Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору та права власності на квартиру, в обгрунтування якого вказала, що вона придбала у відповідача за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру загальною площею 42,4 кв.м, в тому числі житловою 26,2 кв.м, розташовану за адресою: м.Димитров (нині м.Мирноград) [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 19.09.1996 виробничим обєднанням «Красноармійськвугілля», за яку сплатила 500 грн. Даний договір було оформлено регіональною товарною біржею «Юго-Восток» 17.11.2000, реєстраційний номер 678. Вона бажає розпорядитися вказаною квартирою, але договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі, не визнається нотаріусом, оскільки як правовстановлюючий документ не відповідає вимогам закону. Відповідач не має оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на спірну квартиру та не може отримати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки у звязку з відчуженням належної йому квартири на її користь у КП «БТІ» Мирноградської міської ради анульована реєстрація права власності відповідача на спірну квартиру, що унеможливлює нотаріальне посвідчення вказаного договору. Оскільки обидві сторони договору виконали усі його умови, при цьому права жодної із сторін порушені не були, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири, укладений між нею та відповідачем дійсним та визнати за нею право власності на придбану за цим договором квартиру. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, підтвердив укладення договору купівлі-продажу належної йому квартири з позивачем, за всіма умовами якого було досягнуто згоди. Даний договір не було оформлено нотаріально через великі черги у той час до нотаріуса. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.11.2000 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON], яка після шлюбу 17.03.2017 змінила своє прізвище на [PERSON], придбала квартиру, що складається з двох жилих кімнат, загальною площею 42,4 кв.м, в тому числі житловою 26,2 кв.м, розташовану за адресою: м.Димитров (ніні м.Мирноград) [ADDRESS], за пятсот гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 17.11.2000 за реєстраційним № 678, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на квартиру, свідоцтва про шлюб (а.с.4, 6-7). 30.11.2000 право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] у Димитровському бюро технічної інвентарізації у реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 16 стор.82 (а.с.5). З угоди вбачається, що до її підписання сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їх підписи у договорі (а.с.4). Вказана квартира належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3/59-20544, видане 19.09.1996 виробничим обєднанням «Красноармійськвугілля», зареєстрованим в БТІ м.Димитров у реєстровій книзі № 5р за реєстровим № 16, стр.73 від 18.10.1996 (а.с.4). Згідно довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 09.06.2017 позивач з 15.05.2005 як власник житла зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею за вказаною адресою у якості членів сімї зареєстровані її двоє дітей (а.с.33). У судовому засіданні позивач пояснила, що вказана квартира була придбана нею у шлюбі з [PERSON], який помер 07.04.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу вищевказаного житла не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на товарній біржі, що є порушення зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, оскільки у звязку з відчуженням належної відповідачу квартири була анульована реєстрація його права власності на спірну квартиру, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved