, Ярмолинецької селищної ради Ярмолинецького району Хмельницької області, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечив, щодо задоволення позову [PERSON] поклався на розсуд суду (а.с. 27, 128). Представник третьої особи [PERSON] - адвокат [PERSON], проти задоволення позову заперечив, суду пояснив, що з дня смерті [PERSON] (спадкодавця) минуло 16 років, позивачі перебували в родинних відносинах із спадкодавцем і могли поцікавитися про існування заповіту та прийняти спадщину. Також зазначив, що між дітьми [PERSON] були домовленості щодо розподілу спадкового майна. Ствердив, що позивачі раніше знали про існування заповіту. Отже, позивачами не доведено непереборних обставин (труднощів), які свідчать про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Заслухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні позивачів, [PERSON] та [PERSON], необхідно задоволити повністю. Судом встановлено, що 7 березня 2002 року померла спадкодавець, [PERSON], бабуся позивачів, [PERSON] та [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON], копіями свідоцтв про народження позивачів та їх батьків, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7-10, 116-118). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку № 58 по вулиці Орловського (Фрунзе) в смт. Ярмолинцях (а.с. 89 зворот). 24 січня 2002 року приватним нотаріусом Ямолинецького районного нотаріального округу [PERSON] посвідчено заповіт (номер у спадковому реєстрі 8129164), згідно якого [PERSON] все своє майно заповіла онукам [PERSON] (зараз [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (зараз Павленко) [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується копією заповіту від 24.01.2002р. (а.с. 11, 15, 147). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 14, 121). 25 червня 2018 року до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] звернулася позивач ([PERSON]) через свого представника з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті баби, [PERSON]. Однак, листом приватний нотаріус відмовила [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки вона пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Ця обставина підтверджується листом приватного нотаріуса від 25.06.2018р. (а.с. 12). Позивач [PERSON] через свого представника звернулася 15 листопада 2018 року до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Але, приватний нотаріус відмовила [PERSON] у прийнятті заяви про прийняття спадщини, оскільки вона пропустила 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Зазначена обставина підтверджується листом приватного нотаріуса від 15.11.2018р. (а.с. 120). Відповідно до абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне а той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. А згідно абз. 6 п. 24 цієї Постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує наявність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, згідно із ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦКУ УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадину, якщо він, зокрема, подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. А згідно із ст. 550 УЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. В зазначеній постанові ВСУ констатував, що судам необхідно досліджувати, чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та відповідно чи вчиняв дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. 27 лютого 2019 року за № 139/02-14 від приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] на запит суду надійшла відповідь про те, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 07.03.2002р., не заводилася, відповідно, виклик спадкоємців за заповітом не здійснювався (а.с. 153). Отже, суд приходить до висновку про те, що у звязку із необізнаністю позивачів (спадкоємців) про наявність заповіту, у [PERSON] та [PERSON] були обєктивні, непереборні та істотні труднощі для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби, [PERSON], яка померла 7 березня 2002 року, тому вони пропустили строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса з поважних причин. Крім цього, суд також враховує ті обставини, що позивач по справі, [PERSON], проживає та зареєстрована в [INFO], а позивач, [PERSON], на момент смерті спадкодавця (7 березня 2002 року) була неповнолітньою. Таким чином, оскільки позивачі, [PERSON] і [PERSON], з поважних причин не подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому їм необхідно продовжити строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], яка померла 7 березня 2002 року, - терміном 3 місяці, який обчислювати з дати набрання рішенням суду законної сили. Твердження представника третьої особи про те, що позивачі знали про наявність заповіту, і позивачами не доведено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд до уваги не бере з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Представником третьої особи не надано суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень щодо обізнаності позивачів про існування заповіту та про недоведеність їх позовних вимог щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зокрема, доводи представника третьої особи про те, що позивачі знали про наявність заповіту спростовується довідкою приватного нотаріуса, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 07.03.2002р., не заводилася, відповідно, виклик спадкоємців за заповітом не здійснювався (а.с. 153). Твердження про те, що позивачі тривалий час не цікавилися спадковим майном, суд також відхиляє, адже [PERSON] та [PERSON] не знали про наявність заповіту. Так, суд розцінює критично та не бере до уваги показання свідка [PERSON], оскільки вона є зацікавленою стороною, адже проживає в [INFO] зі згоди спадкоємця [PERSON] (зятя покійної [PERSON]М.) - третьої особи, [PERSON]. Тобто, вона проживає у будинку, який увійшов до складу спадщини (належав покійній [PERSON]М.). Крім цього, в матеріалах справи є копія довіреності, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником щодо оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] (матеріали спадкової справи а.с. 72 зворот). Зокрема, дивним на думку суду є той факт, що свідок детально розповіла про події початку травня 2012 року, а саме про те, що до [PERSON] (рідного брата [PERSON]В.) телефонувала [PERSON] (позивач по справі) і повідомила, що в неї є заповіт [PERSON]; вона чула цю розмову, адже у телефоні був увімкнутий гучномовець. Жодними обєктивними доказами зазначені показання свідка не підтверджені. Тобто, суд ставить під сумнів їх достовірність. Належних і допустимих доказів того, що між позивачами [PERSON] і [PERSON] та їх спадкоємцями [PERSON], [PERSON] і [PERSON], були домовленості щодо поділу спадкового майна (житлового будинку по вул. А. Орловського (Фрунзе) № 58) та сам поділ цього майна представником третьої особи суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, позивачі, [PERSON] та [PERSON], за позовну вимогу немайнового характеру сплатили судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. кожна. Ці позовні вимоги позивачі задоволені повністю, тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивачів в сумі по 704 грн. 80 коп., На підставі викладеного,

Outcome: approved