Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, у якому просить надати дозвіл на тимчасові поїздки за межі України, а саме в Туреччину з донькою [PERSON], [INFO], в період з 15.08.2015 по 01.10.2015 року без згоди та супроводу її батька [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.08.2012 року у неї та відповідача народилася донька [PERSON]. В шлюбі сторони не перебували, а тому актовий запис про народження проведений відповідно до ст.126 СК України. Разом сторони фактично ніколи не мешкали і не мешкають, шлюбних відносин не мають, сумісне господарство не ведуть. Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Між сторонами була домовленість, що відповідач в добровільному порядку буде надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідач надавав її на власний розсуд, а останнім часом, з березня 2015 року, відповідач матеріальної допомоги не надає. Крім того, чинить перешкоди, безпідставно відмовляючи надати нотаріально посвідчену згоду на вивіз доньки за кордон. Натомість позивач матеріально утримує спільну дитину та піклується про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток, бажає виїжджати з дитиною за межі України для відпочинку, оздоровлення та розширення світогляду доньки. У травні 2015 року позивач неодноразово зверталася до відповідача про надання відповідної згоди, однак останній своєї згоди не надав, при цьому не зміг пояснити обґрунтованої причини такої відмови В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази\~\~подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду за межі України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 з наступними змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. В силу ст.ст. 150,155 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобовязані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №289616, виданого 11.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи, в шлюбі сторони не перебували, разом фактично не мешкали, шлюбних відносин не мають, сумісне господарство не ведуть. Дитина [PERSON], [INFO] мешкає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні та вихованні. Цей факт підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку №358, наданої 26.05.2015 року КП «Жилкомсервіс». Відповідач з березня 2015 року перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, без пояснення причин відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на тимчасові виїзди доньки за територію України у літній період. Вивіз дитини\~\~за кордон\~\~потрібен для\~\~відпочинку дитини за кордоном разом з позивачем з метою фізичного, морального та духовного розвитку дитини, розширення її світогляду. На території України позивач має постійне місце мешкання та постійно проживати за кордоном не має на меті. Відповідач не надав, відповідно до вимог ч. 3 ст.10 ЦПК України докази\~щодо неможливості надати дозвіл позивачу з дитиною на перетинання кордону України для відпочинку\~\~та оформлення документів , повязаних із перетинанням кордону України, котрі б суд узяв до уваги. Відповідно ст.150 Сімейного кодексу України\~на батьків покладено обовязок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї, своєї Батьківщини, також покладено обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобовязані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст..152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог до ст.155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України\~\~і вїзду\~\~в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У звязку з тим, що\~\~в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] зловживає своїм правом надання дозволу на вивіз дитини за межі України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Тобто, законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вмотивованість, обґрунтованість\~\~позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved