Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій зазначив про те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 27 липня 2013 року. У цьому шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . З плином часу стосунки між подружжям погіршилися, у зв`язку із втратою почуття взаємної поваги, різних характерів та поглядів на життя, між ними почали виникати сварки і з початку 2018 року шлюбні стосунки між ними припинено. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дитини, спілкування з родичами, друзями та знайомими. Вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і таким, що порушує його права. Просить суд прийняти рішення, яким розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , укладений 27 липня 2013 року. Ухвалою судді від 09 квітня 2021 року у справі відкрите спрощене провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду поджала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Також просить суд після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 27 липня 2013 року в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 336. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . У вказаному шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, що підтверджується обставинами, викладеними у позові, та не спростовано заявою відповідача, поданою на адресу суду. Сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі та їх неповнолітній дитині. Враховуючи обставини, що склалися у вказаному випадку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Також суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач у своїй заяві просить змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON] , у рішенні суду має бути зазначено про вибір відповідачем прізвища після розірвання шлюбу. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 гривні, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні за змістом положення передбачені ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 454 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved