Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні належним їй майном - квартирою, вселити її у квартиру [ADDRESS], та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право власності №175 від 15.06.2004 року, а також власником 1/3 частки цієї ж квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті опікуна - [PERSON], який помер [INFO] Відповідач [PERSON] є власником іншої 1/3 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності №175 від 15.06.2004 р.. Позивач зареєстрована та до 2009 року проживала у зазначеній квартирі, але після смерті опікуна відповідач обманним шляхом, нібито для здійснення ремонту в квартирі, виселив її з квартири, відібрав ключі від квартири і до теперішнього часу перешкоджає позивачу вільно користуватися належним їй майном, проживати в квартирі. Крім того, відповідач не надав позивачу оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, чим перешкодив їй в оформленні спадкових прав. Позивач зверталася до правоохоронних органів з заявою про застосування заходів для усунення перешкоди у користуванні власністю, але у порушенні кримінальної справи було відмовлено з тих підстав, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини. У судовому засіданні позивач підтримала позов, просила його задовольнити, пояснила, що вона вже майже 5 років проживає у своєї подруги. Вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з чоловіком і бажає проживати у належній їй квартирі. Разом з тим, відповідач ухиляється від зустрічі з нею, двері в квартиру не відчиняє, забороняє їй проживати в квартирі разом із її співмешканцем. Сам відповідач одружився і проживає в квартирі зі своєю дружиною. Всі речі, що знаходилися у квартирі, відповідач викинув, вона змогла забрати лише одяг. На питання стосовно місцезнаходження правовстановлюючих документів на квартиру, відповів, що вони загублені. Просила вселити її до квартири і зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні належним їй майном - квартирою. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. По справі судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], що підтверджено дублікатом свідоцтва про право власності №175 від 15.06.2004 р. Серії САВ №702449, виданого Сімферопольською сільською радою 04.09.2012 р. (а.с.5) Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №11694542 від 28.10.2013 р. вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частки за кожним. З паспорту серії [NUMBER], виданого 22.09.2005 р. Сімферопольським РВ ГУ МВС України в АР Крим, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с.4) [INFO] [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Сімферопольського району зроблений відповідний актовий запис №05. (а.с.26) Відповідно до заповіту від 14.01.2005 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Сімферопольської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №446, [PERSON] заповів належну йому на момент смерті 1/3 частку квартири [ADDRESS] [PERSON]. (а.с.6) Зі спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON], вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні показали, що позивач є їх знайомою. З 2009 року позивач проживає у [PERSON], оскільки [PERSON] перешкоджає позивачу проживати за місцем реєстрації, відібрав ключі, намагався позбавити позивача права власності на 1/3 частку квартири, що залишилася після смерті [PERSON]. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою впустити її до квартири, але той відмовляв їй, двері не відчиняв, все її майно викинув. Позивач зверталася до правоохоронних органів для застосування заходів щодо усунення перешкоди у користуванні належним позивачу майном. З постанов про відмову у порушенні кримінальної справи від 04.01.2012 р. та 29.02.2012 р. вбачається, що [PERSON] звернулася до дільничного інспектора Гвардійського СВМ Сімферопольського РВ ГУ МВС України в АР Крим із заявою, в якій просила застосувати заходів до [PERSON], якій шахрайським шляхом перешкоджає їй у прийнятті спадщини після смерті [PERSON], під приводом проведення ремонту в квартирі змусив заявника з'їхати з квартири [ADDRESS]. Заявник проживає [ADDRESS] з травня 2009 року у [PERSON]. [PERSON] перешкоджає [PERSON] проживати за адресою реєстрації. (а.с.9-11), Згідно із ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні приписи містяться у ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, [PERSON], будучи власником 1/3 частки спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності і спадкоємицею 1/3 частки цієї ж квартири за заповітом, в силу положень вищенаведених норм закону, має право вимагати усунення перешкод у користуванні належною їй часткою квартири. Матеріалами справи доведено, що відповідач перешкоджає позивачу у вселенні та проживанні в квартирі, тим самим порушує право позивача на вільне користування належним їй майном, що може бути усунено шляхом вселення позивача у належну їй квартиру і зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні належним позивачу майном, отже обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону. З урахуванням зазначеного, у суду є законні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 114,70 грн.

Outcome: approved