Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у демонтажі замурованого дверного отвору розташованого між приміщеннями першого поверху під літерами 1-1 площею 21,3 кв.м. і VIII площею 11,4 кв.м., в будинку за адресою [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що при житті батьки сторін у справі вказаний будинок розділили та згідно з рішенням Народного суду Червоноармійського району м. Львова від 12 липня 1983 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна поділено між сторонами спільно нажите майно: будинок на [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальні частини вказаного будинковолодіння та виділено їй в користування приміщення під літерами 1-2 пл. 16 кв.м., 1-3 пл. 14,8 кв.м., 1-5 пл. 12,4 кв.м., 1-4 пл. 5,3 кв.м., що на першому поверсі та VI пл. 15,4 кв.м., VIІ пл. 21,4 кв.м., І пл. 11,2 кв.м., ІІ пл. 11,5 кв.м., що в підвальному приміщенні. За [PERSON] визнано право власності на 1/3 ідеальну частину названого будинковолодіння та виділено в користування приміщенні на першому поверсі під літерами 1-1 пл. 21,3 кв.м. та в підвалі ІV пл. 20,1 кв.м., V пл. 2 кв.м. В спільному користуванні сторін залишено приміщення під літерами VIІІ пл. 11,4 кв.м., що на першому поверсі та приміщення ІІІ пл. 3,1 кв.м., що в підвалі. Станом на сьогодні позивачу належить 1/3 ідеальної частини названого будинку, а відповідачу відповідно 2/3 ідеальної частини будинку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року здійснено розподіл горища будинку [ADDRESS], виділено в користування [PERSON] приміщення площами 10,64 кв.м. і 21,84 кв.м., а всього 32,48 кв.м., що пропорційно її частці в розмірі 1/3 в даному будинку та виділено в користування [PERSON] приміщення площами 31 кв.м. і 33,83 кв.м., що пропорційної її частці в розмірі 2/3 в даному будинку. Єдиним входом позивача в приміщення VIІІ пл. 11,4 кв.м., що є у спільному користуванні сторін, є з приміщення 1-1 пл. 21,3 кв.м., однак дверний отвір між цими приміщеннями замурований, що унеможливлює позивачу доступ до горища. Позивач зверталась до відповідача для надання згоди щодо демонтування замурованого дверного отвору, однак дане питання в позасудовому порядку не вирішене. Як на підставу позову посилається на ст.ст. 321, 358, 391 ЦК України. Ухвалою суду в судовому засіданні 15 травня 2014 року прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], вимоги якого позивачем в подальшому були уточнені, про зобов'язання [PERSON] здійснити за власний рахунок демонтаж незавершеного будівництва двоповерхової прибудови до будинку [ADDRESS], а саме приміщення цокольного поверху розміром 7,05х3,4 м. та приміщення першого поверху 6,03х3,03 м. Позов мотивує тим, що сторони є дітьми [PERSON], що помер [INFO] та [PERSON], що померла [INFO]. При житті батьки сторін розірвали шлюб і вирішили питання поділу будинку в ідеальних частинах, відповідно до якого [PERSON], належало 1/3 будинковолодіння на [ADDRESS], а [PERSON] - відповідно 2/3 частини. В 1985 році [PERSON] відмовився від користування спільним коридором пл. 11,4 кв.м., а [PERSON] надала дозвіл на вироблення окремого входу у віконному отворі підвального приміщення під літ. ІV і проведення добудови тамбуру, розміром 5,5х3,5 м і рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради надано дозвіл на проведення прибудови тамбуру. Крім того, [PERSON], порушивши вказане рішення, добудував двоповерхову прибудову, право власності на яку не оформив. [PERSON] після смерті [PERSON] стала одноосібним власником 1/3 частини будинку, яка належала спадкодавцю. У спадкуванні двоповерхової добудови [PERSON] було відмовлено. В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] первісний позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в ньому, просила його задовольнити. Проти зустрічного позову заперечила та пояснила, що відсутні докази порушення прав [PERSON] добудовою з приводу якої іде спір, просила в задоволені зустрічного позову відмовити. Представник позивача по первісному позову [PERSON] [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21 березня 2012 року первісний позов підтримав з мотивів викладених в ньому, проти зустрічного - заперечив, просив в його задоволені відмовити. Представник відповідача по первісному позову [PERSON] [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 1 березня 2012 року зустрічний позов підтримав з мотивів викладених в ньому просив його задовольнити, проти первісного - заперечив і просив в його задоволені відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали інвентаризаційної справи на будинок за адресою [ADDRESS], дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а в зустрічному - слід відмовити, виходячи з таких мотивів. Рішенням Народного суду Червоноармійського району м. Львова від 12 липня 1983 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна поділено між сторонами спільно нажите майно: будинок на [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 2/3 ідеальні частини вказаного будинковолодіння та виділено їй в користування приміщення під літерами 1-2 пл. 16 кв.м., 1-3 пл. 14,8 кв.м., 1-5 пл. 12,4 кв.м., 1-4 пл. 5,3 кв.м., що на першому поверсі та VI пл. 15,4 кв.м., VIІ пл. 21,4 кв.м., І пл. 11,2 кв.м., ІІ пл. 11,5 кв.м., що в підвальному приміщенні. За [PERSON] визнано право власності на 1/3 ідеальну частину названого будинковолодіння та виділено в користування приміщенні на першому поверсі під літерами 1-1 пл. 21,3 кв.м. та в підвалі ІV пл. 20,1 кв.м., V пл. 2 кв.м. В спільному користуванні сторін залишено приміщення під літерами VIІІ пл. 11,4 кв.м., що на першому поверсі та приміщення ІІІ пл. 3,1 кв.м., що в підвалі. В судовому засіданні встановлено, що і не заперечувалось сторонами у справі, що позивачу [PERSON] належить на праві власності у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2006 року, договору дарування частини будинку від 20 вересня 2004 року та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 вересня 2004 року та від 22 червня 2006 року 2/3 ідеальних частин будинку [ADDRESS], які належали [PERSON] Відповідачу [PERSON] належить на праві власності у відповідності до свідоцтва на спадщину за законом від 22 лютого 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2003 року 1/3 ідеальної частини будинку [ADDRESS], які належали [PERSON] Оскільки свої частки [PERSON] та [PERSON] набули пропорційно часткам, які належали [PERSON] та [PERSON] відповідно, та між попередніми власниками названий вище будинок був поділений в натурі рішенням суду, яке ніким не оскаржувалось, вступило в законну сили та є обов'язковим до виконання, а тому варіант розподілу будинку є обов'язковим і для нових власників (спадкоємців). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приміщенням, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинку здійснено розподіл горища будинку [ADDRESS], виділено в користування [PERSON] приміщення площами 10,64 кв.м. і 21,84 кв.м., а всього 32,48 кв.м., що пропорційно її частці в розмірі 1/3 в даному будинку та виділено в користування [PERSON] приміщення площами 31 кв.м. і 33,83 кв.м., що пропорційно її частці в розмірі 2/3 в даному будинку. З поверхового плану першого поверху будинку [ADDRESS] станом на 18 вересня 1981 року вбачається, що між приміщеннями 1-1 пл. 21,3 кв.м. і VІІІ (1-4 згідно нового технічного паспорта) пл. 11,4 кв.м. був дверний отвір. З поверхового плану станом на 15 жовтня 2012 року та копії технічного паспорта станом на 10 жовтня 2003 року вбачається, що дверний отвір між названими вище приміщеннями замурований. З акту дочірнього підприємства «Добробут» малого комунального підприємства «Винниківське» від 9 квітня 2014 року вбачається, що дверний отвір між приміщеннями 1-1 і 1-4 замурований, вихід на горище знаходиться в приміщені 1-4, тому потрапляння на горище [PERSON] неможливе. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] з пропозицією узгодження часу демонтування замурованого спірного дверного отвору листами від 9 і 22 квітня 2014 року. Представник [PERSON] [PERSON] листом від 23 квітня 2014 року фактично згоди на демонтаж дверного отвору і узгодження часу щодо цього не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1, 2, 3, 5 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] користується приміщенням першого поверху під літерами 1-1 площею 21,3 кв.м., в спільному користуванні сторін перебуває приміщення VIII (1-4) площею 11,4 кв.м., в будинку за адресою [ADDRESS], єдиний вхід на горище є з приміщення VIII (1-4) площею 11,4 кв.м., до якого не має доступу [PERSON] у зв'язку з наявним замурованим дверним отвором між приміщеннями під літерами 1-1 і VIII (1-4), що позбавляє її фактично доступу до свого майна, варіант доступу до горища з приміщення VIII (1-4) було обумовлено ще в рішенні Народного суду Червоноармійського району м. Львова від 12 липня 1983 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, тобто такий передбачався ще за життя спадкодавців сторін, а тому є обов'язковим і для спадкоємців, оскільки іншого поділу будинку станом на день розгляду справи не було, беручи до уваги, що [PERSON] в добровільному порядку не надає дозволу [PERSON] на демонтаж спірного дверного отвору, а тому [PERSON] слід зобов'язати не чинити перешкоди [PERSON] у демонтажі замурованого спірного дверного отвору. При цьому, судом не беруться до уваги доводи [PERSON] про те, що ще за життя [PERSON] і [PERSON] було погоджено замурування спірного дверного отвору, оскільки доказів такого в порушення ст. 60 ЦПК України неї та її представником не представлено. В судовому засідання встановлено, що і не заперечується сторонами у справі, що незавершене будівництво двоповерхової прибудови до будинку [ADDRESS], а саме приміщення цокольного поверху розміром 7,05х3,4 м. та приміщення першого поверху 6,03х3,03 м здійснив ще за життя [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Згідно з ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. В пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначає, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (частини четверта, сьома статті 376 ЦК). Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала 1/3 частини будинковолодіння на [ADDRESS] після смерті [PERSON], що стверджується свідоцтвом на спадщину за законом від 22 лютого 1999 року. Доказів спадкування будь-якого майна після смерті [PERSON] [PERSON] судом не здобуто. А тому, фактично єдиним спадкоємцем майна [PERSON] була [PERSON] А тому, до останньої фактично перейшло право власності на будівельні матеріали цокольного поверху розміром 7,05х3,4 м. та приміщення першого поверху 6,03х3,03 м. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. В пункті 22 вказаної вище постанови передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Пункт 24 цієї ж постанови визначає, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. З рішення виконавчого комітету Винниківської ради народних депутатів від 18 лютого 1986 року № 64 вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на добудову до існуючого житлового будинку [ADDRESS] тамбуру розміром 5,5х3,5 м. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вказаної вище норми закону представником позивача [PERSON] [PERSON] не представлено доказів, що [PERSON] зверталась до [PERSON] щодо здійснення демонтажу спірної добудови або приведення її до відповідності згідно отриманого дозволу на будівництво тамбуру, що використано усі передбачені законодавством України заходи щодо зобов'язання [PERSON] вчинити зазначені вище дії та що остання відмовляється їх вчинити. Крім того, не вказано, які саме права [PERSON] і яким чином порушує вказана добудова. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимоги про зобов'язання [PERSON] здійснити за власний рахунок демонтаж незавершеного будівництва двоповерхової прибудови до будинку [ADDRESS] є передчасними, а тому до задоволення не підлягають. При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судові витрати понесені позивачем по первісному позову в розмірі 243,6 гривень, що складаються з судового збору.

Outcome: approved