Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.1978 року. 25.08.2020 року їх шлюб рішенням суду розірвано. Під час перебування у шлюбі з відповідачем їй було встановлено другу групу інвалідності безстроково у зв`язку з онкологічним захворюванням. З 31.10.2012 року вона перебуває на обліку в Покровському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області і отримує пенсію за віком в розмірі 2467,79 грн. Після виявлення у неї захворювання та встановлення інвалідності, їх стосунки з відповідачем суттєво погіршились і з того часу він став мешкати окремо від неї. В останні декілька років їх спільного проживання основним джерелом доходу їх родини була пенсія відповідача, яку він отримує після тривалої роботи на вугільних підприємствах регіону та розмір його пенсії становить близько 14000 грн. на місяць. У зв`язку з її захворюванням вона потребує продовження лікування. Вона перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога, у червні-липня 2020 року знаходилась на лікуванні у хірургічному відділенні і весь свій дохід витрачає на лікування та підтримання здоров`я. Крім того, вона самостійно утримує квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю з колишнім чоловіком і оскільки коштів їй не вистачає утворилась заборгованість по сплаті комунальних послуг в декілька тисяч. Пішовши від неї, чоловік залишив її без матеріальної підтримки, а отриманих нею коштів ледь вистачає на життя після оплати лікування та сплати комунальних послуг. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу на її утримання зі всіх видів його доходів безстроково. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що у 2009 році у неї виявили цукровий діабет, тоді відповідач сказав, що це її проблеми і вона повинна вирішувати їх самостійно і перестав давати кошти, почав підіймати на неї руку. У 2013 році чоловік пішов від неї і вони почали мешкати окремо. У 2019 році у неї виявили онкологічне захворювання, вона пішла до чоловіка просити допомоги, але від відмовив їй та сказав, що вона повинна вирішувати всі свої проблеми самостійно. Крім того, у неї великий борг за тепло та уся субсидія витрачається на погашення цієї заборгованості. Також, у неї хвороба судин і дуже поганий зір. Вона отримує пенсію за віком з 2012 року та на теперішній час її пенсія складає 2725 грн. У 2019 році їй встановили інвалідність у зв`язку з онкологічним захворюванням. На теперішній час їй матеріально допомагає донька, але цих коштів все одно не вистачає на лікування. Наполягала на задоволені позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, надав відзив, в якому пояснив, що [PERSON] в позові зазначає, що після виявлення в неї захворювання та встановлення 06.05.2019 року рішенням Міжрайонної МСЕК м. Покровська Донецької області інвалідності - їх стосунки суттєво погіршилися, він почав проживати окремо за іншою адресою, а з 25.08.2020 року за рішенням суду шлюб між нами було розірвано. Однак, вказане не відповідає дійсності, адже фактично шлюбні та сімейні відносини між ними було припинено ще з 2013 року, з того часу він почав проживати окремо від [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22.07.2020 року про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] , адже були зазначені ним при обґрунтуванні позовних вимог та не заперечувалися [PERSON] , яка належним чином була повідомленою про розгляд справи та отримувала копію його позовної заяви. Таким чином, починаючи з 2013 року він не проживав із позивачем по справі однією сім`єю як чоловік та дружина. Відповідно до ч. 2, ч. З ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. [PERSON] стала непрацездатною у зв`язку із досягненням пенсійного віку до розірвання шлюбу. Припинення шлюбу не позбавляє одну із сторін права на утримання непрацездатної дружини чи чоловіка, але за наявності умов, передбачених ст. 75 СК України. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» - розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Розмір пенсії [PERSON] , про який вона сама зазначає в своїй позовній заяві, складає 2467,79 грн., що є більшим за визначений законом прожитковий мінімум, тому в розумінні частини 4 ст. 75 СК України позивачка не є такою, що потребує матеріальної допомоги. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15, коли особа отримує пенсію по інвалідності, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-1111цс17. Аналогічні правові висновки, з посиланням на зазначені постанови Верховного Суду України, викладені і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі N 758/4690/15-ц (провадження N 61- 27192св18), від 27 грудня 2018 року у справі N 165/1728/17 (провадження N 61-3163св18). Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України у справах № 6-3066цс15 від 13.04.2016 року та № 6-1111цс17 від 16.08.2017 року. На підставі вищевикладеного вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позивач отримує пенсію, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому відповідно до ч.4 ст.75 СК України її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги. У зв`язку з вищевикладеним просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 09.09.1978 року перебували у шлюбі, який було зареєстровано Димитровським міськвиконкомом, актовий запис № 392 (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійний посвідченням [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідки покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 09.02.2021 року, [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 2467,79 грн. (а.с.10). За період з 2019 року по перший квартал 2020 року [PERSON] доходів не отримувала, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.11). Згідно довідки відділу ведення Реєстру територіальних громад Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 03.06.2020 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , 1956 року народження (а.с.13) Згідно довідки МСЕК від 06.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с.13). Згідно довідки лікувально-діагностичного відділення МЦМЛ від 17.10.2018 року, [PERSON] , 1956 року народження, перебуває на обліку у лікаря-ендокринолога (а.с.14). Згідно довідки КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» від 16.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зверталась одноразово до лікаря-гінеколога при оформленні МСЕК, до лікаря-хірурга в лікувально-діагностичне відділення (а.с.15, 17-18). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4163/692, [PERSON] , [INFO] , рекомендовано уникати мікротравм, носіння вільного теплого взуття, продовжити прийом норма вена, аскорутіна, плесталоза, дотримання дієти, спостереження ендокринолога та сімейного лікаря за місцем мешкання, планові курси інфузійної терапії в умовах х/в двічі на рік, надані рекомендації щодо правильного питання та ведення здорового способу життя (а.с.16). Згідно довідки Онкологічного центру м.Донецька, [PERSON] , [INFO] , проведено лікування - 4 цикли нелад`ювантної ПХТ, 11.09.2018 року операція радикальна мастектомія зліва, післяопераційний курс променевої терапії (а.с.19). [PERSON] несе витрати на придбання ліків та проходження обстежень, що підтверджується чеками, квитанціями (а.с.20-23). [PERSON] самостійно несе витрати по сплаті комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рахунками (а.с.24-45). Згідно довідки Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 27.04.2021 року, [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 14950,80 грн. (а.с.75-76). Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи вказані норми матеріального права можна дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17, постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 296/5385/17 (провадження № 61-4187св 18) та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18). Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на час ухвалення рішення суду прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, становить 1769 гривень. Проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач отримує пенсію за віком, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому відповідно до ч.4 ст.75 СК України її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову та про інші витрати позивачем не заявлено, інші учасники справи щодо відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, до суду не зверталися, то суд вважає за необхідне судовий збір віднести за рахунок держави. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed