Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 31 липня 2015 року вона надала у борг відповідачу 1000,00 Євро, які останній зобовязався повернути до 30 листопада 2015 року, про що між ними було укладено договір позики. В установлений термін [PERSON] боргу не повернув, а тому позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогами повернути грошові кошти. 08 грудня 2015 року відповідач повторно склав розписку, в якій зобовязався повернути вищевказаний борг до 30 грудня 2015 року. У звязку з вищенаведеним позивач просить стягнути з відповідача в її користь грошові кошти в розмірі 1000,00 Євро, що станом на 22 лютого 2016 року еквівалентно 29790,00 грн., а також понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак звернулася до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у її відсутності, а також змінила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача в її користь грошові кошти в розмірі 29790,00 грн., що станом на 22 лютого 2016 року еквівалентно 1000,00 Євро., не заперечує щодо заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Як вбачається із боргових розписок (а.с.7, 8), відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] 1000,00 Євро, які зобовязався повернути до 30 грудня 2015 року. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII Про зовнішньоекономічну діяльність, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, на думку суду, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Суд, аналізуючи зазначені норми права, приходить до висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Зазначена правова позиція сформульована у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14. Офіційний курс валют, встановлений Національним Банком України станом на 22 лютого 2016 року (а.с.10), складає 2979,00 грн. за 100,00 Євро, відтак сума заборгованості становить 29790,00 грн. (1000,00 х 29,79 = 29790,00), а тому суд вважає, що вона у вищевказаній сумі підлягає стягненню з нього в користь позивача, тому що для цього є законні підстави. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача сплачені останньою при зверненні до суду 551,20 грн. судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved