Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що 14 лютого 2012 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Із за різних поглядів на спільне сімейне життя з січня 2015 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки і перестала вести з ним спільне господарство. З цього періоду відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала в тому ж обсязі і з тих же підстав і зокрема зазначила, що в зв'язку з різними поглядами на спільне сімейне життя припинила з відповідачем сімейні відносини. Вважає, що збереження шлюбу є не можливе. Змінила вимоги в частині стягнення аліментів, оскільки відповідач працює, просить стягнути аліменти на її користь в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів на дитину щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судове засідання не одноразово не з'являвся. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2012 рок укладено шлюб між позивачкою та відповідачем, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, зроблено відповідний актовий запис за №02./а.с 3/ Від шлюбу мають сина, [PERSON] [INFO] /а.с. 8/. Із-за різних поглядів на спільне сімейне життя з січня 2015 року сторони припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Відповідач матеріальної допомоги позивачці на утримання дитини не надає. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя подружжя не склалося через різницю в поглядах на сімейне життя, внаслідок чого виникали часті сварки та суперечки, що негативно позначилося на відносинах між подружжям. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам дружини та інтересам їхньої дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання про наявність підстав для розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач участі у вихованні сина не приймає, допомоги на її утримання в натуральній або грошовій формі не надає, працює та отримує заробітну плату, тому суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягнути в частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial