Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідача за вказаною адресою не проживає, проте фактично не проживає там з липня 2002 року, що підтверджується актом про відсутність особи за місцем її реєстрації від 08.12.2015 року. Наявність у [PERSON] статусу користувача домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та реєстрація відповідача за вказаною адресою, порушує право власності позивача на вказане майно та створює їй незручності, як власнику будинку,оскільки вона як пенсіонерка має право на пільги. Тому на підставі вищенаведеного просить суд задовольнити дану позовну заяву та зняти з реєстрації [PERSON]. Позивач в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи її було повідомлено належним чином в газеті «Новини Закарпаття» від 01.04.2017 року № 24 (4639) було здійснено публікацію про виклик її до суду. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від нього надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що право власності на будинок за адресою - [ADDRESS], належить [PERSON], [INFO], на підставі договору дарування, № 7862 від 24.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. Як вбачається з акту про відсутність особи за місцем її реєстрації від 08.12.2015 року, який складено та підписано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з липня 2002 року в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає [PERSON], яка добровільно виїхала у невідоме місце проживання. [PERSON] ніякої участі в утриманні житлового приміщення за вказаною адресою не приймає, та її особисті речі там відсутні. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункт 1 частини першої статті 346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися правом власності на свій розсуд. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 551,20 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача, а також 70,00 грн. витрат із сплати за публікацію оголошення в газеті «Новини Закарпаття». На підставі наведеного та

Outcome: approved