Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], покликаючись на припинення сімейних стосунків. Ухвалою судді від 19 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просить задоволити, ствердила про неможливість примирення та відновлення сімї. Відповідач майже 10 років вживає алкоголь, не вірить в зміну його поведінки в кращу сторону, оскільки боїться за своє життя і емоційний стан дітей Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, запевнив, що близько півроку не вживає алкоголю та обіцяє виправитись. Вирішуючи питання, передбачені ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду із оцінкою доказів, як цього вимагає ст.89 ЦПК України, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. \~ \~ \~ \~У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред*явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 5 вересня 2009 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2204, в якому мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до\~ст.51\~Конституції України та\~ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~\~Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ст.21 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.3, ч.4 ст.56 СК України). Отже можна зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~\~ З пояснень сторін встановлено, що між ними через різні погляди на життя постійно виникали конфлікти непорозуміння, що призвели до розпаду сімї. З липня 2018 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні відносини. Обставини життя подружжя свідчать про стійкий розлад їх стосунків, позивач не бажає такі поновлювати та така остаточно визначалась розірвати шлюб. Натомість відповідачем, з урахуванням позиції позивача яка наполягає на розірванні шлюбу та заперечує можливість примирення, не доведено можливість збереження шлюбу, його заперечення позову не може бути обставиною, що спростовує небажання позивачки перебувати у такому. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України). \~ Отже встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, а шлюб існує формально, який слід розірвати. Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Також в порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 704,80 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved