Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що вона є власником будинку [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрований, але понад три з половиною роки не проживає, її син [PERSON], відповідач по справі, який вибув з будинку, в ньому не проживає, та будь-якої участі у витратах на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг не приймає, разом з тим з реєстрації не знявся, будь-які поважні причини такого не проживання їй (позивачу) не відомі. Позивач також зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права, як власника будинку, так як спричиняє їй (позивачу) додаткові витрати на оплату комунальних послуг. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надала заяву за вх. № 14251 від 23.05.2016 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотання відсутні. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, проти чого в адресованій на адресу суду заяві позивач не заперечувала. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 грудня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 27 грудня 2005 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-3400, за яким [PERSON] належить 13/20 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS], а також на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 04 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 1850, за яким [PERSON] належить 7/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS]. Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 12 Ленінського району м. Кіровограда від 11.02.2016 року № 97 [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані та проживають [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син, який зареєстрований, але за даною адресою не проживає більше трьох років. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 02.03.2016 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS], з 20.06.2012 року. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON], є сином позивача [PERSON], який з 20 червня 2012 року не проживає в будинку [ADDRESS], тобто з моменту реєстрації за вказаною адресою, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку позивача, а так само інших членів сім'ї позивача. Факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку [ADDRESS] підтверджено також заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.03.2016 року, яке набрало законної сили 04.04.2016 року, та яким за позовом [PERSON] позбавлено батьківських прав [PERSON], відносно сина [PERSON], [INFO], при цьому, зазначеним судовим рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] проживає в іншому місті з іншою сім'єю. Крім того, з довідки квартального комітету № 12 від 12.11.2015 року вбачається, що батьки дитини не відомо де проживають, дитина [PERSON], [INFO] постійно з червня 2014 року проживає з бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS]. Викладені вище обставини підтверджені матеріалами справи: свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.12.2005 року, договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 04.10.1999 року, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 02.03.2016 року, згідно з якими [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, довідкою складеною за участю сусідів [PERSON], [PERSON], які проживають в будинках № № 76, 72, відповідно по [ADDRESS], підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 12 Ленінського району м. Кіровограда [PERSON] та якими підтверджено, що [PERSON], не проживає за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS], з 2012 року, а тому вважаються судом встановленими. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, право користування займаним житловим приміщенням не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки, під час судового розгляду встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в будинку [ADDRESS] з 20.06.2012 року, тобто понад один рік, і даний факт не спростовано під час судового розгляду справи, приймаючи до уваги, що відповідач не вносив плату за користування житлом і за комунальні послуги, між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, відповідач з 20.06.2012 року не проживає в будинку, який належить на праві приватної власності позивачу, без поважних причин, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS], при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст.ст.16, 317, 394, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved