Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 16 серпня 2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх декілька років стосунки з відповідачем розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага. Постійні сварки та суперечки негативно впливають на моральний та емоційний стан позивача, що в свою чергу відображається на їх дітях. Вже тривалий час сторони проживають окремо. З липня 2018 року ними було припинено шлюбні стосунки, та перестали вести спільне господарство. Постійні сварки та непорозуміння між сторонами привели до того, що сім'я перестала існувати, майнових спорів між ними немає. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, а також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] Сторони у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, просить суд розірвати шлюб, відповідач позовні вимоги визнає повністю, на розірвання шлюбу згоден, просить справу розглянути без його участі. Оскільки сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 16 серпня 2008 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганської області, Україна, актовий запис № 90 ( а.с. 19). З липня 2018 року, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім'ї, згодні на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку, оскільки відповідач визнав позов, його визнання позову не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами слід розірвати та відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України залишити прізвище позивачу «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved