Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вимогами до ПАТ «Кредитпромбанк», просить визнати недійсною додаткову угоду №002665 від 28.01.2013 до кредитного договору №002665/FDD16-13 від 28.11.2007 посилаючись на те, що, з 28.01.2013 кошти позивача в розмірі 1337525, грн., відповідно до договору №002665/FDD16-13 строкового банківського вкладу фізичної особи «Класичний» перебували на депозитному рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Кредитпромбанк». Вказує на те, що позивачем було підписано додаткову угоду від 28.01.2013 № 002665-1 до договору №002665/FDD16-13, відповідно до якої вклад використовується як засіб забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28.11.2007 №41.1/05/07-Z, в якому позивач виступає поручителем. Вказує на те, що перед підписанням додаткової угоди про строковий банківський вклад «Класичний» жодний працівник ПАТ «Кредитпромбанк» як в усній, так і в письмовій формі не повідомив про те, що в разі введення тимчасової адміністрації до банку, кошти, які виступають залогом, не будуть повернуті, навіть в межах визначених законом та гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суми відшкодування за вкладами. Вважає дану угоду недійсною та просить її скасувати. В судове засідання представник позивача не з`явився. Через канцелярію суду 12.07.2017 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» не з`явився. Через канцелярію суду 16.01.2019 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на безпідставність її вимог. Суд, вивчивши надані докази в їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що 28.01.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Класичний» №002665/FDD16-13, яким банк відкриває вкладнику депозитний рахунок № [NUMBER] та приймає від вкладника на цей рахунок грошові кошти в сумі 1337525,00 грн., строком на 12 місяців та 2 дні, строком з 28.01.2013 до 30.01.2014 на умовах та в порядку, встановлених договором. Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору строкового банківського вкладу, [PERSON] було проінформовано про всі його істотні умови, що підтверджується підписом позивача на договорі, й [PERSON] засвідчила, що зміст умов договору їй зрозумілі. При таких обставинах власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору строкового банківського вкладу та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеного нею договору та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Встановлено, що 28.01.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 002665-1 до договору №002665/FDD16-13, відповідно до якої вклад використовується як засіб забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 28.11.2007 №41.1/05/07-Z, в якому позивач виступає поручителем. Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні додаткової угоди до кредитного договору [PERSON] було проінформовано про всі її істотні умови, що підтверджується підписом позивача на угоді, й [PERSON] засвідчила, що її зміст їй зрозумілий. При таких обставинах власні дії позивача, що виразилися у підписанні додаткової угоди до договору строкового банківського вкладу та здійсненні напису щодо ознайомлення з її умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою. В минулих судових засіданнях позивачкою та її представником не надано жодного доказу, що додаткова угода № 002665-1 від 28.01.2013 укладена нею під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, через що має бути визнана недійсною на підставі ст.233 ЦК України. Представник відповідача, в своїх запереченнях на позовну заяву, наголосив на тому, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., про що зроблено запис за №1441 у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, права вимоги за кредитним договором №41.1/05/07-Z від 28.11.2007 та всіма забезпечувальними договорами до нього, перейшли до ПАТ «Дельта Банк» (включаючи право звернення на предмет застави, а саме кошти на депозитному рахунку). Позивачка неодноразово зверталася до ПАТ «Дельта Банк» з питанням щодо повернення коштів із депозитного рахунку. ПАТ «Дельта Банк» надавало позивачу відповідні пояснення та пропозиції щодо вирішення даного питання. Проте, позивач не скористалась жодним із запропонованих їй варіантів. Крім того, позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить визнати додаткову угоду до кредитного договору недійсною на підставі п.1 ст.230 ЦК України, оскільки їй не було надано необхідної інформації, що дає можливість дати вірну оцінку цій угоді, тим самим її навмисно ввели в оману щодо обставин, які мають істотне значення. При цьому, проаналізувавши спірну додаткову угоду та вищенаведені норми законодавства, суд встановив, що угода містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, з якими позивач була ознайомлена при її укладенні, тому твердження позивача [PERSON] , що укладена угода вчинена під впливом обману, є надуманими. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 207 ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов`язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу). У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом не встановлено підстав недійсності додаткової угоди, укладеної між сторонами під час її вчинення. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed