Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , Боремельської сільської ради про визнання нікчемним заповіту, складеного від імені [PERSON] , 24 червня 2008 року, що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві зазначала про те, що [INFO] у віці 91 рік померла її мати [PERSON] . [PERSON] на час смерті була зареєстрована в с. Набережне, Демидівського району Рівненської області. Після смерті матері [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , та земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти - вона, [PERSON] , та її брат [PERSON] (відповідач по справі). Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що вважала, що частки її та брата у спадщині будуть рівними. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємець першої черги, дізналася, що її матір`ю [PERSON] був складений заповіт за яким вона все своє майно заповідала [PERSON] . До часу звернення до приватного нотаріуса, про заповіт, що складений нібито її матір`ю [PERSON] , їй не було нічого відомо. За життя [PERSON] неодноразово говорила про те, що бажала, щоб все майно після її смерті було поділено в рівних частинах між дітьми - нею та відповідачем [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що при ознайомленні із змістом заповіту дізналась, що заповіт складений нібито 24 червня 2008 року [PERSON] та посвідчений о 13 годині 40 хвилин секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В. в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, зареєстрований в реєстрі за № 259. Однак, її мати [PERSON] проживала в с. Набережне, Демидівського району Рівненської області, фізично не могла прибути 24 червня 2008 року в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, для складення заповіту, його прочитати, підписати, сплатити державне мито. [PERSON] тривалий час була лежачою, не могла не тільки самостійно прибути в сусіднє село для складення заповіту, а й сама себе обслуговувати. Відповідно до записів у медичній картці [PERSON] зазначено, що вона оглядалася лікарями на дому, була лежача і не могла сама себе обслуговувати. [PERSON] хворіла на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, деформуючий поліартрит, хронічну церебро-васкулярну недостатність, ДЕП ІІ-ІІІ ст. У медичній картці [PERSON] є записи про те, що у [PERSON] свідомість була збережена частково, вона неохоче вступала в контакт, на запитання відповідала незрозуміло і нечітко, мала знижену пам`ять та неадекватну поведінку. Вважає, що такі записи лікаря свідчать про те, що стан здоров`я [PERSON] мав вплив на розуміння нею значення своїх дій та здатність керувати своїми діями. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що стан здоров`я її матері [PERSON] не дозволяв їй прибути в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, та підписати заповіт. З вказаних підстав [PERSON] просила визнати нікчемним заповіт, що складений від імені [PERSON] 24 червня 2008 року та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги позивача підтримала та пояснила, що [PERSON] не могла самостійно ходити та піти у сільську раду, щоб скласти заповіт чи сплатити державне мито за його складення. Крім того, [PERSON] хворіла, мала підвищений артеріальний тиск. Через свій вік та наявні проблеми з здоров`ям [PERSON] не пам`ятала певні періоди свого життя, інколи не впізнавала дочку та внуків, що свідчить про те, що [PERSON] в момент складення заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що заповіт, складений від імені [PERSON] не відповідає вимогами закону, оскільки в заповіті не зазначене місце його складення, не вказано осіб, які мають право на обов`язкову частку спадкового майна (позивача), не зазначено у заповіті, яке саме майно [PERSON] мала у власності та заповідала відповідачеві. Вважає, що [PERSON] мала повідомити позивача про складення заповіту. Наявність заповіту [PERSON] порушує права позивача, оскільки позивач [PERSON] бажає успадкувати після смерті [PERSON] половину належного їй майна, а не ј частку, як спадкоємець, який має право на обов`язкову частку спадкового майна. Представник позивача [PERSON] [PERSON] просила позовні вимоги позивача задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Новосад В.О. під час розгляду справи підтримав позовні вимоги позивача, з підстав викладених у позовній заяві та просив визнати нікчемним заповіт, що складений 24 червня 2008 року від імені [PERSON] та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за № 259. Під час\~розгляду справи\~відповідач [PERSON] \~позовні вимоги\~позивача не\~визнав та\~пояснив,\~що його\~мати [PERSON] ,\~хоч не\~могла ходити,\~але могла\~розуміти значення\~своїх дій.\~Його мати\~ [PERSON] \~не могла\~самостійно пересуватися,\~проте вона\~сама отримувала\~пенсію,\~розпоряджалася своєю\~пенсією.\~Він завжди\~на вихідні\~приїжджав до\~матері,\~допомагав їй\~по господарству,\~готував їсти\~на тиждень,\~залишав продукти,\~а мати\~далі сама\~готувала їжу.\~Його матір\~була психічно\~здорова,\~могла читати\~газети,\~рахувала пенсію,\~яку їй\~приносила листоноша\~додому,\~давала гроші\~листоноші за\~світло,\~газ,\~воду.\~Пізніше,\~він наймав\~жінку,\~яка доглядала\~матір.\~Оскільки сестра\~ [PERSON] \~рідко приїжджала\~до матері,\~то мати\~говорила,\~що складе\~заповіт,\~а він\~просив матір\~не складати\~заповіт.\~Одного разу,\~коли він\~приїхав до\~матері,\~то вона\~йому сказала\~забрати бумагу на столі (це був заповіт). На його зауваження, що він просив цього не робити, матір йому лише відповіла, що це не його справа. Вважає, що заповіт був складений матір`ю через те, що дочка (позивач) до неї не приїжджала. Поведінка матері змінилася в 2012 році, коли вона почала забувати певні події, але це відбувалося переважно в той час, коли в неї підвищувався тиск. В період, коли був складений заповіт [PERSON] розуміла значення усіх своїх дій. [PERSON] в силу свого віку мала підвищений артеріальний тиск, але будь-яких підстав сумніватися у її психічному стані здоров`я не було. Складений його матір`ю [PERSON] заповіт, складався у письмовій формі, зареєстрований у встановленому порядку, був підписаний його матір`ю. Будь-яких підстав вважати, що заповіт є нікчемним немає. В судове засідання представник відповідача Боремельської сільської ради не з`явився, подав до суду заяви в яких зазначав, що підтримує позицію висловлену в підготовчому засідання (про невизнання позовних вимог позивача), та просив справу розглянути без його участі (а.с. 100, 136, 189, 217 т. 1; 39, 48 т. 2). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується та повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи та дослідженні доказів, приходить до наступного висновку. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В ході розгляду справи за клопотанням сторін (їх представників) судом витребувалися: спадкова справа, що заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; реєстр для реєстрації нотаріальних дій Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області (а.с. 28 т. 1); заява (форма № 1) про отримання паспорта серії [NUMBER] , виданого Демидівським РВ УМВС України в Рівненській області 23 вересня 2003 року на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 57, 58 т. 1); відомості про отримання пенсії [PERSON] за 2007-2017 роки (а.с. 131 т. 1). Крім того, судом були задоволені клопотання сторін про виклик до суду свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.п. 45), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 80, 81 т. 1). 12 березня 2018 року судом проведено підготовче засідання по даній справі. Ухвалою суду від 28 березня 2018 року у справі № 558/54/18 призначалася судова почеркознавча експертиза. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року поновлено провадження у справі № 558/54/18 у зв`язку з необхідністю вирішення клопотання відповідача (а.с. 138 т. 1). Ухвалою суду від 14 травня 2018 року зупинено провадження у справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 23 липня 2018 року поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням до суду клопотання експерта про надання додаткових документів. Відповідно до ухвали суду від 23 липня 2018 року вирішено додатково надати експерту для проведення експертизи документи та на час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 5 грудня 2018 року у справі № 558/54/18 судом призначалася комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза на час проведення якої провадження у справі зупинялось. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серї [NUMBER] (а.с. 6 т. 1), свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7 т. 1) встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . Дослідженим в судовому засіданні заповітом від 24 червня 2008 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , жителька с. Набережне, Демидівського району Рівненської області, на випадок своєї смерті хату, надвірні будівлі та все належне їй на день смерті майно, заповідала [PERSON] . У разі продажу житлового будинку, виручені від продажу кошти розділити з її дочкою [PERSON] . Такий заповіт було посвідчено секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В. 24 червня 2008 року та підписано заповідачем о 13:40 годині (а.с. 8 т. 1). Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 259. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положення ч. 1, ч. 2 ст. 1234 ЦК України визначають, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може\~призначити своїми\~спадкоємцями одну\~або кілька\~фізичних осіб,\~незалежно від\~наявності у\~нього з\~цими особами\~сімейних,\~родинних відносин,\~а також\~інших учасників\~цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Згідно з\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~1247\~ЦК України\~заповіт складається\~у письмовій\~формі,\~із зазначенням\~місця та\~часу його\~складення. Заповіт\~має бути\~особисто підписаний\~заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до\~частини четвертої статті 207\~цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252\~цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. П. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, що діяла на час складення заповіту) визначалося, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~1257\~ЦК України\~\~заповіт,\~складений особою,\~яка не\~мала на\~це права,\~а також\~заповіт,\~складений з\~порушенням вимог\~щодо його\~форми та\~посвідчення,\~є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві, а її представники під час розгляду справи судом, посилались, як на підставу визнання заповіту нікчемним, на те, що у заповіті, складеному від імені [PERSON] , не зазначено місце складення заповіту. Із змісту дослідженого в судовому засіданні заповіту, що складений [PERSON] та посвідчений 24 червня 2008 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, зазначено про те, що такий заповіт був складений 24 червня 2008 року в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , якою був посвідчений заповіт, та [PERSON] , який був головою Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, дали показання про те, що заповіт був складений за місцем проживання [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що у заповіті зазначено місце складення заповіту с. Боремель, Демидівського району Рівненської області, оскільки заповіт посвідчувався нею, як секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області, а с. Набережне перебуває у підпорядкуванні саме Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Суд, дослідивши докази по справі та оцінивши, як кожен окремо, так і в їх сукупності приходить до висновку, що не може бути підставою для визнання заповіту нікчемним, зазначення у заповіті місця його складення с. Боремель Демидівського району Рівненської області, оскільки с. Набережне в якому проживала заповідач, перебувало у підпорядкуванні Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області (в межах її території). Крім того, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач [PERSON] , як на підставу визнання заповіту нікчемним, посилалась на те, що підпис на заповіті, посвідченому 24 червня 2008 року секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 259, виконаний не [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до повідомлення експерта № 1.1.-259/18 від 13 листопада 2018 року (а.с. 206-210 т. 1) проведення судової почеркознавчої експертизи по справі № 558/54/18 виявилось неможливим через відсутність вільних зразків підпису [PERSON] за період 2008 року. Жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б, що підпис на заповіті, складеному 24 червня 2008 року від імені [PERSON] , посвідченому секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрованому в реєстрі за № 259, виконаний не [PERSON] , позивачем до суду на надано. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] , як на підставу для визнання заповіту нікчемним, посилалась на те, що [PERSON] , у зв`язку з наявними у нею хворобами, не могла розуміти значення своїх дій, а отже скласти заповіт. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що виконувала свої службові обов`язки секретаря Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області. Їй працівник пошти переказала, що жінка хоче скласти заповіт та просить прийти до неї, оскільки вона була не ходяча. Вона з сільським головою [PERSON] приїхали до тієї жінки, це була [PERSON] , додому. Спочатку з [PERSON] хвилин 10 розмовляв сільський голова [PERSON] [PERSON] сиділа на ліжку, чисто одягнена, зачесана. Сільському голові [PERSON] розповідала, що її син доглядає, тому хоче йому переписати хату, але якщо він вирішить хату продати, то щоб грошима, отриманими від продажу будинку, поділився з її дочкою (сестрою). Після цього, сільський голова поїхав по справах, а вона залишилася складати заповіт. [PERSON] сказала свою волю, як написати в заповіті. [PERSON] повідомила, що для неї є довгим написання в заповіті речення про ознайомлення зі змістом заповіту, та попросила її виконати такий запис. Вона в заповіті записала про ознайомлення заповідача із змістом заповіту, прочитала вголос заповіт та [PERSON] його підписала. Державне мито вона сплатила сама [PERSON] дала їй гривню, вона і сплатила. [PERSON] була повністю адекватна, при своєму розумі, при пам`яті, жодних сумнівів в тому, що вона чогось не розуміє не було. Свідок [PERSON] дав показання, що знає позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , як колишніх мешканців с. Набережне, більше знав їх батьків. На час складання заповіту [PERSON] був головою сільської ради. Він із секретарем сільської ради під`їхали до [PERSON] додому, де він переговорив з [PERSON] протягом п`яти хвилин, після чого залишив секретаря в хаті, сам поїхав. [PERSON] сказала, що хоче зробити заповіт на сина. [PERSON] його впізнала, говорила з ним. Жодних психічних порушень, розладів у неї не помітив. Сумнівів в її адекватності жодних не мав. Свідок [PERSON] дала показання, що з 1992 року проживає в с. Набережне, тому знайома з родиною [PERSON] , більше спілкувалися з позивачкою, з відповідачем майже не спілкувалися. Бачила, як позивачка приїжджала до матері протягом 2-х тижнів щодня, коли та була хвора. [PERSON] постійно сиділа на ліжку, не могла ходити. Свідок [PERSON] дала показання про те, що є троюрідною сестрою позивача та відповідача. Їй відомо, що [PERSON] була не ходяча, не впізнавала людей. В 2008 році вона приїжджала до [PERSON] , тоді вона її впізнала, розмовляла з нею. Свідок [PERSON] повідомила, що була сусідкою [PERSON] [PERSON] не ходила, але була адекватна, при розумі. Вона рахувала гроші, розповідала, що було колись. З 2003 року до осені 2016 року вона доглядала [PERSON] . Свідок [PERSON] дав показання про те, що є кумом позивача. Він був знайомим з [PERSON] . Вона все розуміла, не ходила, переважно сиділа в хаті. Вона була адекватна, не була психічно хвора, читала газети, рахувала гроші, любила поспілкуватися. Свідок [PERSON] дав показання, що відповідач [PERSON] після смерті свого батька приїжджав до матері майже кожні вихідні, позивачка набагато рідше. Він періодично провідував [PERSON] , яка його впізнавала, про все його розпитувала, все розуміла, але ходити вона не могла. Свідок [PERSON] дала показання, що [PERSON] хворіла з 2000 року, не ходила. Відповідач [PERSON] приїжджав до матері, просив сусідів, щоб подивилися за нею. Пізніше у [PERSON] піднімався тиск, могла щось забувати. [PERSON] ніде не лікувалася, але до неї викликали фельдшера. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що є дочкою позивача. Її бабця [PERSON] десь з 2000 року, через хворобу суглобів, не ходила. [PERSON] не була психічно хворою, у неї було від підвищення тиску розсіяння, була неуважна, не пам`ятала. В судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що була сусідкою [PERSON] . Її неодноразово викликали до [PERSON] поміряти тиск. Коли приходила до [PERSON] , то вона її впізнавала завжди, була адекватною, віталася, цікавилася чому довго не заходила, якщо деякий час не приходила до неї. Свідок [PERSON] дала показання про те, що протягом останніх 18 років працює листоношею в с. Боремель, Демидівського району Рівненської області. Коли вона одного разу зайшла до [PERSON] додому, то [PERSON] сказала їй, що хоче скласти заповіт і просила повідомити про це в сільську раду. Вона передала голові і секретареві сільської ради, що [PERSON] хоче скласти заповіт та просила до неї прийти. [PERSON] на протязі всього часу, коли вона її відвідувала, приносила пенсію, сама розписувалася за отриману пенсію у відомостях, мала хороший почерк. [PERSON] була адекватна, при повній пам`яті, при повному розумі. У неї ніколи не було провалів в пам`яті, була розумною, хорошою жінкою. [PERSON] гроші рахувала сама. Вона була не ходяча, але сама підводилася з ліжка, сиділа. З [PERSON] спілкувалася після складення нею заповіту, знала про заповіт від самої [PERSON] . Із змісту дослідженої медичної картки [PERSON] , встановлено, що медична картка містить записи про те, що [PERSON] хворіла на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, деформуючий поліартрит, хронічно церебро-васкулярну недостатність, ДЕП ІІ-ІІІ ст. У медичні картці є також записи про те, що у [PERSON] свідомість була збережена частково, вона неохоче вступає в контакт, на запитання відповідала незрозуміло і нечітко, мала знижену пам`ять та неадекватну поведінку (а.с. 20-25 т. 1). Такі записи про стан здоров`я [PERSON] не містять відомостей про те, яким саме лікарем зроблено записи, наявні лише підписи лікаря. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 10/20 (а.с. 12-15 т. 2) встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя страждала на тимчасові психічні розлади, однак на час складення заповіту 24 червня 2008 року, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, психічних порушень не виявляла. [PERSON] , яка померла [INFO] , усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати 24 червня 2008 року під час складення заповіту, що був посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259. Жодних доказів, що [PERSON] , на час складення 24 червня 2008 року заповіту, була недієздатною, чи обмежена у дієздатності, позивачем до суду не надано. Дослідженими доказами по справі встановлено, що заповіт складений [PERSON] , що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 259, складений з дотриманням вимог ст. 1247 ЦК України. З матеріалів спадкової справи № 68/2017, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 86-99 т. 1), встановлено, що заповіт [PERSON] , що посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований за № 259, є також зареєстрованим у Спадковому реєстрі 15 серпня 2008 року (а.с. 93 т. 1). Щодо доводів представника позивача [PERSON] [PERSON] про невідповідність законодавству, складеного [PERSON] заповіту 24 червня 2008 року, через відсутність у ньому відомостей про майно, яке заповідалося, а також про осіб, які мали право на обов`язкову частку спадкового майна, після смерті заповідача, то суд враховує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. П. 34 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, що діяла на час складення заповіту) визначалось, що при посвідченні заповіту, від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Дослідивши докази по справі та оцінивши їх щодо належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що позивачем [PERSON] не доведено свої позовні вимоги, оскільки доказів, що підтверджували б наявність обставин, які могли б бути підставою для визнання заповіту нікчемним не надано до суду. Разом з тим, під час розгляду справи, підстав для визнання заповіту нікчемним, що визначені ч. 1 ст. 1257 ЦК України, судом встановлено не було. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Суд зазначає, що згідно із\~ст. 1233 ЦК\~України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Суд зауважує, що воля це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами\~ЦК. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частин першої-п`ятої\~статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частин першої та другої\~статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~Недійсним є\~правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. При вирішенні справи суд враховує вимоги ст. 1234 ЦК України про те, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Так, ч. 1 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 цього ЦК України. На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила\~ЦК України щодо недійсності правочинів. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 5 червня 2019 року по справі № 665/1935/16-ц, та постанові від 15 липня 2019 року № 583/3606/16-ц недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо). Встановивши, що заповіт складений і посвідчений із дотриманням передбаченого законом порядку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту. Таким чином, суд вважає, що посилання позивача [PERSON] щодо нікчемності заповіту від 24 червня 2008 року у зв`язку з недотриманням секретарем сільської ради процедури його складення та посвідчення є необґрунтованими. Так, заповіт від 24 червня 2008 року складений [PERSON] та посвідчений секретарем Боремельської сільської ради Демидівського району Рівненської області Нищою Л.В., зареєстрований за № 259, складений на бланку із рукописним записом відомостей про заповідача та його заповітного розпорядження, із зазначенням місця і часу складення такого заповіту, перед підписанням прочитаний вголос заповідачем та особою, яка його посвідчила, і підписаний особисто заповідачем. Тому судом встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, про що свідчить заповіт [PERSON] від 24 червня 2008 року, яким остання заповідала свій житловий будинок, надвірні будівлі та все майно [PERSON] . Крім того, у заповіті [PERSON] висловила свою волю про те, що у випадку продажу будинку [PERSON] повинен передати половину вартості такого будинку [PERSON] . Аналогічні правові позиції були висловлені Верховним Судом у постановах від 25 листопада 2019 року по справі № 695/3475/16-ц та у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 607/2901/16-ц. Таким чином, судом було встановлено, що посвідчення заповіту від 24 червня 2008 року відбулося з додержанням вимог чинного на момент його складення законодавства, заповіт вчинено у письмовій формі спадкодавцем [PERSON] , дієздатність якої було перевірено секретарем сільської ради та зазначено місце і час його складання, заповіт було прочитано вголос, про що є запис в такому заповіті, та підписано особисто заповідачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 725/2412/15-ц. З урахуванням обставин справи та наведених правових норм, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та їх недоведеність, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. При цьому суд враховує, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини про те, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Оскільки підстав для задоволення позовних вимог позивача немає, понесені позивачем судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 202, 207, 215, 236, 1248, 1251-1253, 1257 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 1233-1235, 1247, 1251, 1252, 1257 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed