Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.10.2014 року.Близько п'яти років тому колишній власник вказаної квартири [PERSON] пустив для тимчасово проживання у цю квартиру відповідачів, які є його родичами, бо на той час вони робили ремонт у належному їм будинку за адресою, де вони усі зареєстровані. З того часу відповідачі постійно проживають у вищезазначеній квартирі. У відповідачів є власне житлове приміщення, в якому вони можуть проживати і де вони фактично зареєстровані. Коли вона стала власником квартири, декілька разів зверталася до відповідачів з вимогою звільнити квартиру, оскільки має намір використовувати квартиру для особистого проживання, але відповідачі на її вимоги жодним чином не реагують. Для вирішення питання виселення відповідачів з квартири вона зверталася до правоохоронних органів, але це також не принесло жодного результату. За весь час проживання в квартирі відповідачі не приймали участі в сплаті комунальних послуг, у зв'язку з чим утворилась велика заборгованість, яку відповідачі теж відмовляються оплачувати.Наявність відповідачів у вищевказаній квартирі чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні їй як власнику своїм майном. Вона бажає проживати у цій квартирі, а разом з відповідачами проживати не зможе. У неї як власника квартири немає бажання надання відповідачам своєї квартири для користування та вона і не зобов'язана цього робити. Крім того, договір найму вищевказаної квартири відповідачі з нею як власником квартири не укладали, ніякої усної домовленості також не було.Відповідачі не є членами її сім,ї.Посилаючись на викладене позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою шляхом виселення відповідачів з житлового приміщення, розташованого за адресою:Луганська область, [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що [PERSON] був її рідним братом, який помер [INFO] За життя братові належала квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON], відповідачка [PERSON] -невісткою, а неповнолітня [PERSON] -онукою померлого. Покійний брат пустив пожити відповідачів в свою квартиру на час ремонту їх житла, в якому вони зареєстровані. Деякий час [PERSON] та відповідачі жили в квартирі разом, але між ними склались такі стосунки, що її брат почав побоюватись, що залишиться без квартири, бо відповідачі його виженуть з житла. Тому [PERSON] наполіг на тому, щоб вона пішла з ним до нотаріуса, де 28.10.2014 року оформили договір дарування цієї квартири, тобто брат подарував їй свою квартиру. При оформленні договору дарування квартири брат добре усвідомлював значення своїх дій. Нотаріус роз'яснив брату, що квартира не буде більше йому належати, на що брат погодився та сказав, що хоче подарувати квартиру саме їй, позивачці, бо його син [PERSON] веде неправильний спосіб життя, забирає в нього пенсію. Відповідачі на її неодноразові вимоги квартиру не звільняють, кажуть, що квартира належить їм, і наміру виселятися не мають. Вона не бажає, щоб відповідачі проживали в належній їй квартирі. Ніякої усної і письмової домовленості між нею та відповідачами щодо проживання останніх в її квартирі не укладалось. Ключів від квартири у неї немає, оскільки вони знаходяться у відповідачів, які їй ключі не віддають. Відповідач та законний представник неповнолітньої відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,суду пояснив, що він зі своєю дружиною [PERSON] та неповнолітньою дочкою [PERSON] в листопаді 2009-2010р.р., точно не пам,ятає, перейшли жити до квартири за адресою: [ADDRESS], яка належала його батьку [PERSON] Перейшли жити до батька на прохання останнього, оскільки вже було холодно, а в будинку, де вони з сім,єю зареєстровані та жили, проводився ремонт. 09.01.2013 року батько склав заповіт на його, відповідача ім,я та на ім,я його брата [PERSON] Уже після складення заповіту у батька стався інсульт, у нього погіршився стан здоров,я, батько багато забував, не усвідомлював своїх дій. Вважає, що коли батько укладав договір дарування квартири, то не усвідомлював своїх дій, договір був укладений під тиском. Доказів цьому у нього немає, але він так вважає. Про існування договору дарування спірної квартири, укладеного між його батьком та позивачкою, він дізнався в листопаді 2014 року. Батька він та його родина не ображали. Він та його сім'я дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Цей будинок дістався їм після смерті тещі, але право власності на будинок після смерті матері його дружина не оформила. Будинок не придатний для проживання, він розкрадений, в ньому немає дверей, вікон. Він вважає, що власниками спірної квартири є вони з братом, бо є заповіт, яким їх батько заповів їм належну йому квартиру. Вважає, що квартира належала його батькові на момент смерті. Виселятись з квартири з сім,єю наміру не мають. Відповідач [PERSON] та неповнолітня відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги не визнають, просять розглянути справу за їх відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Кравцова О.В. в судовому засідання пояснила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідачі в теперішній час проживають за адресою: [ADDRESS], де для неповнолітньої створені всі умови для проживання. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак, зазначений будинок не придатний для проживання, приблизно шість років в ньому ніхто не живе. В будинку немає вікон, дверей, даху. Умови для проживання неповнолітньої в цьому будинку не створені. Батьки дитини планували жити в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належала покійному батьку відповідача [PERSON], оскільки батько склав заповіт. Однак в судовому засіданні було з,ясовано, що батько відповідача [PERSON] за життя на підставі договору дарування подарував позивачці спірну квартиру, внаслідок чого позивачка стала її власницею. Про факт дарування квартири його тітці [PERSON] відповідачу [PERSON] було відомо. Служба у справах дітей вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів зі спірної квартири заявлені правомірно, оскільки це відповідає чинному законодавству. Вважає, що батьки неповнолітньої не вжили заходів для збереження будинку, де вони з дитиною зареєстровані, недбало віднеслися до цього. Батьки [PERSON] та [PERSON] зобов,язані створити нормальні умови для подальшого проживання своєї неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона п,ять років перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим [PERSON], якому належала квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі спочатку проживали за адресою: [ADDRESS]. Стан будинку, де проживали відповідачі, був незадовільний. На той час вони з [PERSON] жили в її квартирі. Вони з [PERSON] вирішили, що відповідачам потрібно перейти жити до його квартири. Так, років п'ять тому відповідачі на пропозицію [PERSON] перейшли жити до його квартири. Вони з [PERSON] перестали жити разом років 2,5 тому, і він пішов жити в свою квартиру, де вже жили відповідачі. Згодом [PERSON] став приходити до неї, казав, що йому відповідачі не дають їжі, просив його нагодувати. Їй відомо, що за життя [PERSON] дійсно склав заповіт відносно двох своїх синів, але пізніше вирішив подарувати квартиру своїй сестрі [PERSON] Сказав, що квартиру не хоче віддавати синам, бо вони його ображають. За життя [PERSON] перебував в ясному розумі та пам,яті. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживав по-сусідству з померлим [PERSON], з яким в квартирі проживали відповідачі. Після смерті [PERSON] відповідачі продовжують проживати в квартирі. Останнім часом померлий хворів, але завжди був нагодований. Померлий міг щось забути, але вів себе адекватно, почував себе задовільно. Знає, що померлий склав заповіт на своїх синів. Відповідач [PERSON] казав йому, що батько подарував квартиру позивачці. Позивачка в квартирі не живе. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є племінником позивачки і рідним братом відповідача [PERSON] Спочатку їх батько заповів своє майно їм з братом, а потім подарував квартиру тітці. Думає, що батько боявся залишитись без квартири, тому оформив заповіт на них з братом. Бувало, що батько міг щось забути. Розуміє, що за законом спірна квартира йому не належить. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по-сусідству з померлим [PERSON], з яким в квартирі також проживали відповідачі. На теперішній час відповідачі проживають в тій же квартирі. За життя [PERSON] доглядав батька, він був завжди нагодований, не скаржився на відповідачів. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 28.10.2014 р., укладеного між [PERSON] та позивачкою. (а.с.8,34) Відповідачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS], вселились в зазначене житлове приміщення зі згоди батька відповідача [PERSON] -[PERSON], що в судовому засіданні сторонами не оспорювалось. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. (а.с.15,16,17). Відповідачі власниками квартири за адресою: [ADDRESS] не були, не є такими і на даний час. Із заповіту, складеного 09.01.2013 р. [PERSON], вбачається, що останній заповів в рівних частках [PERSON] та [PERSON] усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті (а.с.44) Згідно висновку Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради від 31.08.2015 р. №341 «виселення неповнолітньої відповідачки [PERSON], 13.03.2001 р. з квартири за адресою: [ADDRESS], відповідає законам України. Батьки [PERSON] та [PERSON] зобов,язані створити нормальні умови для подальшого проживання своєї неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. (а.с.43) Виходячи з положень ст. ст.16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника жилого приміщення, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, передбачають, в тому числі, право власника використовувати житло для власного проживання, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст.ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що до способів захисту речових прав, які підлягають до застосування відповідно до положень глави 29 ЦК України, віднесено з поміж інших і усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом виселення. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК Української РСР з врахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житлового приміщення права власності на це житлове приміщення, а відтак - припинення права власноcті особи на житлове приміщення припиняє право членів сім'ї на користування цим житловим приміщенням. Таким чином, права членів сім'ї власника житлового приміщення на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового приміщення на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника житлового приміщення. Таким чином, після зміни власника спірної квартири відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом. Тому хоча відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON] і були вселені до спірної квартири за згодою її колишнього власника [PERSON], проте вони не є членами сім'ї позивача, будь-якого договору з приводу користування спірним житлом між сторонами у справі не укладалося, то за таких умов відповідачі самостійного права на проживання в квартирі не мають. За відсутності у відповідачів законних підстав для проживання у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, та за відсутності такої згоди власника, наявні законні підстави для захисту порушеного права позивача щодо користування належним їй майном у спосіб, про який просить позивач, - шляхом виселення. Та обставина, що відповідач [PERSON] є неповнолітньою, у даному випадку не є перешкодою для застосування цього способу, оскільки при цьому неповнолітня відповідачка не позбавляється права власності на спірну квартиру, бо вона його і не мала, самостійного права користування цим житловим приміщенням, наданого їй позивачкою, вона не набувала, а тому суд не вбачає порушень житлових прав неповнолітньої відповідачки [PERSON]\~Неповнолітні діти мають забезпечуватися житлом їх батьками, на позивачку такий обов'язок законом не покладено. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він та його брат [PERSON] є власниками спірної квартири, оскільки їх батько [PERSON] заповів їм все своє майно, є необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом, на момент смерті останнього спірна квартира вже не належала йому на праві власності. Посилання відповідача [PERSON] на те, що договір дарування квартири, за яким його батько [PERSON] подарував спірну квартиру позивачці, був укладений під тиском, носять характер припущень, доказів на підтвердження цього відповідачем суду не надано. Договір дарування квартири є дійсним на час розгляду справи, ніким не оспорений. Отже, суд дійшов висновку, що залишаючись проживати у спірному житловому приміщенні, відповідачі тим самим порушують право власності позивачки, тому суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні належною їй на праві власності квартирою шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з нього є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Покласти судові витрати на відповідачів позивач не просить. На підставі ст..ст.5-11,60,212-215,224-228,292 ЦПК України, суд

Outcome: approved