Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 244. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з втратою почуття любові та поваги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Ухвалою суду від 12.06.2019 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 02.07.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що заперечує проти розірвання шлюбу та просив суд надати строк для примирення, оскільки має бажання зберегти сім`ю. Ухвалою суду від 08.07.2019, клопотання відповідача було задоволено, сторонам надано строк для примирення тривалістю один місяць, провадження по справі зупинено. 09.08.2019 ухвалою суду провадження у справі відновлено, справу призначено до підготовчого судового засідання. 19.09.2019 від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивач в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач та його представник, у підготовчому судовому засіданні, визнали уточнений позов у повному обсязі та не заперечували проти його задоволення. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає приписам ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 244. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 19.01.2010, актовий запис № 58, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 10.02.2016 року. На підставі аналізу наданих доказів, з урахуванням визнання позову відповідачем, який просить розірвати шлюб, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених у позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення відповідно до ст. 112 СК України. Згідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбних відносин подружжя є непорозуміння, а також різні погляди на сімейні відносини та на обов`язковість ведення спільного господарства. Враховуючи, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Таким чином, оскільки примирення між сторонами є неможливим, позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, що свідчить про втрату почуття любові та поваги сторонами один до одного, та призвело до фактичного розпаду сім`ї і примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити, шлюб між позивачем та відповідачем розірвати. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 768,40 гривень. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 1000,00 грн. Отже суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, в частині стягнення на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved