Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить, з врахуванням уточнення позовних вимог, повернути їй житлове приміщення, а саме житловий будинок [ADDRESS] , на праві власності, мотивуючи тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути спірний об`єкт нерухомості. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала, просить справу розглянути без її участі, у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. 27.05.2021 року через канцелярію суду позивачем подано додаткові письмові пояснення з доданими до них копіями документів без доказів надіслання їх іншому учаснику справи - відповідачу. Статтею 43 ЦПК України передбачено право позивача надавати суду пояснення. Проте відповідно ст.189 ЦПК України зібрання доказів у справі загального позовного провадження можливе лише на стадії підготовчого провадження, яке ухвалою суду від 22.04.2021 року закрито. Згідно з ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4). У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.5). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч.9). З огляду на наведені процесуальні норми в сукупності, суд не бере до уваги та не приймає до розгляду додані до додаткових письмових пояснень позивача письмові докази, оскільки вони заздалегідь не були надіслані позивачем відповідачу та подані суду після закриття підготовчого провадження без обґрунтування поважності причин подання їх поза межами встановленого законом строку. Крім того, частина з них подана позивачем повторно. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задоволити, з мотивів у ньому наведених. Заслухавши пояснення позивача та покази свідка [PERSON] , розглянувши доводи позивача, наведені у позові та заперечення відповідача, викладені у відзиві, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Із наданих в судовому засіданні пояснень позивача та показів свідка [PERSON] , яка доводиться позивачу дочкою, а відповідачу рідною сестрою, судом встановлено, що позивач зареєстрована та постійно проживає одна в житловому будинку [ADDRESS] , що також стверджується наявними у матеріалах справи довідками Зарічанської сільської ради Житомирської області. Позивач стверджує, що вона є власником спірного житлового будинку [ADDRESS] , оскільки вона його побудувала; житловий будинок вибув з її володіння незаконно, без її згоди, внаслідок обману зі сторони відповідача, яка забрала всі правовстановлюючі документи на будинок, а тому звернулася до суду з позовом вперше та просить його їй повернути. У відповідності до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2011 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. було посвідчено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким [PERSON] , зі згоди своєї дружини [PERSON] , подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , що стверджується копією цього договору. Зокрема у пункту 12 цього договору зазначено, що дружина дарувателя [PERSON] дає свою згоду на дарування вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено Овруцькою державною нотаріальною конторою Житомирської області 29.08.2011 року за реєстром № 2-1377. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір дарування від 29.08.2011 року в судовому порядку недійним не визнавався і є правомірним. 10.02.2017 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Кулініч Н.А. видано [PERSON] у спадковій справі № 53/2016 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його мати [PERSON] , спадщина на яку видано це свідоцтво складається з: житлового будинку [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. 29.08.2011 року та зареєстрованого КП «Коростеннгське МБТІ ЖОР» 05.09.2011 року, номер запису 202, в книзі2, реєстраційний номер 30495126, що стверджується копією цього свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину від 10.02.2017 року відповідно до вимог ст.1301 ЦК України недійсним за рішенням суду не визнавалося. Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2017 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за кадастровим номером 1824282500:01:001:0256 для його обслуговування за цією ж адресою зареєстровано 10.02.2017 року за [PERSON] , що стверджується копією цього витягу. Згідно з ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідач є добросовісним набувачем спірного житлового будинку [ADDRESS] , яка заволоділа ним на відповідній правовій підставі - внаслідок спадкування. Оскільки спірний житловий будинок вибув з володіння позивача внаслідок відчуження його іншим співвласником - чоловіком позивача, за її (позивача) добровільною згодою - тобто внаслідок відчуження його особою, яка мала право його відчужувати, на підставі нотаріально посвідченого правочину дарування, який недійсним в судовому порядку не визнавався, відтак у позивача відсутнє право на витребування цього будинку у добросовісного набувача - відповідача, що є підставою для відмови в позові. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. Тому

Outcome: dismissed