Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування - Дубровицької районної державної адміністрації та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], а також просить стягнути з відповідача на її користь 226,90 грн. понесених додаткових витрат на дитину. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 704,80 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2015 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року їх шлюб було розірвано, а також стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. шомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття. Місце проживання дитини визначено разом із матір'ю. З вересня 2016 року позивач і відповідач почали проживати окремо і відповідач перестав виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини і спілкуватись з дитиною, хоча ніяких перешкод позивач у цьому йому не чинила. Протягом цього періоду відповідач з дитиною не зустрічається, не цікавиться його розвитком та станом здоров'я, не сплачує аліменти, не надає кошти на лікування та не оплачує додаткових витрат на дитину. Не забезпечує харчуванням, лікуванням, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною. Також відповідач не приймає участі у додаткових витратах на дитину, а тому позивач змушена самостійно нести витрати на обстеження дитини, придбання ліків та засобів особистої гігієни. А тому позивач вважає, що такі витрати повинні бути відшкодовані відповідачем. До початку розгляду справи від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача (а.с.52) в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше, ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Від представника третьої особи: Органу опіки та піклування - Дубровицької районної державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи без участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно пункту 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 жовтня 2016 року (а.с.13). Згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 квітня 2017 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Крім того, вказаним рішенням стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. шомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття. Місце проживання дитини визначено разом із матір'ю (а.с.15). 06 листопада головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бойченко Світланою Валеріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №560/227/17 від 12.05.2017 року (а.с.18). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного Кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до положення пункту 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу позовних вимог, позивач вказує, що з вересня 2016 року відповідач перестав виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини і спілкуватись з дитиною, хоча ніяких перешкод позивач у цьому йому не чинила. Він не цікавився його розвитком та станом здоров'я, не сплачував аліменти, не надавав кошти на лікування та не оплачував додаткових витрат на дитину. Не забезпечував дитину харчуванням, лікуванням, свідомо ухилявся від спілкування з дитиною. З висновку органу опіки та піклування Дубровицької райдержадміністрації за №419/01.39 від 08.06.2018 року вбачається, що [PERSON] надавав пояснення, згідно яких він останній раз бачив сина у кінці 2016 року. З того періоду мати дитини [PERSON] на контакт не йде, від матеріальної допомоги відмовляється, на телефонні дзвінки не відповідає. У зв'язку з матеріальними труднощами [PERSON] не має змоги відвідувати дитину за місцем проживання. Крім того, на даний час має проблеми зі здоров'ям (перелом правої стопи). Відносно питання щодо позбавлення його батьківських прав заперечує, готовий сплачувати аліменти та хоче бачитися з дитиною. [PERSON] проживає в квартирі з бабусею та тіткою. Умови проживання задовільні, приміщення прибране, укомплектоване необхідними меблями та технікою. До органу опіки та піклування [PERSON] не надано достатніх доказів, які підтверджують ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], а тому орган опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації питання про доцільність, чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] залишає на розгляд суду (а.с.51). Відтак, позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо своєї дитини та винятковості даного випадку, які б свідчили про його ухилення від виховання сина та які б свідчили про наявність підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу, у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини. Натомість, як встановлено із висновку органу опіки та піклування [PERSON] останній раз бачив сина у кінці 2016 року. З того періоду відповідач [PERSON] на контакт з ним не йшла, від матеріальної допомоги відмовлялася, на телефонні дзвінки не відповідала. У зв'язку з матеріальними труднощами [PERSON] не має змоги відвідувати дитину за місцем проживання, крім того на даний час має проблеми зі здоров'ям (перелом правої стопи). відносно питання щодо позбавлення його батьківських прав заперечує, готовий сплачувати аліменти та хоче бачитися з дитиною. Суд, при розгляді справи враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дітей (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності з урахуванням наведених вимог норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, дослідивши висновок органу опіки та піклування Дубровицької райдержадміністрації, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та свідоме нехтування своїми обов'язками. При цьому, таке позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], не буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У позовних вимогах позивач також просить стягнути з відповідача на її користь 226,90 грн. понесених додаткових витрат на дитину та на підтвердження надала копію фіскального чека від 15 грудня 2017 року за придбання лікарських засобів та інших речей на загальну суму 226,90 грн. (а.с.21). Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Проте, із долученої позивачем квитанції не вбачається можливим встановити, хто купував вказані лікарські та інші засоби особистої гігієни, та чи дійсно вони купувались для дитини - [PERSON] і ким вони були призначені чи рекомендовані - таких доказів матеріали справи не містять, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed