Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Відділ реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Обґрунтовуючи позовну заяву зазначає, що відповідно до Ордеру № 00245 серія УГ виданого на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради від 07.05.1978 року № 297 мій батько [PERSON] , 1948 року народження, є власником квартири в [ADDRESS] . До складу його сім`ї входила дружина (мама позивача) - [PERSON] та донька (позивач) - [PERSON] . Вказує, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідач по справі [PERSON] , не проживає в квартирі з 1985 року, про точне місце його фактичного проживання позивачеві нічого не відомо. Позивач стверджує, що в даній житловій квартирі станом на 30.06.2020 року відповідно до відомостей реєстру територіальної громади зареєстрована лише вона, однак відповідно до по-квартирної карточки форма Б, у зазначеній житловій квартирі мешканцями значаться: [PERSON] (відповідач по справі), [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] (позивач) та [PERSON] (був знятий з реєстрації в [ADDRESS] ) та [PERSON] (була знята з реєстрації в [ADDRESS] ). Наявність запису про реєстрацію (проживання) [PERSON] , 1948р.н. н едозволяє позивачеві завершити процедуру приватизації квартири в якій вона проживає з народження, у зв`язку зі смертю голови сім`ї - її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також вона змушена сплачувати за дані послуги в більшому розмірі так як все нараховується згідно кількості зареєстрованих у житлі осіб, тощо. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати [PERSON] , 1948р.н., таким що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Згідно ухвали суду від 29.10.2021 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак у матеріалах справи міститься заява її представника адвокат Бойко Б.Б. від 10.10.2021 року, в якій просить суд розгляд справи по суті провести без їх участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про час ті місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні згідно позовної заяви та долучених до неї доказів встановлено, що [PERSON] , 1948р.н., є власником квартири в [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною житловою площею 28,90 кв.м., до складу його сім`ї входила дружина (моя мама) - [PERSON] та я (донька) - [PERSON] , що підтверджується копією ордеру № 00245 серія УГ виданого на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради від 07.05.1978 року № 297. Згідно долученої до позовної заяви копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 19 березня 2018 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області слідує, що [PERSON] померла [INFO] . З акту про фактичне місце проживання від 27.08.2020 року, виданого директором ТОВ «Наш-Добробут» Афанасьєвим М.Ю. вбачається, що відповідач по справі [PERSON] , 1948р.н., зареєстрований, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з 1985 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі\~ст.405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). Звертаючись до суду з позовом, позивач просила захистити права шляхом визнання колишнього співмешканця власника майна [PERSON] , 1948р.н таким, що втратив право користування житлом в порядку\~ст. 391 ЦК України\~з огляду на його не проживання у будинку протягом тривалого часу (з 1985 року). Так, механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначають «Правила реєстрації місця проживання громадян», затверджені\~постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року. Відповідно до п. 3 Правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Таким чином, саме на вказані органи державної влади покладено обов`язок здійснювати облік та реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання громадян. Судом встановлено, що згідно довідки начальника відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 1886/18-06 від 16.09.2021 року, відповідач [PERSON] , зареєстрованим по місту Ужгород не значиться. Крім того, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС, УДМС України в Закарпатській області [PERSON] , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Також, згідно наданої позивачем довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні № 2502/18-21 від 30.06.2020 року, за адресою [ADDRESS] , станом на 30.06.2020 року зареєстрованою значиться тільки позивач [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Отже, під час розгляду справи обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, наявності будь-яких перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем житловим приміщенням судом не втановлено та відповідач не зареєстрований у спірній квартирі в [ADDRESS] на час розгляду справи. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак, позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вимог позову, а тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed