Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити факт прийняття спадщини після померлого [INFO] року батька [PERSON], в якому зазначає, що після його смерті вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, предметами домашнього вжитку, а саме: меблями, посудом, сільськогосподарським приладдям та обробляла земельну ділянку, яка належала померлому та розташована в [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що встановлення факту прийняття спадщини їй необхідно для реєстрації права власності на частину земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS]. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вказаний позов з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що позов [PERSON] є безпідставним. Третя особа [PERSON] позов не визнав, оскільки вважає його безпідставним про ,що надав суду письмові заперечення. Третя особа [PERSON] позов визнав та вважає його обґрунтованим та таким ,що підлягає задоволенню. Суд вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі вважає, що заява необґрунтована і задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу в редакції 1963 року, який діяв на час їх виникнення. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року в с.Вишпіль Житомирського району Житомирської області помер [PERSON]. Спадщину після померлого прийняла його дружина [PERSON], яка 26 квітня 2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з жилого будинку [ADDRESS] та з земельної ділянки площею 0,8487 гектара з яких: 0,2442 га. розташована, [ADDRESS], а ділянки площею 0,3430 га. та площею 0,2615 га. розташовані на [ADDRESS]. 12 лютого 2007 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка успадкувала майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ВСК «Світоч» с.Оліївка, Житомирського району та області в розмірі 7593 гривень, що становить 0,17 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства станом на 01.01.2001 року, належного померлому, на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER], виданого Оліївською сільською радою Житомирського району та області 28.10.2003 року (а.с.73). Вищезазначені свідоцтва ніким не оспорюються, предметом розгляду в суді не були. Статтею 548 ЦК України (в ред. 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно із нормами ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи зі змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, окрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] посилається на те, що після смерті батька [PERSON] вона вступила у володіння та управління майном спадкодавця, а саме: предметами домашнього вжитку, посудом, меблями, лопатами та іншим майном, обробляла батькову земельну ділянку (город), що розташований по [ADDRESS]. В якості доказів суду був наданий для огляду чоловічий костюм та посуд (тарілки). Разом з тим, [PERSON] не було надано переконливих і достовірних доказів того, що оглянутий чоловічий костюм та посуд(тарілки) належить саме її батьку [PERSON] (відповідачі заперечують той факт), як не надано переконливих і достовірних доказів того, що вона забрала зазначене май но у своє володіння протягом строку, встановленого ч.2 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. Крім того, земельна ділянка, яку нібито обробляла позивачка увійшла у спадкову масу і на яку 26 квітня 2001 року видано свідоцтво про спадщину за законом та яка згідно договору дарування від 14 серпня 2010 року була подарована сину [PERSON]. Враховуючи наведене, позивач в контексті вимог ст.549 ЦК України (в ред. 1963 р.) не є такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], а відтак її вимоги щодо факту прийняття спадщини, є необґрунтованими. Згідно ч.1 ст.548 ЦК України (в ред.1963 року), виникнення цивільних правовідносин для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України (в ред.1963 року). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Приписи ст.ст.1, 3 та 15 ЦПК України, передбачають захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається до суду. З аналізу зазначених норм вбачається, що захисту підлягає тільки порушене право особи, а тому задоволення вимог спадкоємця можливе у разі доведеності обставин, що свідчать про прийняття ним спадщини у відповідності до вимог ст.ст.1268 та 1269 ЦК України, в т.ч. і подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини у визначений судом додатковий строк. Отже, встановивши, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті батька [PERSON], спадщину у встановлений строк не прийняла, оскільки постійно не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заяву нотаріусу у встановлений законодавством строк не подала, доказів поважності причини його пропуску також не надала. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доводи позивача щодо недобросовісних дій [PERSON], якими створено перешкоди у прийнятті нею спадщини, можуть бути зазначені підставою позову для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, але не є безумовною підставою для встановлення факту прийняття спадщини позивачем. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином суд не вбачає підстав для встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку.

Outcome: dismissed