Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 244 480, 32 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики від 02.08.2013 року, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014 року були задоволені її позовні вимоги та стягнуто із [PERSON] на її користь 290 486, 27 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року та судові витрати у сумі 2 904, 86 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн. Крім того, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10.06.2015 року були задоволені її позовні вимоги та стягнуто із [PERSON] на її користь заборгованість у сумі 93 152 грн. за договором позики. Згідно п.4.6 договору позики від 02.08.2013 року за несвоєчасне повернення боргу кожен день нараховується пеня у розмірі 0,1 % від загальної суми боргу. Відповідно до п.6.1 вказаного договору позики він набуває чинності з моменту надання позики позичальнику і є дійсним до моменту повного його виконання . Оскільки відповідач не сплачує заборгованість за договором позики за рішеннями судів, вона змушена звернутися до суду з позовом та прохає стягнути 244 480, 32 за період з 21.11.2017 по 17.05.2019, виходячи із суми 16 000 доларів США, кількості пропущених днів 543, курсом НБУ станом на 28.09.2018 - 28,14 грн., що в еквіваленті становить 28,14 х 16 000 =450 240 грн., з врахуванням пені 0,1 % за кожен день у сумі 450, 24 грн., що за 543 дні складає 2444870 грн. Ухвалою суду від 05 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 543 дні, за які позивач прохає стягнути пеню, перевищує встановлений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України строк в один рік, за який може бути стягнута пеня, а тому пеня підлягає стягненню за період з 18.05.2018 року по 17.05.2019 року. Також він не погоджується із сумою заборгованості за договором позики, на яку нараховано пеню та обрахуванням суми заборгованості у доларах США. Вважає, що оскільки в рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014 розрахунок заборгованості було здійснено позивачем у гривні, позивач не просив стягнути кошти у іноземній валюті, резолютивна частина рішення таж визначає суму в гривні, посилання позивача на заборгованість в іноземній валюті є безпідставними. Крім того, зазначає, що сума 290 486, 27 грн., яка стягнута рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014, складається не лише із боргу за договором позики, який включає проценти за користування позикою, але і з пені у сумі 68 239, 75 грн. За вказаним рішенням суду було відкрито виконавче провадження № 46366690 та з нього стягнуто на користь [PERSON] 70 633, 40, а тому заборгованість за договором позики та процентами на даний час складає 151 592, 12 грн. Таким чином, сума пені, яка може бути стягнута з нього становить 55 331, 12 грн. ( 151 592, 12 грн. х 0,1 % х 365 днів). Звертає увагу, що судами вже ухвалювалися рішення про стягнення з нього пені на користь [PERSON] за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05.11.2014 стягнуто 68 239, 75 грн. та за рішенням цього ж суду від 10.06.2015 стягнуто пеню у розмірі 93 152, 04 грн. Крім того, в провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення заборгованості, де [PERSON] залучена третьою особою із самостійними вимогами ( справа № 554/423/16-ц) та прохає стягнути з нього пеню за заявою про збільшення позовних вимоги від 24.05.2017 у сумі 321 137, 28 грн. Таким чином, твердження відповідача, що в судах не перебували її позовні заяви до того ж самого відповідача не відповідають дійсності. Крім того, вказав, що суд має право зменшити розмір пені відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, враховуючи, що нього раніше вже стягнуто пеню за даним договором у сумі 161 391, 79 грн., заявлена пеня у справі № 554/423/16-ц складає 321 137, 28 грн., а сума боргу становить 151 592, 12 грн. Також вказав, що сплата пені за договором позики між фізичними особами не передбачена чинним законодавством, оскільки ч.1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він повинен сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Тобто сплата неустойки за договором позики, предметом якого є грошові кошти, чинним законодавством не передбачено, а щодо стягнення сум в порядку ст.. 625 ЦК України позивач не зверталася. Вказав, що оскільки проценти у сумі 6 000 доларів США вже стягнуті із відповідача, то стягнення пені протирічить засадам справедливості, а умови договору в цій частині є несправедливими. Також прохав взяти до уваги його скрутне матеріальне становище, в якому він опинився через шахрайські дії позивача, невеликий розмір його пенсії та відрахуваннями, які з неї здійснюються, і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій зазначила правові підстави, на які вона спиралася при подачі позову, а саме на ст.ст. 1047, 1048, 524, 533, 546, 549 ЦК України. Також зазначила, що відповідачу позичила 10 000 доларів США, що станом на 02.08.2013 року становила 81 500 грн. , а згідно ст. 533 ЦК України нараховує пеню за прострочення платежу у гривні. Крім того, які слідує із довідки Шевченківського ВДВС м.Полтави від 16.01.2019 загальна сума заборгованості по трьом виконавчим провадженням становить 290 927, 86 грн., але аж ніяк не 151 592, 12 грн. Предмети позову у справах № 554/423/16-ц та № 554/4293/19 різний, так як стягнення проводяться за різні періоди. Щодо твердження позивача, що стягнення пені протирічить засадам розумності і справедливості, то зазначила, що згідно практики ЄСПЛ у позивача виникають «легітимні очікування» на сплату неустойки у зв`язку із порушенням зобов`язань, котра є майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Твердження щодо грабіжницьких умов договору є безпідставним, так як у позивача був вибір на запозичення грошових коштів у неї чи в комерційному банку. Крім того, договір позики з [PERSON] він таким не вважає. Наполягала на задоволенні свого позову. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року провадження по справі зупинено до вирішення питання щодо відводу головуючого судді у справі. 19 вересня 2019 року у задоволенні заяви про відвід судді відмовлено. Ухвалою суду від. 23 вересня 2019 року провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про об`єднання справи із справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. Підготовче провадження по справі закрито. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі (а.с.69). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причин неявки суд не повідомили (а.с. 77-78). Суд відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року між сторонами укладено договір позики, згідно п.1.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, а останній зобов`язується прийняти позику та повернути позикодавцеві у визначений договором строк. Відповідно до п.1.2 Договору позичальник одночасно із поверненням боргу згідно ст. 1048 ЦК України за користування позикою зобов`язується сплатити позикодавцю відсотки у розмірі 60 % річних, що становить 6 000 доларів США. Строк позики становить 6 місяців з моменту фактичної передачі грошових коштів, указаних в п.2.1, остаточною датою повернення позики є 01 січня 2014 року, що встановлено п.п.3,1, 3.2 Договору. Зі змісту п.4.4 Договору слідує, що по настанні дати вказаної в п.3.2 цього Договору, позичальник зобов`язується протягом цього ж дня повернути суму позики. За несвоєчасне повернення боргу, за кожну добу нараховується пеня у розмірі 0,1 % від загальної суми боргу, що встановлено п.4.6 Договору. Згідно п.6.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту надання позики Позичальнику (що підтверджується відповідною розпискою від позичальника) і є дійсним до моменту його повного виконання (а.с.7). Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконував, а тому рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 листопада 2014 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 290 486, 27 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02.08.2013 року, стягнуто судові витрати у сумі 2 904 грн. 86 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 4 000 грн., а всього стягнуто 297 391 грн. 13 коп. (а.с.28). Із заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що вказаний борг стягнуто станом на 04.11.2014 року (а.с.29). Згідно розрахунку заборгованості станом на 04.11.2019 основний борг становив 222 255 грн. 52 коп. та пеня у сумі 68 230, 75 грн. (а.с.30). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 червня 2015 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 02.08.2013 року (пеня) у розмірі 93 152 грн. 04 коп. та судовий збір у сумі 537 грн. за період з 05 листопада 2014 року по 18 травня 2015 року (а.с.32-34). Із відповіді Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 16.01.2019 року за вих. № 2884 слідує, що станом на 15.01.2019 року на виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження : 1) ВП № 46366690 по виконанню виконавчого листа № 2/554/110/2014 від 21.01.2015 виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на суму 290 485, 27 грн.. Залишок боргу складає 219 822, 87 грн., виконавчого збору 21 982, 28 грн., витрат -69 грн., а всього 241 874, 20 грн., 2) ВП № 48788640 по виконанню виконавчого листа № 2/554/1137/2015 від 18.09.2015 виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на суму 93 689, 40 грн. Залишок боргу складає 70 526, 23 грн., виконавчого збору 7 052, 62 грн., витрат 69 грн., всього 77 647, 85 грн., 3) ВП № 54221687 по виконанню виконавчого листа № 554/14897/15 від 13.06.2017 виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості на суму 578, 76 грн., виконавчого збору 57, 87 грн., витрат 150, 00 грн., всього 786, 63 грн. (а.с.31). Згідно листа Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 10.07.2019 за вих. № 47144 слідує, що на виконанні у перебуває ЗВП № 46564114 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] . По ВП № 46366690, ВП № 48788640 звернення стягнення на дохід боржника не здійснювалося, оскільки виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. По ВП № 46366298 з пенсії боржника стягнуто 5 500, 27 грн. Державним виконавцем 15.01.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. По ВП № 54221687 з пенсії боржника стягнуто 786, 63 грн. та винесено постанову про закриття виконавчого провадження від 27.03.2019 (а.с.37). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ч.1 ст. 530 ЦК України слідує, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зі змісту 1,3 ст. 549 ЦК України слідує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 02 серпня 2013 року позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 доларів США та зобов`язаний був повернути позику до 01 січня 2014 року зі сплатою 60 % річних, що становить 6 000 доларів США, а разом 16 000 доларів США. За рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 листопада 2014 року за курсом НБУ 13, 89087 грн. за 1 долар США станом на 27 серпня 2014 року з нього стягнуто 290 486 грн. 27 коп. (згідно розрахунку заборгованості станом на 04.11.2019 основний борг 222 255 грн. 52 коп. (13, 89087х16000) та пеня у сумі 68 230, 75 грн. (а.с.30). Залишок боргу станом 15 січня 2019 року складає 219 822 грн. 87 коп. (за курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року становило 15 825 доларів США) (а.с.31). З огляду на те, що боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не повернув заборгованість за договором позики у розмірі 219 822 грн. 87 коп. (за курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року становило 15 825 доларів США), то він зобов`язаний сплатити пеню у передбаченому договором розмірі. Разом з тим, при розрахунку розміру пені, суд керується вимогами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, то розмір пені, який підлягає стягненню на користь позивача за період з 18.05.2018 по 17.05.2019 становить 138 536, 31 грн. (15 825 доларів США (заборгованість станом на 15 січня 2019 року) х 23, 9843 грн. (1 долар США за курсом НБУ станом на 28 листопада 2019 року день здійснення платежу) х 0,1 % пені х 365 днів). При цьому суд враховує сплачений частково борг [PERSON] по виконавчому листу № 2/554/110/2014 від 21.01.2015 виданому Октябрським районним судом м.Полтави та бере для розрахунку пені борг у розмірі 219 822, 87 грн., що за курсом НБУ станом на 27 серпня 2014 року становило 15 825 доларів США), а також офіційний курс долара США на день ухвалення рішення (23, 9843 грн. за 1 долар США за курсом НБУ станом на 28 листопада 2019 року), оскільки інший порядок визначення суми боргу договором не встановлено. Необхідність застосування еквіваленту долара США станом на 28.09.2018 року, який прохала враховувати позивач є необґрунтованим, при тому, що період за який вона прохала стягнути заборгованість зазначено з 21.11.2017 року по 17.05.2019 року. Судом спростовуються доводи відповідача, що пеня не повинна нараховуватися на заборгованість в іноземній валюті, оскільки борг стягнуто у гривні, виходячи з того, що договір позики укладено в іноземній валюті. Твердження [PERSON] , що заборгованість за договором позики становить 151 592, 12 грн. не відповідає дійсності та спростовується листом Шевченківського ВДВС м.Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 16.01.2019 року за вих. № 2884, згідно якого станом на 15.01.2019 року по ВП № 46366690 по виконанню виконавчого листа № 2/554/110/2014 від 21.01.2015 залишок боргу складає 219 822, 87 грн. Доводи відповідача, що позивач зазначила неправдиву інформацію про відсутність у судах справи з такими ж вимогами та між тими ж сторонами суд уважає неспроможними, оскільки період, за який вона стягує пеню, є іншим, ніж той, які були та є предметами судового розгляду. Твердження відповідача, що сплата пені за договором позики між фізичними особами не передбачена чинним законодавством, є хибними, виходячи зі змісту ст. 551 ЦК України. Положення ст. 625 ЦК України застосовуються, якщо договором не передбачено сплати відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, проте в даному договорі розмір та порядок сплати відсотків встановлено. Щодо несправедливих умов договору, то суд зазначає, що сторони погодилися із визначеними у договорі умовами, що посвідчили своїм підписом, недійсним договір у судовому порядку не визнавався. Разом з тим, суд вважає за можливе у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦПК України зменшити розмір пені та остаточно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 60 863, 73 грн. ( 222 255, 52 - (68 239, 75 +93 152, 04)), з врахуванням того, що рішеннями судів з нього вже стягувалася пеня за порушення умов договору у сумі 68 239, 75 грн. та 93 152, 04 грн., та виходячи з того, що загальний розмір перевищує розмір збитків у сумі 222 255 грн. 52 коп. При цьому суд виходить з того, що відповідач є особою похилого віку, отримує пенсію у розмірі 2 338 грн. 86 коп., має заборгованість за виконавчими листами № 2/554/110/2014 у сумі 241 874, 20 грн. та № 2/554/1137/2015 у сумі 77 647, 85 грн., що разом становить 319 522, 05 грн. та перебування відповідача у зв`язку з цим у скрутному матеріальному становищі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 02 серпня 2013 року яка складається із пені за період з 18.05.2018 по 17.05.2019 у розмірі 60 863, 73 грн. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial