Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог вказала, що 13 квітня 1999 року за договором купівлі-продажу вона придбала у відповідача [PERSON] двокімнатну жилу квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири було зареєстровано Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» за реєстраційним № 292 та зареєстровано у БТІ м.Димитрова за реєстровим № 1, про що свідчить реєстраційне посвідчення БТІ від 14.04.1999 року. На даний час виникла необхідність розпорядитися належною квартирою, але договір купівлі-продажу, зареєстрований товарною біржею не визнається нотаріусом, оскільки як правовстановлюючий документ, не відповідає вимогам закону. З 13.04.1999 року вона добросовісно та безперервно володіє нерухомим майном, протягом більше 15 років, користується даною квартирою за призначенням, протягом всього часу доглядає та утримує квартиру, сплачує житлово-комунальні послуги, робить в ній поточний та капітальний ремонт. Просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивач та представник позивача до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 квітня 1999 року Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» посвідчений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила зазначену квартиру, загальною площею 43,7 м2, в тому числі жилою 25,2 м2 (а.с. 13). Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], 14 квітня 1999 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки, виданої Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради № 176/89 від 21.03.2018, за реєстраційними даними БТІ квартира [ADDRESS] належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 13.04.1999 року, реєстраційний № 292 (а.с. 23). Згідно інформації від 23.03.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.22). Згідно довідки виконкому Мирноградської міської ради від 18.01.2018, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивач добросовісно заволоділа чужим майном - житловою квартирою, а саме купила цю квартиру, зареєструвавши угоду на товарній біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений і зареєстрований на товарній біржі без нотаріального посвідчення, згідно з чинним на даний час законодавством не підтверджує право власності позивача на квартиру. В той же час позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном загалом вже протягом більше десяти років. Тому суд вважає, що за набувальною давністю позивач має законні підстави набути право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі ч.2 ст.41 Конституції України, ст.344 ЦК України,

Outcome: approved