Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 01.07.2014 року її було звільнено за власним бажанням у зв'язку із переходом на пенсію за віком з ВП «Шахта Димитрова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля». Загалом на підприємстві «Красноармійськвугілля» вона має стаж роботи на час звільнення більше 13 років. При звільненні відповідач своєчасно не виплатив їй заробітну плату та здійснив повний розрахунок тільки 28.08.2014 року. Також при звільнені відповідач не виплатив їй одноразову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі i середнього заробітку, але не менше для жінок при стажі 7,5 років - середньомісячного заробітку, 12,5 років - двохмісячного заробітку, 17,5 років i більше - трьохмісячного заробітку. Оскільки її стаж роботи на підприємстві у відповідача на час звільнення складав 13 років, вона має право на виплату одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що складає: 2855,51 грн. х 2 = 5711,02 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Її середньомісячна заробітна плата становить 2855,51 грн., середньоденна заробітна плата - 150,29 грн. За 56 робочих днів затримки розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 56 х 150,29грн. = 8416,24 грн. Не виплативши вчасно заробітну плату, відповідач заподіяв їй моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях у зв'язку з порушенням її законного права на вчасне отримання зароблених нею грошей, матеріальних труднощах у зв'язку з цим, порушенні її звичного життєвого устрою. Просить суд стягнути з відповідача на її користь: одноразову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 5711,02 грн.; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 8416,24 грн.; відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. (а.с. 1, 22). Позивач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, пояснив, що при звільненні позивачу не було виплачено своєчасно заборгованість з заробітної плати та одноразову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію. 28.08.2014 року позивачу перерахована заборгованість з заробітної плати, а одноразова допомога при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію не виплачена до теперішнього часу. Також позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 03.03.2000 року по 14.02.2001 року, з 05.03.2001 року по 09.03.2005 року, з 20.02.2006 року по 01.07.2014 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працювала хореографом у дитячому садку, директором клуба, була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Її стаж роботи у відповідача на час звільнення становив більше 13 років, що встановлено на підставі записів трудової книжки позивача (а.с. 5-10). Згідно довідки відповідача, середньомісячна заробітна плата позивача становить 2855,51 грн., середньоденна заробітна плата позивача становить 150,29 грн. (а.с. 11). Згідно довідки УПФУ в м. Димитров, позивач з березня 2014 року отримує пенсію за віком (а.с. 13). Згідно довідки відповідача та платіжного доручення від 28.08.2014 р., відповідачем здійснено повний розрахунок по заробітній платі з позивачем 28.08.2014 р., одноразова допомога при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію не виплачена (а.с. 27-30). Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше, зокрема, для жінок при стажі роботи в галузі понад 12,5 років - двох середньомісячних заробітків. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати підприємства. Відповідно до п.10.11 Колективного договору ДП «Красноармійськвугілля» на 2007 рік, який діє й у 2014 році, при звільненні працівника у зв'язку з виходом на пенсію при першому його звільненні з Підприємства йому виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи у галузі та середнього заробітку, але не менш, зокрема, для жінок при стажі роботи в галузі понад 12,5 років - двох середньомісячних заробітків. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до ст.18 КЗпП України, положення колективного договору поширюється на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженими ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки позивач вперше була звільнена з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію, має право на пенсію за віком та має стаж у вугільній галузі понад 12,5 років, то відповідач при звільненні повинен був виплатити їй одноразову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі двох середньомісячних заробітків, що складає: 2855,51 грн. х 2 = 5711,02 грн. Враховуючи що відповідачем до теперішнього часу не виплачена позивачу належна їй при звільненні одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію, тому за період з 02.07.2014 р. по 17.09.2014 р. (дата 17.09.2014 р. - в межах заявлених позовних вимог) позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8416,24 грн., виходячи із розрахунку: 150,29 грн. х 56 робочих днів за період з 02.07.2014 р. по 17.09.2014 р. Також суд вважає, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, яка після звільнення була виплачена позивачу тільки 28.08.2014 року, позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з порушенням її права на оплату праці, матеріальних труднощах у зв'язку з цим, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності відстоювати свої права у судовому порядку. Але сума, в яку позивач оцінила заподіяну моральну шкоду і яка за її оцінкою становить 1000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим нею моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної їй моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 300 гривень. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 487,20 грн. (243,60 грн. - щодо позовних вимог майнового характеру про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 243,60 грн. - щодо позовних вимог немайнового характеру про стягнення моральної шкоди), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.18, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: partial