Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], державний нотаріус Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори Колонтай О.Я., про визнання відмови від спадщини недійсною, визнання свідоцтва про право власності за законом недійсним, та визнання права власності 1/3 частки. На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з відносними до нього будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 22 червня 1981 року Макіївським міськкомгоспом на підставі рішення виконкому Червоногвардійської ради від 22 квітня 1981 року за № 187/1 та зареєстрованого КП «БТІ м. Макіївка» 30.06.1981 року за № 26441 в книгу № 130. Після смерті [PERSON], спадкодавцями першої черги за законом були батько позивача - [PERSON], та його тітки [PERSON] і [PERSON], проте до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини не звернувся жодний спадкоємиць. Фактично у вказаному спадковому будинку мешкав батько позивача - [PERSON] та його родина, а саме: позивач, мати позивача - [PERSON] (яка померла [INFO]), брат позивача - [PERSON] ([INFO]). 22 вересня 1999 року батько позивача одружився з відповідачкою по справі [PERSON], з якою у позивача склались гарні стосунки, позивач з братом вважали її за матір, поважали та любили її. [INFO] помер батько позивача [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом були: позивач, брат позивача [PERSON] та дружина померлого батька [PERSON]. На момент смерті батька - [PERSON], позивач відбував покарання у місті Горлівка. 03 травня 2012 року позивач повернувся додому, не заставши батька живим, у всьому покладався на [PERSON], яка почала вмовляти його з братом [PERSON] відмовитися від спадщини після смерті батька, пообіцяла, що коли вона все оформить то подарує позивачу з братом їх частину спадщини, пояснювала що на одного спадкоємця оформити спадщину набагато легше ніж на трьох. Таку саме інформацію позивачу повідомив державний нотаріус, після чого, він з братом написали свою заяву про відмову від спадщини в липні 2012 року. Оформлюючи свою відмову від спадщини після смерті батька позивач з братом навіть не розуміли з чого саме складається спадщина. До того ж всі документи, які необхідні для оформлення спадщини після смерті батька були у відповідачки по справі. Через нетривалий час відносини між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] погіршилися, у зв'язку з чим, [PERSON] відізвав свою відмову від спадщини в передбачений законом строк, але позивач під впливом омани та помилки,через свою юридичну необізнаність, цього не зробив, таким чином, позивач прохає суд постановити рішення яким визнати його заяву про відмову від спадщини за законом недійсною, визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] видане на ім'я [PERSON], недійсним в частині 1/3 частки майна, визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та пояснив що, написавши заяву до нотаріальної контори про відмову від прийнятні спадщини, на час вчинення даного правочину, він помилявся стосовно його природи та можливих наслідків вчинення такого кроку, оскільки вважав, що спадщина його бабусі перейде до нього з братом, а вони відмовляються від частини цієї спадщини, а відповідачка після належного оформлення спадщини подарує її йому та його брату. Також зазначив, що якби на момент відмови від спадщини свого померлого батька він розумів, що відмовляється від частини будинку, в якому мешкає з народження, він б ніколи не написав такої заяви. До того ж він знаходився в дуже скрутному стані, шукав собі роботу, сумував за батьком та намагався наладити своє життя. Також пояснив, що відмова від прийняття спадщини була укладена ним добровільно, фізичного чи психічного тиску з боку відповідачки до нього не застосовувалося. Прохав суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, та пояснила, що позивач добровільно написав заяву про відмову на спадщину, у зазначений законом строк не звернувся с заявою про відкликання відмови на спадщину, тому прохає суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON], який діяв на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та пояснив, що вважає позовну заяву необґрунтованою, так як позивач у зазначений законом строк не скористався можливістю відкликати заяву про відмову від спадщини. Заява про відмову від спадщини оформлена у письмовій формі, зареєстрована належним чином, з виконанням вимог діючого законодавства, тому вважає необхідним відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа державний нотаріус Четвертої Макіївської державної нотаріальної контори Колонтай О.Я., до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що вважає позовну заяву необґрунтованою, так як позивач 20 липня 2012 року звернувся до Четвертої нотаріальної контори з заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна, яке залишилось після смерті його батька - [PERSON] на користь дружини спадкодавця - [PERSON]. Державним нотаріусом йому були роз'яснені статті 1273, 1274, 1275 Цивільного кодексу, щодо правових наслідків подання заяви про відмову від спадщини, порядок відкликання заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, про що свідчить підпис [PERSON] на заяві про відмову від спадщини. Однак спадкоємець не скористався можливістю відкликати заяву про відмову від спадщини. Вказана заява оформлена у письмовій формі, зареєстрована належним чином, з виконанням чинного законодавства. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є рідною тіткою позивача та третьої особи, після смерті батька, позивач звернувся до нотаріальної контори з відмовою від спадщини, на користь відповідачки. Вона неодноразово просила позивача забрати заяву, попереджувала про можливі наслідки, але на її вмовляння позивач не піддавався і категорично відмовлявся забрати вищевказану заяву. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом позивача та третьої особи, після смерті батька, позивач та третя особа звернулися до нотаріальної контори з відмовою від спадщини, на користь відповідачки. Через тиждень, третя особа вияснила, що відповідачка має намір продати спірний будинок, після чого він написав заяву про відкликання заяви про відмову від спадщини. Після написання даної заяви, [PERSON] вигнали із спірного будинку і він переїхав жити до свідка. Свідок та [PERSON] неодноразово пояснювали позивачу про необхідність написання заяви про відкликання заяви про відмову від спадщини, але він цього робити не хотів. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою відповідачки, знає, що позивач і відповідач, проживали спільно як одна сім'я, в один із днів вона чула, як дівчина позивача на ім'я Саша, яка нібито є юристом за освітою, вмовляла написати позивача заяву про відмову від спадщини, мотивуючи це тим, що у позивача є заборгованість перед банком і в разі прийняття ним спадщини, він буде відповідати по своїм кредитним зобов'язанням належною йому частиною будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином відповідачки від першого шлюбу, проживав разом з позивачем, відповідачкою та третьою особою в спірному будинку, позивач і третя особа, після смерті батька постійно влаштовували в будинку п'яні дебоші, не раз чув, що позивач і третя особа говорили йому з матір'ю, що спірний будинок належить їх бабусі, і що вони в цьому будинку ніхто. Також пояснив, що позивач добровільно їздив з матір'ю до нотаріальної контори і наполягав на написанні заяви про відмову від спадщини. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №98/2012 від 03.03.2012 року, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом та за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. У відповідності до п. 25 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, - відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщин, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнитись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в ст. 1266 ЦК України, правила про спадкування за правом представлення не застосовуються. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №226 (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS], який він отримав у спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], тому як постійно проживав та був зареєстрований в успадкованому будинку, але спадщину не оформив. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 23 березня 2012 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої макіївської державної нотаріальної контори із заявою (зареєстрованою за №223/01-24) про прийняття спадщини у виді житлового будинку [ADDRESS] (а.с.125). [PERSON] 23 березня 2012 року звернувся до державного нотаріуса Четвертої макіївської державної нотаріальної контори із заявою (зареєстрованою за №222/01/24) про відмову належної йому частки спадкового майна, на користь - [PERSON] (а.с. 126). Зазначену заяву, [PERSON] відкликав 23 серпня 2012 року (а.с. 127), того ж дня він звернувся до державного нотаріуса Четвертої макіївської державної нотаріальної контори із заявою (зареєстрованою за №826) про прийняття спадщини у виді житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 128). 20 липня 2012 року до Четвертої макіївської державної нотаріальної контори була подана заява за №715 від [PERSON] про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця - [PERSON]. Державним нотаріусом йому були роз'ясненні ст. ст. 1273, 1274, 1275 Цивільного кодексу України, щодо правових наслідків подання заяви про відмову від спадщини, порядок відкликання заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, про що свідчить підпис [PERSON] на заяві про відмову від спадщини (а.с. 130). 13 лютого 2013 року [PERSON] направив лист до Четвертої макіївської державної нотаріальної контори, в якому зазначив, що він відзиває свою відмову від спадщини після смерті [PERSON], а також повідомив, що має намір звернутися до Червоногвардійського районного суду міста Макіївки про розподіл спадкового майна (а.с. 16). 27 лютого 2013 року Четвертою макіївської державною нотаріальною конторою, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (за реєстровим №2-55) на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ст. 299 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з приписом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. В п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст.ст.. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. П. 20 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом оману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми ст. 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Положення ст.ст. 229, 230 ЦК України не можуть бути покладені в основу рішення, так як відмова від спадщини це односторонній правочин. Це вказано в положеннях п. 3 Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними ВСУ від 24.11.2008 р., в якому зазначено, що у судовій практиці виникають проблеми щодо розуміння та визначення односторонніх правочинів та що до односторонніх правочинів можна віднести, зокрема - прийняття спадщини і відмова від неї. Аналогічні положення закріплює Постанова ВСУ № 9 від 06.11.2009 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, не може бути покладено в основу визнання недійсною відмову від спадщини такі підстави, як помилка та обман. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначив, що правочин був укладений у наслідок помилки, через юридичну необізнаність, та під впливом обману, але ним не надано жодних доказів, які б підтвердили даний факт, а отже, його посилання не є належним доказом в розумності ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт обману, а помилка, через юридичну необізнаність не є підставою для визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, оскільки законодавство України є загальнодоступним і кожний в Україні має вільний доступ до нормативних актів, в т.ч. до Цивільного кодексу України, який офіційно оприлюднюється в засобах масової інформації. Також ним не було спростовано, що відмова від прийняття спадщини була укладена ним добровільно, та йому були роз'ясненні наслідки укладання такої відмови.

Outcome: dismissed