Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «АВТО ПРОСТО» про захист прав споживачів, а саме: про визнання Договору № 711679 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі», який укладено 17.11.2014 року між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО» у м.Запоріжжя. Згідно умов укладеного Договору, а також п.п.3,17,19,22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст. 1 зазначеної угоди, а позивач - є їх споживачем. Позивач вважає, що в умовах цього Договору наявне відображення дії пірамідальної схеми під назвою «система придбання в группах АвтоТак». З аналізу положень ст. 2 Договору та Розділу ІІ Договору вбачається, що виникнення права на отримання нею автомобіля залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а вирішення питання щодо надання їй права на отримання автомобілю залежить лише від волі відповідача (ТОВ «Авто Просто»), який на власний розсуд приймає таке рішення. Інформація щодо кількості балів, отриманих учасником групи в залежності від кількості внесків, та осіб в групі, що отримали право на отримання автомобіля - є конфіденційною, у не може бути перевірена нею, як учасником групи/стороною договору. Крім того, сама процедура прийняття рішення щодо надання права на отримання автомобіля в даному випадку не може бути перевірена нею ніяким чином, є складною, двозначною, незрозумілою для неї схемою визначення лише права на отримання автомобіля через механізми сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків. Таким чином, за умовами Договору право отримання нею товару (автомобіля) залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а розподіл фонду групи учасників системи проходить по пірамідальній схемі, коли отримання товару одним із учасників групи можливе лише в разі накопичення достатінх фінансових ресурсів шляхом залучення коштів інших учасників групи без інвестування товаристом власних коштів. В подальшому учасник системи, який отримав товар, продовжує сплачувати внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам системи, тобто один учасник програми за свої власні кошти оплачує товар іншому учаснику програми. Крім того, виплати грошових коштів на користь відповідача, здійснені нею за умовами Договору, не створюють, по суті, для відповідача будь-яких обов'язків. При цьому, вона сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично лише за можливість одержання права на купівлю товару, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Позивач вважає, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить її, як споживача, в оману. Тому наведений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції, включено в умови спірної угоди. Позивач зазначає, що оскільки вона сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТАК, то спірна угода порушує її права, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що вводить споживача в оману. Позивач також зазначає, що згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України це є підставою для визнання угоди недійсною. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. При цьому зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Позивачем також надано до суду письмові пояснення до позову про захист прав споживачів та до заперечень відповідача, мотивуючи наступним. Позивач зазначає, що відповідач з позовними вимогами не погодився та надав заперечення, до яких долучив постанову ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс 13. По перше, з цього приводу слід зазначити, що у вказаній справі (№ 6-40цс 13) мова йде про «Угоду щодо придбання автомобіля» між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та іншою фізичною особою, але при цьому, не надано жодного доказу того, що ця «Угода» є тотожною з оскаржуваним [PERSON] договором. Виходячи з наведеного не можна стверджувати про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем є ідентичними чи, навіть схожими, з тими правовідносинами, мова про які йде у постанові ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс 13. Відповідач має обґрунтувати свої заперечення належними доказами згідно ст. 58 ЦПК України. Таким чином, позивач вважає надану відповідачем постанову ВСУ від 11.09.2013 року, справа № 6-40цс 13, на яку він посилається в запереченнях, як обов'язкову для виконання - в цьому випадку, неналежним доказом. По друге, у ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено про таке - Ч. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Ч. 3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: п.3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; п.12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; п.13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; п.15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; Ч. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Окрім цього, у відповідності до ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З комплексного аналізу Договір № 711679 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» (надалі по тексту - Договір) можна зробити очевидний висновок, що: -він в цілому прописаний заплутано, неоднозначно, важкий для тлумачення навіть для осіб з юридичною освітою (незважаючи на речення, вирвані Відповідачем з контексту про те, що підписанту, нібито, «все зрозуміло і він вважає умови справедливими та вигідними для себе»); -обов'язки Відповідача щодо, так званого, «адміністрування фінансових активів» є досить абстрактними, виключають будь-яку відповідальність Відповідача, а також мають занадто завищену ціну, як для такої «послуги» - так, з приблизних арифметичних розрахунків вбачається, що з урахуванням внесення Позивачем щомісячних 84 внесків, вона сплачує їх 7 років. За рік позивач сплатила відповідачу близько 90 тис. грн., отже за сім років приблизна сума внесків може скласти - 630 тис. грн. Зважаючи на дійсну ринкову вартість автомобіля, який Позивач може отримати (близько 230 тис. грн.), - переплата, яка є по суті, платою Відповідачу за послуги з «адміністрування фінансових активів» складе 400 тис. грн., а це 170 % від вартості автомобіля. -ціна на автомобіль (сума щомісячних внесків) змінюється Відповідачем в односторонньому порядку. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що Договір, вочевидь, є несправедливим для Позивача, оскільки його умови порушують принцип добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, а діяльність Відповідача є нечесною підприємницькою практикою. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Підтвердженням вищевикладеного також є фактична відмова відповідача з?являтись в судове засідання, з метою уникнення обов'язку надавати відповіді на незручні питання, а також ігнорування запиту суду щодо надання доказів (інформації). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, при цьому його явка, за клопотанням позивача, за ухвалою суду від 27.04.2016 р. була визнана обов'язковою. Представником відповідача, до розгляду справи по суті, було подано до суду заперечення на позов, де останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог мотивуючи наступним. Статтею 1 Договору № 711679 від 17.11.2014 р. передбачено, що предметом Договору є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Передбачені Договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Договорі «Періодичні платежі». Розмір одного періодичного платежі становить 1,1905% (або 1/84) від ціни автомобіля та визначається в Додатку № 1 до Договору. Учасник зобов'язаний сплатити таку кількість періодичних платежів, яка є достатньою для сплати повної ціни автомобіля, - тобто, всього 84 внесків. Загальна кількість періодичних платежів та щомісячної винагороди названа в Договорі як «Графік внесків». Підпис Учасника в Договорі № 710001 стоїть із текстом наступного змісту: «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АвтоПросто, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку з укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе». Тобто, підписавши Договір, відповідно до п.12.1.5 ст. 12 Розділу ІІ Договору, Учасник має 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак,причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити «АвтоПросто» шляхом подання заяви до центрального офісу. Крім того, представник відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду, що 11.09.2013 року Верховним Судом України, за результатами розгляду вищевказаної заяви ухвалено Постанову № 6-40цс13, відповідно до якої заяву ТОВ «Авто Просто» задоволено, ухвалу ВВСУ скасовано, справу направлено на новий розгляд до ВССУ. При цьому, ВСУ було встановлено, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» не вбачається порушень ст.ст. 18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів». За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 17.11.2014 року у м.Запоріжжя між сторонами у справі було укладено Договір № 711679 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі» разом з Додатком №1, Додатком № 2 (а.с. 5-11). Згідно умов укладеної угоди, а також п.п.3, 17, 19, 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст. 1 угоди, а позивач є їх споживачем. На виконання угоди позивачем на користь відповідача було сплачено 90863,51 грн., що підтверджено копіями квитанцій доданими позивачем до матеріалів справи. Відповідно до ст. 2 Договору та загального комплексного аналізу інших положень Договору ТОВ «Авто Просто» зобов'язаний вчинити дії щодо організації і створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур, необхідних для передачі автомобіля учаснику системи, який одержав право на отримання автомобіля, зокрема відповідач формує групу учасників для придбання автомобіля, до якої включає позивача, створює фонд учасників за рахунок сплачених ними щомісячних платежів, здійснює оплату автомобілів виробнику чи дистриб'ютору за рахунок коштів, сплачених учасниками системи, складає асигнаційні акти, здійснює адміністративні процедури щодо передачі автомобіля учаснику системи, який одержав таке право, здійснює адміністрування груп. Розділом 2 Договору визначено Правила функціонування системи придбання в групах «АвтоТак», а саме - передбачено порядок надання права учаснику системи на отримання автомобіля через механізми накопичення внесків та пропозиції авансових внесків, шляхом складання асигнаційних актів. Аналізуючи умови укладеної угоди між сторонами та додатків до неї, суд дійшов висновку, що в їх умовах наявне відображення дії пірамідальної схеми під назвою «система придбання в групах АвтоТак». Таким чином, за умовами угоди право отримати товар позивачем залежить від внесення коштів іншими учасниками системи «АвтоТак», а розподіл фонду групи учасників системи проходить по пірамідальній схемі, коли отримання товару одним із учасників групи можливе лише в разі накопичення достатніх фінансових ресурсів шляхом залучення коштів інших учасників групи без інвестування товариством власних коштів. В подальшому учасник системи, який отримав товар, продовжує сплачувати внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам системи, тобто один учасник програми за свої власні кошти оплачує товар іншому учаснику програми. Крім того, виплати грошових коштів, здійснені позивачем, не створюють для відповідача будь - яких обов'язків. При цьому, позивач сплачує відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично лише за можливість одержання права на купівлю товару, яке надається не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Таким чином, в діяльності ТОВ «Авто Просто» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, яка вводить споживача в оману. Отже, наведений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції, включено в умови спірної угоди. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивно. Згідно з п.7 ч.3 ст. 19 цього Закону забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними Тому, на підставі викладеного суд вважає, що Договір, укладений між сторонами у справі, здійснений з використанням нечесної підприємницької практики та спрямований на утворення, експлуатацію, сприяння розвитку пірамідальних схем, а діяльність відповідача підпадає під ознаки п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція повністю співпадає з правовими висновками суду касаційної інстанції, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України від 28.05.2012 року № 10-729/0/4-12 щодо деяких спірних питань судової практики при вирішенні спорів про визнання недійсними (розірвання) договорів по адмініструванню фінансових активів для придбання товарів у групах. Крім того, в Постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах (справа № 6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи,є такою, що вводить споживача в оману. Суд вважає, що оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак, то спірна угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що дійсно вводить споживача в оману. Крім того, суд вважає, що згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України це є підставою для визнання угоди недійсною. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Тому за правилами ст.88 ЦПК України та згідно ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2016 року становить 1378 гривень), оскільки вказана позовна вимога є немайнового характеру.

Outcome: approved