Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області. Будинок належить позивачеві на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 21.09.2004 року нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстраційний № 2281. З 1986 року у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який час від часу мешкав за адресою реєстрації, але з червня 2016 року забрав з будинку свої особисті речі та виїхав, зі слів односельців, проживати в [INFO]. На даний час, маючи на меті продати вказаний будинок, позивач позбавлена можливості реалізувати продаж через те, що покупець не погоджується купувати будинок в якому зареєстрована невідома йому особа. Оскільки [PERSON] фактично не мешкає за адресою реєстрації з червня 2016 року та по теперішній час, комунальні послуги та земельний податок не сплачує, в інший спосіб витрат на утримання вказаного будинку не несе, тому позивач вимушений звернутись до суду з позовною заявою з приводу визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач та його законний представник, повідомлені судом в належний спосіб про час розгляду справи, в судове засідання не зявилися, але спрямували до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився не повідомивши про причини неявки, але його відсутність не перешкоджає розгляду даної справи. Відповідач\~\~в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив. В звязку з неявкою відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Позивач проти проведення заочного розгляду не заперечив. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: Згідно копій правовстановлюючих документів (а.с. 7-14) позивач [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області. [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області, про що свідчить довідка Старомлинівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Згідно акту Старомлинівської сільської ради від 27 червня 2017 року складеного в присутності свідків, відповідач не проживає за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області з 01.06.2016 та до теперішнього часу, тобто більше одного року. Доказів на підтвердження іншого сторонами не представлено. Зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до змісту статті 129 Конституції України, ст.ст.10,60,131 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Так, за ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та цією нормою встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: провул. Шкільний (Задніпровського полку), б. 5/2, с. Старомлинівка Великоновосілківського району Донецької області більше 1 року, будинком не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не здійснює, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved