Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що між нею та відповідачем був укладений договір позики коштів, який був оформлений у вигляді розписки від 16.06.2016 року. Згідно розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 59000 гривень та зобов`язався повернути кошти шляхом перерахування по 1000 гривень на картку позивача до 16 числа кожного місяця до повного погашення боргу. Відповідач свої зобов`язання, передбачені розпискою не виконав і навіть не почав виконувати. Звернення до відповідача з вимогами про повернення боргу не дали жодних результатів і відповідач [PERSON] борг не повернув. Позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 59000гривень, 27111,38 гривень в рахунок інфляційного збільшення боргу та три відсотки річних від суми боргу в розмірі 8142 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пославшись на обставини, якими обґрунтовує свій позов. Пояснила, що [PERSON] є колишнім чоловіком її доньки з яким вона раніше проживала. В період їх спільного проживання [PERSON] не наполягала на поверненні коштів, однак після того як [PERSON] та донька позивачки [PERSON] припинили спільне проживання, питання про повернення боргу постало знову. [PERSON] свідомо ухиляється від повернення боргу, про що повідомляє в ході спілкування в телефонному режимі. Відповідач та його представник, в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, пославшись на те, що [PERSON] та донька позивачки [PERSON] проживали з 2015 року разом як сім`я, без реєстрації шлюбу. Кошти для облаштування їх житла дійсно позичали у [PERSON] , після отримання коштів, у будинку були проведені ремонтні роботи та придбана побутова техніка. Однак відносини між співмешканцями погіршилися і вони припинили спільне проживання, [PERSON] забрала частину майна, придбаного за спільні кошти та кошти, які були позичені у її матері [PERSON] . До даного часу питання про поділ спільного майна та повернення коштів, що були позичені у [PERSON] , між колишніми співмешканцями не вирішено, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки є передчасними. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 16 червня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у сумі 59000 гривень, з умовою повернення коштів шляхом перерахування по 1000 гривень на картковий рахунок кожного місяця до 16 числа, на підтвердження чого складено письмову розписку(а.с.20). [PERSON] зверталася до [PERSON] з письмовими вимогами про повернення боргу, на підтвердження чого до суду були надані заяви-вимоги від 02.09.2020 року, 22.10.2020 року, 10.11.2020 року та письмові повідомлення про отримання [PERSON] вказаних поштових листів(а.с.8-16). Із розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних вбачається, що з липня 2016 року по січень 2021 року із суми боргу в розмірі 59000 гривень обраховано інфляційне збільшення боргу на суму 27111,38 гривень та 3-х % річних на суму 8142 гривень(а.с.17-19). Представником відповідача ініціювалось зупинення провадження у вказаній справі до розгляду справи про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Вказане клопотання задоволено не було, оскільки рішення суду, у випадку задоволення заяви про встановлення факту, навряд чи вплине на рішення суду у вказаній справі, так як із тексту розписки від 16 червня 2016 року чітко вбачається, що кошти отримував [PERSON] особисто та особисто зобов`язався їх повернути, при цьому жодним чином текст розписки не відображає відомостей про інших позичальників та їх участь у даних відносинах. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином суд вважає доведеним факт укладання сторонами договору позики з дотриманням вимог щодо його форми. Із змісту статті 526 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають задоволенню в повному обсязі. Представником позивача було ініційовано виклик до суду свідка [PERSON] , однак її явку до суду не було забезпечено і відповідно в якості свідка [PERSON] допитана не була. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved