Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] 23.09.2014 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитини належними умовами життя та виховання, не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, підготовкою до самостійного життя. Вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Відповідач [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки участі у вихованні, навчанні, утриманні сина не приймає, у зв`язку із відсутністю матеріального забезпечення. Просить поданий позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомлено, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити в повному обсязі, оскільки позбавлення батьківських прав відповідача доцільне з метою соціального захисту інтересів дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач є матір`ю, а відповідач [PERSON] є батьком - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 12.04.2013 року (а.с.10). Позивач після реєстрації шлюбу 23.09.2014 року із [PERSON] змінила із [PERSON] на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу від 23.09.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с.11). Згідно довідки КЖРЕП № 5 від 03.11.2018 року №9 1530 та акту КЖРЕП № 5 від 27.10.2018 року № 282 - позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] зі своїм сином [PERSON] без реєстрації (а.с.14). Відповідно до листа ДНЗ №40 від 05.10.2018 року №40 - дитина- [PERSON] , [INFO] відвідує ДНЗ №39, дитину приводить та забирає з садочка мати. Батько [PERSON] успіхами дитини не цікавиться, заходи, що організовуються в садочку не відвідує, батьківську плату за садочок вносить мати (а.с.15). У відповідності до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Роша» від 09.10.2018 року №601 - дитина [PERSON] знаходиться на обслуговуванні КНП «Центр ПСМД «Роша», дитина на «Д» обліку не знаходиться, [PERSON] за медичною допомогою для дитини не звертався, станом здоров`я дитини не цікавився, під час хвороби [PERSON] відвідували медичний заклад мати [PERSON] та вітчим [PERSON] (а.с.15). Із заяви відповідача [PERSON] , [INFO] для компетентних органів, посвідченої 12.09.2018 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В., вбачається, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки участі у вихованні, навчанні, утриманні сина не приймає, у зв`язку із відсутністю матеріального забезпечення (а.с.16). У зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитини належними умовами життя та виховання, не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, підготовкою до самостійного життя, позивач звернулася до виконавчого комітету Чернівецької ради (органу опіки та піклування) із заявою про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.02.2019 року № 98/4 Про надання висновків органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав громадян (делеговані повноваження) - виконавчий комітет Чернівецької міської ради вирішив надати до суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] - батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 04.03.2019 року № 01/02-24/523 Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] встановлено, що малолітній [PERSON] [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] без поважних причин самоусунувся від виховання сина, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву від 12.09.2018 року та повідомив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки вже тривалий час не займається вихованням сина. Питання щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] у зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини було розглянуте на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.02.2019 року (а.с.13). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз`яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Відповідно до а. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-ІІІ передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України, батьки мають право і зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не піклується дитиною, вихованням не займається, ніколи з ним не бачиться, не цікавиться дозвіллям, здоров`ям, не вітає з днем народження, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню до дитини, повністю самоусунувся від виконання батьківського обов`язку, з метою соціального захисту є підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , відповідно до ст. 164 СК України. Згідно положень ст.12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved