Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вказавши, що з 17.01.2006 року по 26.11.2010 рік вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.11.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду місце проживання сина після розлучення визначено разом з нею. в даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, аліменти не сплачує. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у вихованні. Відповідач відбував покарання та був засуджений з 10.12.2014 року по 23.08.2017 рік. Поведінка та образ життя відповідача не змінився. На сьогоднішній день дитина вже виросла 14 років, фактично не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів. Вона як мати забезпечує гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою оточення дитини, має постійну роботу, забезпечує дитину одна. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та не надає коштів на її утримання, не дарує на день народження подарунки. На підставі зазначеного, вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав відносно дитини у відповідності до законодавства України. 03.07.2020 року з відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради на адресу суду надійшла відповідь в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.01.2005 року по теперішній час. Ухвалою судді від 10.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, розпочато загальне позовне провадження, призначено по справі підготовче засідання. 11.09.2020 року від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Бартош Н.О. надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти прийняття заочного рішення, а також висновок органу опіки та піклування від 10.09.2020 року №01.1-01-23-145. Ухвалою судді від 16.09.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, при цьому від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивача та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] від 17.01.2006 року [PERSON] та [PERSON] 17.01.2006 року зареєстрували шлюб у Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що було зроблено актовий запис №16. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.06.2006 року, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [INFO] народився [PERSON] , мати якого - [PERSON] , батько - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №213. Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.11.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.06.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2011 року і до повноліття дитини. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №28036228, боржник [PERSON] має заборгованість за виконавчим листом Приморського районного суду м.Маріуполя №2-1007 від 22.06.2011 року у сумі 146840,43 грн. Згідно довідки про звільнення Серія ДНП №00412, [PERSON] відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 10.12.2014 року по 23.08.2017 року та був звільнений по відбуттю строку покарання. З довідки про доходи, виданої ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] працює в ФОП [PERSON] баристою, і її заробітна плата за липень, серпень 2019 року складає 6350,22 грн. Згідно характеристики виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює баристою та зарекомендувала себе як відповідальний, кваліфікований спеціаліст. З колегами знаходиться в дружніх відносинах. Відповідно до характеристики виданої класним керівником [PERSON] та директором ЗОШ №26 [PERSON] на ім`я [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається у 8-б класі Маріупольської ЗОШ №26. За період навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень, має навчальні досягнення достатнього рівня. Сумлінно ставиться до навчання, навчається в повну міру своїх можливостей, на уроках завжди уважний, активний, має добрий загальний розвиток. Виховує [PERSON] мати [PERSON] яка приділяє належну увагу вихованню дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. [PERSON] завжди охайний, доглянутий, забезпечений всіма необхідними для розвитку та навчання речами. Батько [PERSON] з родиною не проживає, зв`язок зі школою не підтримує, навчанням та поведінкою дитини не цікавиться. З інформації виданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18.09.2019 року випливає, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За висновком виконавчого комітету Маріупольської міської ради як органу опіки та піклування від 10.09.2020 року №01.1-01-23-145 вважається доцільним позбавлення батьківським прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною, не піклується про його фізичний і розумовий розвиток, не проявляє до нього батьківської турботи, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, не сплачує заборгованість по аліментам. На підставі ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.п.15,26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не готують до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що відповідач [PERSON] маючи сина, тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню та утриманню, не піклується про його здоров`я, духовний, фізичний і етичний розвиток, не готує його до самостійного життя, що дає підстави суду позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина. Питання щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору судом не вирішується, оскільки позивач не наполягала на їх стягненні.

Outcome: approved