Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Я. Стецька, буд. № 26, перейшло їй у дар, а саме цегляний житловий будинок під літ. «А» житловою площею 48,4 кв. м., загальною площею 74,6 кв. м., огорожа «1» та ворота «2» та господарськими спорудами в частці №3/4 та 1/4 частки вона успадкувала, тобто вона є законним власником будинковолодіння за адресою: м. Тернопіль, вул. Я. Стецька, буд. № 26. Крім того, у її власності перебуває земельна ділянка за адресою: м. Тернопіль, вул. Я. Стецька, буд. № 26. Колись дана земельна ділянка належала її покійному чоловікові. В 2017 році вона дізналась про те, що відповідачу [PERSON] було видано розпорядження заступником міського голови - начальником управління містобудування та архітектури розпорядження від 17.09.2002 № 42 про надання дозволу на будівництво гаража, перепланування житлового будинку з добудовою веранди та санвузла на приватній земельній ділянці за адресою вул. Я. Стецька, 26 і (ручкою дописано 26 А) та зобовязано [PERSON] виготовити проектну документацію на будівництво, погодити в управлінні містобудування та архітектурі. В подальшому 23.04.2003 [PERSON] заступником міського голови [PERSON] міської ради надано розпорядження № 41, яким присвоєно будинковолодінню, що знаходиться у приватній власності гр. [PERSON] адресний номер вул. Я. Стецька, 26А. Враховуючи, що у приватній власності [PERSON] на момент присвоєння адресного номеру у приватній власності не перебувала земельна ділянка, яка була у власності його покійного чоловіка, а на даний час дана земельна ділянка належить їй на праві власності. Жодного нового будівництва [PERSON] не проводилось. Згоди на присвоєння адресного номеру її покійний чоловік не давав, як власник земельної ділянки. Станом на сьогодні присвоєння адресного номеру [PERSON] порушує її право власності на земельну ділянку, оскільки будинок стоїть на її земельній ділянці. У [PERSON] станом на момент видачі спірних розпоряджень, не було зареєстровано право власності. Адреса ідентифікує об'єкт нерухомого майна відносно його місце розташування. Привласнення або зміна вже існуючої адреси здійснюється як для житлових будинків, адміністративних, господарських, промислових, побутових споруд або їх частин, так і для підприємств, кооперативів, автозаправних станцій. Умовою привласнення адреси є знаходження об'єкта на території земельних ділянок, що перебувають у власності, оренді або користуванні, якщо їх переміщення неможливе без знецінення або зміни призначення. Наявність поштової адреси є необхідною умовою для здійснення будь-якої операції з нерухомістю, чи то укладення договору купівлі-продажу, оренда або ж внесення в заставу. Також відсутність рішення про привласнення поштової адреси частенько є основою для відмови в реєстрації прав на такий об'єкт. У звязку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати незаконним та скасувати розпорядження заступника міського голови [PERSON] міської ради від 17.09.2002 року № 42 в частині, що стосується [PERSON] та розпорядження заступника міського голови [PERSON] міської ради від 23.04.2003 №41. У судовому засіданні позивач зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представник [PERSON] міської ради подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що відповідно до реєстраційного посвідчення 19.06.2002 за реєстром № 2871 за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності на підставі договору дарування 21/50 частин будинковолодіння за адресою: вул. Ярослава Стецька, 26. 23 жовтня 2002 року [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 228 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: вул. Стецька, 26. Отже, викладене у позовній заяві, що у приватній власності [PERSON] на момент присвоєння адресного номера земельна ділянка не перебувала не відповідає дійсності. Відтак, не відповідає дійсності твердження позивачки, що присвоєння адресного номера будинковолодінню [PERSON] порушує її право власності на земельну ділянку, оскільки будинок споруджено на її земельній ділянці. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних,- санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Також, слід зазначити, що на час прийняття оскаржуваних рішень співвласником будинковолодіння був [PERSON]. який не оскаржував прийняті рішення, а тому сплили строки позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що позивач не могла не знати про наявність оскаржуваних розпоряджень та про те, що було присвоєно адресний номер будинковолодінню [PERSON], адже з позовної заяви випливає, що [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON], проживала разом із ним. Також розпорядження є публічною інформацією. Тобто, проаналізувавши вище наведене вважаємо, що порушено строки позовної давності, а тому просимо суд застосувати норми законодавства щодо пропуску позивачем строків позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Крім цього дані розпорядження є ненормативні правові акти, а є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просять з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Позивач подав відповідь на відзиви в якому зазначив, що вона дізналася про оскаржуване розпорядження заступника міського голови лише у 2017 році, про що нею було зазначено в позовній заяві, при ознайомленні із матеріалами інвентаризаційної справи БТІ. Раніше дізнатись про оскаржуване рішення вона не могла, оскільки навіть при виготовлені документів на земельну ділянку під будинком, міською радою не було повідомлено про те, що за одним будинковолодінням числиться два номера. Таким чином не підлягає застосуванню строк позовної давності. Крім того, відповідач у власності [PERSON] не було земельної ділянки, оскільки таке право за ним не було зареєстровано. Тобто, не можна було присвоювати номер, коли у [PERSON] не було належних документів про право власності на земельну ділянку. Жодного нового будівництва [PERSON] не проводив. Згоди на присвоєння адресного номеру її покійний чоловік не давав, як власник земельної ділянки. Крім цього, були делеговані повноваження на присвоєння адрес новозбудованим житловим будинкам. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив представник [PERSON] міської ради не скористався. Представник [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив у якому зазначив обставини викладені у відзиві. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволені позову\~ виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] являвся власником земельної ділянки, площею 0,0414 га, яка розташована вул. Стецька, 26, м. Тернопіль, та житлових будинків з надвірними будівлями, що знаходяться по вулиці Я. Стецька, №26 в місті Тернополі, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ІV ТР №017671, виданою [PERSON] міською радою 17.05.1999 та свідоцтва про право на спадщину за законом. 19.06.2002 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 0,0228 га з належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0414 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території [PERSON] міської ради по вулиці Ярослава Стецька, 26, що стверджується договором дарування, за реєстром №2868. Як вбачається з державного акта на право приватної власності на землю, серія Р1 №665812, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 228 кв. м., яка розташована на території [PERSON] міської ради по вулиці Ярослава Стецька, 26, в м. Тернопіль. 19.06.2002 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 21/50 частину з належного [PERSON] будинковолодіння, що знаходиться по вулиці Ярослава Стецька, 26. У власність [PERSON] переходить житловий будинок під літ. «Б» і вбиральня під літ. «Г», що стверджується договором дарування, за реєстром №2871. Згідно реєстраційного посвідчення від 09.08.2002, за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності на 21/50 частини будинковолодіння, що знаходиться по вулиці Ярослава Стецька, 26. 26.03.2009 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтво про шлюб серія І-ИД №053710. 08.10.2009 видано дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку, серія ЯЗ №81016 замість серії ІV ТР №017671, про належність [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0414 га, яка розташована вул. Стецька, 26, м. Тернопіль. 16.11.2009 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 0,0414 га належну [PERSON] земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0414 га, що розташована за адресою: вулиця Ярослава Стецька, 26, м. Тернопіль, що стверджується договором дарування земельної ділянки, за реєстром №4364. На підставі вищевказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку, за реєстраційним номером 850918661101. 16.11.2009 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 3/4 частки з належних [PERSON] 29/50 часток будинковолодіння, в складі двох житлових будинків : під. літ. «А» та під літ. «Б» з надвірними будівлями та спорудами, а саме: 3/4 частки житлового будинку під літ. «А», загальною площею 74,6 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., що знаходиться по вулиці Ярослава Стецька, 26 в м. Тернопіль. На підставі вищевказаного договору за [PERSON] було зареєстровано право власності на домоволодіння, житлові будинки літ. А та під літ. Б з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Ярослава Стецька, 26 в м. Тернопіль, що підтверджується витягом №24509831. 12.06.2010 помер [PERSON], що стверджується свідоцтво про смерть серія І-ИД №102060 від 12.06.2010. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2011, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 29/200 часток будинковолодіння в складі двох житлових будинків: під. літ. А та під. літ. Б з надвірними будівлями та спорудами. Що знаходиться під №26 по вулиці Я. Стецька в місті Тернополі. Як зясовано судом, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 228 кв. м., яка розташована на території [PERSON] міської ради по вулиці Ярослава Стецька, 26, в м. Тернопіль та 21/50 частини будинковолодіння, житловий будинок під літ. «Б» і вбиральня під літ. «Г», що знаходиться по вулиці Ярослава Стецька, 26. Стаття 41 Конституції України визначає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується \~та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Посилання позивача, що [PERSON] не належить на праві власності земельна ділянка, площею 228 кв. м., яка розташована на території [PERSON] міської ради по вулиці Ярослава Стецька, 26, в м. Тернопіль, спростовується договором дарування від 19.06.2002, за реєстром №2868 та державним актом на право приватної власності на землю, серія Р1 №665812. В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Частиною 10\~статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»\~встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У свою чергу, систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Як вбачається з рішення [PERSON] міської ради №4/3/60 від 06.06.2002 «Про передачу повноважень управлінню містобудування та архітектури, делегувати повноваження управління містобудування та архітектури міської ради при розгляді та вирішенні звернень громадян міста з наступних питань: надання дозволу на добудову, перебудову, узаконення раніше збудованих споруд на території приватних будинковолодінь; присвоєння адрес новозбудованим житловим будинкам. \~ \~ \~ \~Відповідно до розпорядження заступника міського голови начальника управління містобудування та архітектури від 17.09.2002 №42, [PERSON] дозволено будівництво гаража, перепланування житлового будинку з добудовою веранди та санвузла на приватизованій земельній ділянці за адресою вул. Я. Стецька, 26. Зобовязати громадян, вказаних в п.п. 1, проектну документацію на будівництво погодити в управління містобудування та архітектури. Також, суд зазначає, що [PERSON] звернувся із заявою про присвоєння адресного номеру до Управління містобудування та архітектури [PERSON] міської ради. Як зясовано судом, адресний номер вулиці Ярослава Стецька, 26 а, в м. Тернопіль не був задіяний. Розпорядженням заступника міського голови начальника управління містобудування та архітектури від 23.04.2003 №41, присвоєно будинковолодінню, що належить на праві приватної власності [PERSON] адресний номер вул. Я. Стецька, 26 А. Таким чином, враховуючи, що у власності [PERSON] перебувала вищевказана земельна ділянка та будинковолодіння по вулиці Ярослава Стецька, 26, в м. Тернопіль, суд приходить до висновку, що в управління містобудування та архітектури [PERSON] міської ради у 2002 році були повноваження та підстави щодо надання дозволу [PERSON] на будівництва гаража, перепланування житлового будинку з добудовою веранди та санвузла на приватизованій земельній ділянці за адресою вул. Я. Стецька, 26. Також суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ \~Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта незаконним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній Законом компетенції органу, який видав цей акт. Проте позивач не зазначив, за захистом якого порушеного права чи інтересу він звернувся до суду і яким чином розпорядження заступника міського голови начальника управління містобудування та архітектури [PERSON] міської ради від 17.09.2002 №42 та від 23.04.2003 №41 порушують його права. При цьому суд зазначає, що позивач не подав належних та допустимих доказів, що за [PERSON] зареєстровано права власності на нерухоме майно за присвоєним адресним номером по вул. Я. Стецька, 26 А, м. Тернопіль, а також позивач не довів, що спірні розпорядження, які видані у 2002 та 2003 році порушують його права та інтереси, з врахуванням того, що власником земельної ділянки та будинковолодіння по вул. Я. Стецька, 26, в м. Тернополі, у 2002 та 2003 році був [PERSON] Також позивач не довів, що спірні розпорядження, не відповідають\~вимогам законодавства,\~яке діяло\~на час\~їх прийняття\~або виданізаступником\~міського голови\~ начальника\~управління містобудування\~та архітектури [PERSON] міської ради без відсутності повноважень. Аргумент відповідачів, що позивач пропустив строки для звернення до суду з вказаним позовом, суд не приймає до уваги, оскільки відповідачі не подали належних та допустимих доказів, що позивачу було відомо поза межами позовного строку про наявність спірних розпоряджень. Щодо інших аргументів або міркувань позивача та відповідача також не дають підстав для висновку про порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачами, а тому відсутні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed