Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 385 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі Львівської області внаслідок відсутності без поважних причин за місцем реєстрації понад строки, встановлені законодавством. Позовні вимоги мотивує тим, що будинок № 385 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі належить їй, [PERSON], на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 08 листопада 2002 року. В будинку № 385 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі зареєстровано 7 осіб: вона, [PERSON], Дочка [PERSON], Дочка [PERSON], Внук [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] та син [PERSON]. [PERSON] з 2012 року по даний час не проживає в будинку, проживає разом із своєю дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми Артемом та Анастасією в будинку № 8 на вул. Воззєднання в м. Бориславі Львівської області. Поштової кореспонденції відповідач за місцем реєстрації не отримує, особистих речей в квартирі не зберігає. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актом складеним працівниками ДКП „Житлово-експлуатаційна контора № 3 від 20 серпні 2018 року. Добровільно знятися з реєстрації за адресою вул. Дрогобицька,3 85 в м Бориславі [PERSON] не бажає. Хоча відповідач у квартирі й не проживає, позивач змушена оплачувати комунальні послуги та плату за обслуговування з розрахунку на усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Участі в оплаті цих платежів відповідач не приймає, позивач сплачує їх самостійно. Вважає, що [PERSON] право на користування жилим приміщенням в будинку на вул. Дрогобицькій,385 в місті Бориславі втратив, так як вибув на інше місце проживання, проживає разом із своєю сімєю на вул. Воззєднання,8 в м. Бориславі та не проживає в будинку понад терміни, встановлені законодавством. Позивач [PERSON]\~у судове засідання не зявилася. Представник позивача\~[PERSON]\~у судове\~засідання не\~зявилася,\~надала суду\~заяву про\~розгляд справи\~у її\~відсутності та позивача [PERSON], позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не зявився, від нього надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок № 385 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі належить їй, [PERSON], на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 08 листопада 2002 року, посвідченим приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON], реєстр №1822, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради „Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 08 листопада 2002 року за реєстровим № 3089 в книзі № 20. В будинку № 385 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі зареєстровано 7 осіб: позивач, [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], внук [PERSON], внучка [PERSON], внучка [PERSON] та син, відповідач по справі - [PERSON]. [PERSON] з 2012 року по даний час не проживає в будинку, проживає разом із своєю дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми Артемом та Анастасією в будинку № 8 на вул. Воззєднання в м. Бориславі Львівської області. Поштової кореспонденції відповідач за місцем реєстрації не отримує, особистих речей в квартирі не зберігає. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актом складеним працівниками ДКП „Житлово-експлуатаційна контора № 3 від 20 серпні 2018 року. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених обставин та визнання відповідачами позову, що не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд прийшов до переконання, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved