Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування свого позову позивач [PERSON] посилається на те, що 01 липня 2020 року вона придбала у [PERSON] належний йому гараж з підвалом під номером 57, розміром 5,72 х 3,45 метрів, загальною площею 19,7 кв.м., який розташований на [ADDRESS] за 28000,00 гривень, про що свідчить розписка. Даний гараж з підвалом належав [PERSON] на підставі свідоцтва гаражного кооперативу «Радуга» виданого 09 червня 1996 року. Відповідно до довідки голови обслуговуючого кооперативу «Радуга-2» [PERSON] від 01 серпня 2018 року, [PERSON] дійсно є членом обслуговуючого кооперативу «Радуга-2» та має капітальний гараж в кооперативі «Радуга» за № 57 і являється власником вказаного гаража. У свою чергу [PERSON] , відповідно до вказаної розписки, взяв на себе зобов`язання оформити правочин по купівлі-продажу даного гаражу в строк до 01.09.2020 року, в органах нотаріату на території Старобільського району, однак до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав. Нещодавно позивач вирішила оформити гараж на себе відповідно до встановленого порядку, однак їй у відповідних органах було відмовлено з посиланням на те, що в даному правочині не дотримана обов`язкова письмова форма, яка вимагається для таких правочинів. А в органах нотаріату вона не може оформити цей правочин, оскільки не має відповідного документу підтверджуючого право власності на гараж з підвалом попереднього власника, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у наданій суду заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва гаражного кооперативу «Радуга» виданого 09 червня 1996 року та довідки голови обслуговуючого кооперативу «Радуга-2» [PERSON] від 01 серпня 2018 року, [PERSON] дійсно є членом обслуговуючого кооперативу «Радуга-2» та має капітальний гараж в кооперативі «Радуга» за № 57 і являється власником вказаного гаража. (а.с. 4-5) 01 липня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу гаражу з підвалом під номером 57, розміром 5,72 х 3,45 метрів, загальною площею 19,7 кв.м., який розташований на [ADDRESS] за 28000,00 гривень. При укладенні вказаного договору, сторонами було узгоджено термін його нотаріального посвідчення, умови договору купівлі-продажу гаражу, [PERSON] прийняла. Розпискою [PERSON] підтверджується факт отримання в повному обсязі вартості гаражу. (а.с. 6) Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд України в своїй постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу нежитлової будівлі, можливість нотаріального посвідчення укладеного сторонами договору купівлі-продажу відсутня, оскільки не має відповідного документу підтверджуючого право власності на гараж з підвалом попереднього власника. Вказана обставина не дає можливості посвідчити укладений договір купівлі-продажу нотаріально, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved