Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям, мотивуючи тим, що 01 лютого 1992 року, вона- [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], про що 01 лютого 1992 року виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 3. [PERSON] та відповідач [PERSON] прожили у спільному шлюбі 23 роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, останнім часом стосунки між ними поступово погіршувалися. Вони неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно їх вирішувати та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках за останній час нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їх розмов, позивачка прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім»ю. З підстав наведених вище, збереження їх сім»ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, однак відповідач звертатися зі спільною заявою про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану відмовляється. Тому, у відповідності до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється, внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому, норма вказаної вище статті надає їй право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст.. 110 СК України, зокрема таких як її вагітність та наявність спільних дітей віком до одного року - відсутні. Тому, позивачка вважає за необхідне, на підставі ст.. 112 СК України, постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і її чоловіка. Таким чином позивачка просить розірвати шлюб, укладений 01 лютого 1992 між нею - [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований виконавчим комітетом Давидівської сільської ради Якимівського району Запорізької області по актовому запису № 3 від 01 лютого 1992 року. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON]». Позивач [PERSON] в судове засідання надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання також надав письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення даних вимог. В зв'язку з тим, що у справі наявні документи, які підтверджують те, що сторони подали до суду заяви, де просили розглянути справу за їх відсутності, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заяви сторін, суд вважає, що позовна заява законна, обгрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: підтверджуються матеріалами, які надані позивачем по справі, а саме: копіями паспортів позивачки та відповідача; копією свідоцтва про шлюб; письмовими заявами сторін. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до ст.174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка просить залишити її прізвище без змін, тому суд вважає за потрібне залишити прізвище «[PERSON]» після розірвання шлюбу без змін. Отже, суд приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110,112 СК України та

Outcome: approved