Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.07.1995 року. В даному житловому приміщенні значиться зареєстрованим її син- відповідач по справі [PERSON], який з 2013 року за цією адресою не мешкає, виїхав з квартири, особистих речей в квартирі немає. В даний час реєстрація відповідача в квартирі порушує її права, як власника, перешкоджає в розпорядженні своїм майном. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач, згідно наданої письмової заяви, підтримує заявлені вимоги, просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.20). Відповідач в судове засідання не з»явився повторно, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с. 16-17, 25-26). Представник третьої особи Родинської міської ради Донецької області надав письмову заяву, в якій вимоги [PERSON] просить розглянути на розсуд суду, та розглядати справу без участі їх представника (а.с. 23,28,33). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач, належно повідомлений про дати розгляду справи, не з»явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.07.1995 року, посвідченому нотаріусом та зареєстрованому в Красноармійському БТІ (а. с. 8). Згідно свідоцтва про народження відповідача [PERSON], [INFO], виданого Новоузенським міським бюро ЗАГСу Матишлакської обл., актовий запис №1607, його матір»ю є позивач [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS]» від 26.09.2018 року про склад сім»ї [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], вона значиться зареєстрованою за вказаною адресою, а також її син [PERSON].( а.с. 10). Згідно акту, складеного Об»єднанням співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS]» від 26.09.2018 року, [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не проживає за вказаною адресою з 2013 року по теперішній час. Акт підписаний головою ОСББ та свідками (а.с. 11). Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім»ї власника, як син, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Оскільки квартира перебуває у приватній власності, відповідач вселився в житло, як член сім»ї власника, як син, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовідношення виникли відносини щодо користування спірним житлом, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved