Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона являється власником домогосподарства [ADDRESS] . Зазначає, що за даною адресою також зареєстрований, але з 2012 року не проживає її син відповідач - [PERSON] . Оскільки відповідач не знятий з реєстраційного обліку, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть їй можливість оформити субсидію та розпоряджатися своїм майном. Таким чином просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, у якій просить: розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи; позовні вимоги підтримує; витрати зі сплати судового збору просить залишити за нею (а.с.19). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 22). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2019 (а.с. 5), [PERSON] являється власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Згідно акту від 08.07.2019 (а.с. 6) встановлено, що [PERSON] з червня 2012 не проживає за вищенаведеною адресою з 2012 року. Зазначена інформація також підтверджується довідкою Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 901 від 08.07.2019 (а.с. 7). Згідно п. 2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові ВСУ від 05.11.2014 р. у справі № 6-158цс14 вказано, що відповідно до ч.1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідач фактично відсутній за місцем реєстрації з 2012 року, однак і на далі зареєстрована за вказаною адресою, тим самим створюючи перешкоди законному власнику в користуванні та розпорядженні своїм майном. Витрати за клопотанням позивача, слід залишити за останньою (а.с. 21).

Outcome: approved