Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що 30.01.2008 року вона придбала за договором купівлі-продажу квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований відповідач, який є її сином та який з серпня 2014 року за адресою реєстрації не проживає. Їй відомо, що відповідач проживає та працює в Російській Федерації, але точна адреса проживання останнього їй невідома. На теперішній час в неї виник намір продати вказане житлове приміщення. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що її син [PERSON] виїхав до Російської Федерації у звязку з роботою. Останні місяці з ним зв'язок втрачений, оскільки відповідач з бригадою переїхав з м.Норильськ на Кольські острова. До цього вони спілкувалися з сином, повідомляли йому про ситуацію, що склалася з його реєстрацію, про бажання продати квартиру. Відповідач не заперечував проти зняття його з реєстраційного обліку через суд, оскільки приїхати до України не може і не бажає. Третя особа [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснення своєї дружини. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши позивача, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Мирноград (м.Димитров), [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.2008 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 618, що підтверджується відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бюро технічної інвентаризації м.Димитров (а.с.6, 7). Позивач [PERSON] з 13.08.1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з третьою особою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про їх шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] У даній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], батько відповідача [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 06.09.2016 року (а.с.12). Відповідно до акту обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Істок» від 29.08.2016 року, виготовленого членами правління за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з 01.06.2010 року зареєстрований за адресою: [INFO], в дійсності з серпня 2014 року по день складання акту за вказаною адресою не проживав (а.с.8). Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в одному підїзді будинку № 74 м-ну «Західний» м.Мирноград Донецької області з подружжям [PERSON] та [PERSON]. Її квартир розташована на другому поверсі, а квартира позивача на пятому. У [PERSON] є єдиний син [PERSON], [INFO], однокласник її доньки, який проживав зі своїми батьками, а приблизно два роки тому уїхав до Росії після того, як отримав виклик на роботу на Північ. З того часу він додому не повертався. Хлопець виїхав з дому добровільно, його проводжали, він не був одружений. Свідок [PERSON] суду пояснила, що понад десять років вона підтримує дружні стосунки з подружжям [PERSON] та [PERSON], у яких неодноразово бувала дома за адресою: [ADDRESS] на пятому поверсі, номер будинку не памятає. У 2014 року єдиний син [PERSON] - [PERSON], котрому 27 років, уїхав до Росії на заробітки. З того часу вона його в м.Мирноград не бачила. Їй відомо, що до початку літа 2016 року батьки спілкувалися з сином за телефоном, а після того, як той змінив чи місце свого проживання, чи місце роботи, зв'язок з відповідачем було припинено. Сімя [PERSON] благодійна, не конфліктна. Їх дитина добровільно покинула домівку у звязку з роботою. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою розташування квартири позивача, належної їй на праві приватної власності, у якості повнолітнього члену її сімї, як син, не мешкає у даному житловому приміщенні з 2014 року по теперішній час, також він не є співвласником спірної житлової площі. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України,

Outcome: approved