Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на посаді медичної сестри з 01 серпня 2011 року по 03 лютого 2017 року. У день її звільнення відповідачем, в порушення норм трудового законодавства, не проведено належного розрахунку. Станом на день її звільнення заборгованість відповідача по заробітній платі за період з серпня 2016 року по лютий 2017 року склала 16\~388,39 грн. Заборгованість з заробітної плати 16\~388,39 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2016 року по травень 2017 року складає 17\~619,19 грн. Крім того вважає, що відповідач має виплатити їй середню заробітну плату за період затримки з 03 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року, що складає 8\~752,92 грн. Протиправними діями [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» їй спричинена моральна шкода. В звязку з викладеним, позивач [PERSON] просить суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати з урахуванням індексації в розмірі 17\~619,19 грн., середню заробітну лату за період затримки з 03 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року у розмірі 8\~752,92 грн., моральну шкоду у розмірі 5\~000,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з трудової книжки [PERSON] слідує, що наказом від 01 серпня 2011 року позивач була прийнята в Дочірнє підприємство «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на посаду медичної сестри, згідно з наказом № 11/П від 02 лютого 2017 року трудовий договір між позивачем та відповідачем був припинений за угодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 7 статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, згідно з якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Натомість згідно довідки [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» станом на 02 лютого 2017 року заборгованість вказаного підприємства перед позивачем з виплати заробітної плати складає 16 388 гривні 39 копійок, в тому числі: 1\~048,36 грн. за серпень 2016 року, 2\~639,33 за вересень 2016 року, 1\~517,91 за жовтень 2016 року, 2\~204,25 грн. за листопад 2016 року, 3\~746,31 грн. за грудень 2016 року, 1\~090,95 грн. за січень 2017 року, 4\~141,28 грн. за лютий 2017 року. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статтями 33, 34 Закону України «Про оплату праці», заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 708/0/4-13 від 07 травня 2013 року зазначено, що «Згідно з\~частиною шостою статті 95 КЗпП\~заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33\~Закону України «Про оплату праці»,\~у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. З розрахунку, наданого [PERSON], вбачається, що заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2016 року по травень 2017 року складає 17\~619,19 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача з [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» останнім, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не було виплачено позивачу заборгованість з заро бітної плати, а отже, перевіривши наведений позивачем розрахунок, який є правильним, виконаним відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати, та не спростований відповідачем по справі, в цій частині вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача [PERSON] з виплати їй відповідачем середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім цього, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З довідки [PERSON] підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Словянський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 07/917 від 21 липня 2017 року, наданої суду позивачем [PERSON], слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 121 грн. 16 коп. Отже, суд при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період затримки розрахунку виходить саме з цієї довідки, а не з розрахунку, самостійно виконаного позивачем. Так, середній заробіток позивача [PERSON] за час затримки розрахунку при звільнені дорівнює: 121 грн. 16 коп. х 115 днів (з дня звільнення по день постановлення рішення) = 13 933 грн. 40 коп. Отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 933 грн. 40 коп. в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., суд виходить з наступного. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем її трудових прав призвели до порушення її звичайного способу життя, вона не мала засобів до існування, для забезпечення себе та своєї сімї усім необхідним, відчувала сильне душевне хвилювання. Через протиправну поведінку відповідача вона змушена витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані\~\~обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для\~\~стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі\~\~2 000 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Частиною 3\~ст. 79 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За такими обставинами витрати у сумі 300 грн., пов'язані з наданням юридичної допомоги, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлений в розмірі 1\~600 гривень. Тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial