Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що з 05 січня 2006 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований міським відділом запису актів громодянського стану адміністрації Новодеревеньківського району Орловської області Російська Федерація, актовий запис № 02. Позивач в своїй заяві зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що у кожного з них різні інтереси і погляди на подружнє життя, в зв'язку з чим виникають непорозуміння. Останні роки їхнього подружнього життя вони провели як сторонні люди, почуття любові один до одного та взаємоповаги не поєднують. Фактично сім'я припинила своє існування. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. З квітня 2018 року спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Сторони у підготовче судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та просить суд строк для примирення не надавати, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розгляд справи провести у його відсутність (а.с.7, 12). Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує права чи свободи інших осіб, а тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 05 січня 2006 року, між позивачем та відповідачем, відділом запису актів громодянського стану адміністрації Новодеревеньківського району Орловської області, Російська Федерація, зареєстровано шлюб, актовий запис №02 (а.с. 4). Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що у кожного з них різні інтереси і погляди на подружнє життя, в зв'язку з чим виникають непорозуміння. Останні роки їхнього подружнього життя вони провели як сторонні люди, почуття любові один до одного та взаємоповаги не поєднують. Фактично сім'я припинила своє існування. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). З квітня 2018 року спільне господарство не ведеться, подружні стосунки сторони не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в своїй позовній заяві зазначила про те, що прохає суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу, залишити їй прізвище «[PERSON]», яке було набуте у зв'язку із реєстрацією шлюбу. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved