Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вона зазначає, що з 14 грудня 1991 року по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період якого вони придбали наступне майно: відеомагнітофон, шафу, два серванти, три палаци, три телевізори, музикальний центр, два водонагрівачі, мікрохвильову піч, кухонну витяжку, два пилососи, DVD програвач, пральну машину, дві насосні станції, надувний човен, стаціонарний телефон, автомагнітолу, люстру, штори, холодильник, комп'ютерну техніку (монітор, блок, принтер, мишка, клавіатура, колонки), газонокосилка, акумулятор для машини, масляний обігрівач, електричний лобзик, політичну карту світу, легковий автомобіль ВАЗ-21154-110-20, а також здійснили ремонтні роботи в будинку, які позивач оцінює в 1500 грн. За оцінкою позивача загальна вартість майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, становить 96433 грн. 00 коп. Оскільки домовленостей про добровільний поділ набутого під час шлюбу майна між сторонами не досягнуто, позивач звернувся до суду з вимогою про його поділ у судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на легковий автомобіль ВАЗ-21154-110-20, автомагнітолу та акумулятор, загальна вартість яких за оцінкою позивача становить 46791 грн. 00 коп. Інше майно, що знаходиться в спільній сумісній власності подружжя, загальна вартість якого за оцінкою позивача становить 49642 грн. 00 коп., вона просить визнати за відповідачем. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості часток у спільній сумісній власності та судові витрати по справі. У процесі розгляду справи позивач у порядку ст. 31 ЦПК України уточнювала позовні вимоги. Згідно останньої редакції позовної заяви від 05 червня 2014 року позивач просила поділити майно сторін, виділивши їй телевізор, мікрохвильову піч, комп'ютерну систему (монітор, блок, комп'ютерну мишку, клавіатуру, колонки), пилосос, загальна вартість яких за оцінкою позивача становить 6471 грн. 00 коп.; відповідачу виділити автомобіль ВАЗ-21154-110-20, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], ринкова вартість якого складає 60690 грн. 00 коп., автомагнітолу, акумулятор для машини, принтер та холодильник, загальна вартість - 37451 грн. 00 коп.; визнати за позивачем право особистої приватної власності на пральну машину, а також стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію різниці вартості часток у спільній сумісній власності в розмірі 30980 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, викладені в уточненій редакції позовної заяви від 05 червня 2014 року. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що розмір грошової компенсації різниці вартості майна була збільшена в зв'язку з тим, що була з'ясована середня ринкова ціна спірного автомобіля, яка станом на 02 червня 2014 року складає 60690 грн. 00 коп. З урахуванням викладеного, просила уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У процесі розгляду справи відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову в первісній редакції (а.с. 48-51), посилаючись на те, що він не перешкоджає позивачу в користуванні спільно набутим майном. Крім того, відповідач зазначив, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка, тому спірний автомобіль необхідний йому для отримання доходу, а холодильник фірми «Indesit», зазначений в позовній заяві як майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, був придбаний за особисті кошти матері відповідача. Також він зазначив, що пральна машина фірми «LG» була подарована позивачу на день народження, тому є її приватною власністю. У судовому засіданні 12 вересня 2014 року відповідач частково погодився з уточненими позовними вимогами, а саме: в частині відшкодування відповідачу 22000 грн., посилаючись на те, що він не згодний з середньою ринковою ціною спірного автомобіля, визначеною довідкою експерта. Заслухавши пояснення сторін та їх представників у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 1991 року сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом ЗАГС Підгородненського міського виконкому, актовий запис № 209, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 грудня 1991 року (а.с. 6). Згідно відповіді УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області станом на 28 жовтня 2013 року автомобіль ВАЗ-21154-110-20, 2007 року випуску, світло-сірого кольору, н/з [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], [INFO] Довідкою № 95/14 від 03 червня 2014 року, виданою судовим експертом-товарознавцем [PERSON] (свідоцтво [NUMBER] від 08 липня 2011 року про присвоєння (підтвердження) кваліфікації судового експерта - а.с. 103), визначено середню по Україні ціну продажу транспортного засобу ВАЗ 21154 110 -20, 2007 року випуску, яка станом на 02 червня 2014 року складає 60690 грн. 00 коп. З урахуванням того, що все вказане в уточненій позовній заяві майно сторони придбали в період дії Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність застосування до даних правовідносин норм чинного сімейного законодавства. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що домовленості між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд вважає, що вказана ринкова вартість автомобіля, яка складає 60690 грн. 00 коп., є обґрунтованою та підтверджується належним та допустимим доказом - довідкою про середню ринкову ціну транспортного засобу, виданою особою, яка має кваліфікацію судового експерта згідно наданих суду документів. Заперечення відповідача проти зазначеної вартості транспортного засобу не обґрунтовані жодним доказом. З огляду на викладене, суд бере до уваги ринкову вартість спірного легкового автомобіля «ВАЗ-21154-110-20», яка складає 60690 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що згідно уточненої позовної заяви позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на пральну машину фірми «LG» Direct Drive 5 kg вартістю 2550 грн. 00 коп., оскільки вона була придбана як подарунок позивачу, що підтверджується відповідачем в письмових запереченнях проти позову в первісній редакції (а.с. 49). З огляду на викладене, суд вважає можливим задовольнити дану позовну вимогу. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що жодних доказів, спростовуючих вказану позивачем вартість спільно набутого під час шлюбу майна, відповідачем не надано, суд бере до уваги вартість майна, зазначену в позовній заяві. Оскільки позивачу суд виділяє майно на загальну суму 6471 грн. 00 коп., а відповідачу на суму 37451 грн. 00 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30980 грн. 00 коп. грошової компенсації різниці вартості майна. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 482 грн. 17 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved