Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку обґрунтовує наступним. 01.03.2021 року Уманським міськрайонним судом винесено рішення по цивільній справі № 705/47/21 2/705/1106/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, яким її позовні вимоги задоволено. Оскільки їй, з моменту придбання її батьком будинку, а саме з 2001 року, не було відомо про те, що відповідач [PERSON] зареєстрована у цьому будинку, то вона отримувала субсидію, яку на цей час пропонують повернути, тому виникла необхідність у визнанні [PERSON] такою, що не проживає у будинку [ADDRESS] та втратила право його користуванням з 2001 року. Заявник - позивач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, вимоги заяви підтримує та просить суд її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2021 року по справі № 705/47/21 позову заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком задоволено та визнано [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , у якому зареєстрована [PERSON] . Відповідно до акту №41, складеного 30 листопада 2020 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , та [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , підтвердженого головою квартального комітету № 7 Малюх Т., [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2001 року. Згідно письмового пояснення [PERSON] , [INFO] він продав, а [PERSON] , купив незавершений будинок і будівництво по [ADDRESS] . На той час у ньому була прописана його невістка [PERSON] , [INFO] , яка виїхала на постійне проживання до Канади, де проживає з 2001 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст. 107 ЖК України (аналогічна ст. 167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що судом при ухваленні вищевказаного рішення не було вирішено питання щодо визнання відповідача по справі [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме з моменту вибуття - з 2001 року, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Outcome: approved