Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що позивач є опікуном її внука [PERSON], [INFO], батьками якого є дочка позивача [PERSON] та відповідач. Дочка позивача померла [INFO] року. 25.12.2017 року позивача призначено опікуном її внука. Мати дитини [PERSON] зверталася до суду, який 22.09.2016 року стягнув аліменти з відповідача на утримання дитини, однак після прийняття судового рішення відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її станом здоров'я, духовним та моральним розвитком, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.10.2018 року відкрито позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та витребувано від Комунального закладу «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» та Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» інформацію про перебування [PERSON] у цих установах на обліку чи звернення за допомогою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2018 року підготовче провадження у справі закрито, призначений розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, мав змогу подати відзив на позовну заяву, однак своїм правом не скористався. Вказала, що дитина проживає з позивачем, якій відповідач надав дозвіл на опікунство. Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав, відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. Також підтримує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Зазначив, що відповідачу був наданий строк для надання документів органу опіки та піклування, що підтверджували б виконання ним своїх батьківських обов'язків, однак він нічого не надав. Відповідач кілька разів з'являвся до органу опіки та піклування для бесіди. Вказав, що відповідач усвідомлював, що нічого не може дати дитині, бо безробітний. Також, зі слів позивача відомо, що відповідач не виявляв бажання зустрічатися з дитиною та допомагати їй матеріально, тому органом опіки та піклування було прийнято рішення про позбавлення батьківських прав. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від батьківських обов'язків, вважає, що позов підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, згідно положень ст. 7 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 24.12.2014 року Відділом ЗАГС Адміністрації Ворошиловського району м. Ростова-на-Дону Російської Федерації (а.с. 15). При цьому, розпорядженням голови Ворошиловського району міста Ростова-на-Дону від 25.12.2017 року № 680, після розгляду заяви [PERSON], батька неповнолітнього [PERSON], [INFO], про призначення опікуном його сина [PERSON], враховуючи, що мати неповнолітнього [PERSON] померла [INFO] року, [PERSON] було призначено опікуном неповнолітнього [PERSON] (а.с. 16-17). [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію за місцем проживання № 11999, довідкою ТОВ «УК Ворошиловський» від 31.05.2018 року, довідкою Відділу поліції № 1 Управління МВС РФ по м. Ростову-на-Дону від 20.03.2018 року, письмовими поясненнями сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20, 21, 22, 24, 25). Крім того, рішенням мирового судді судової дільниці № 8 Ворошиловського судового району м. Ростова-на-Дону від 22.09.2016 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а 21.03.2018 року було змінено спосіб і порядок виконання цього рішення шляхом вказівки на те, що ці аліменти підлягають стягненню на користь опікуна [PERSON] (а.с. 28, 29-30). Відповідно до ч. 8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., ратифікованою Верховною Радою України Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 р., учасниками якої є, зокрема, Україна та Російська Федерація, передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони (ч. 1 ст. 1). При цьому, ст. 13 Конвенції визначено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Також, як вбачається з письмових пояснень [PERSON], батька [PERSON], який проживає в [ADDRESS], [PERSON], батько його правнука [PERSON], [INFO], вихованням та розвитком дитини не займався, не забезпечував матеріально, аліментів не сплачував (а.с. 26). Відповідно до листа КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» від 29.10.2018 року № 837/1.2-2 [PERSON] звертався за допомогою до цього закладу та знаходився на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів та знятий з диспансерного обліку у зв'язку з ремісією у вживанні наркотичних речовин 19.02.2018 року (а.с. 63). Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з висновком № 3525/49-05-24 від 20.07.2018 року Орган опіки і піклування Міської ради м. Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 18.07.2018 року, вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 52-53). Згідно з вимогами ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не здійснює належного догляду за дитиною, неспроможний забезпечити необхідних умов для нормального життя та розвитку своєї дитини. Відповідач не надав доказів про неможливість виконання батьківських обов'язків з незалежних від нього причин, тому в інтересах дитини суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. на користь позивача.

Outcome: approved