Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на наступне. 09 вересня 2007 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Новомихайлівською сільською радою Решетилівського району Полтавській області, актовий запис № 02, від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 04 квітня 2011 народження. Спільне подружнє життя з чоловіком не склалося через несумісність характерів, трату почуття любові і поваги один до одного та внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя, з жовтня 2016 року вони припинили між собою шлюбні стосунки, стали проживати окремо, перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб, подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення між нею та відповідачем неможливе. Малолітні діти перебувають на її повному утриманні, проживають разом із нею. Відповідач ухиляється від витрат, повязаних з утриманням та вихованням дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, свої доходи відповідач повністю витрачає на свої потреби, її неодноразові звернення до відповідача про його участь в утриманні дітей, він залишає без відповідей, аліменти відповідач нікому не платить, інших дітей, окрім їх спільних, він не має, спору щодо поділу майна, що є їхньою спільною власністю подружжя, на даний час немає, а тому вона прохає шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки всіх доходів відповідача, але у розмірі на одну дитину не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.16). Відповідач [PERSON]. у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю (а.с.17). Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09 вересня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 034079, виданим Новомихайлівською сільською радою Решетилівського району Полтавській області 09 вересня 2007 року, актовий запис № 02 ( а.с.7). Судом також встановлено, що сторони мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 059369, виданим виконавчим комітетом Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області 09 січня 2008 року (а.с.4), сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 096319, виданим Новомихайлівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області 01 липня 2009 року (а.с.5) та доньку [PERSON], 04 квітня 2011 народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 131993, виданим Новомихайлівською сільською радою Решетилівського району Полтавської області 12 квітня 2011 року ( а.с.3). З довідки Виконавчого комітету Новомихайлівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області № 01-44/443 від 29 червня 2017 року вбачається, що до складу сімї [PERSON] належать: син [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.6). Також судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалося, вони мають різні погляди на життя, через несумісність характерів виникали постійні сварки, по цій причині вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились із жовтня 2016 року і поновлювати їх вони не збираються, приживають окремо, примирення, подальше спільне проживання і збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе, а подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із подружжя, що встановлено судом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що діти знаходяться на утриманні матері, відповідач не приймає участі у їх утриманні, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, згідно з\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 640,00 грн., та стягнути на користь позивачки суму сплаченого нею судового збору за позовні вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 640,00 грн. Відповідно до п. 7 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 367 ЦПК України передбачає випадки обов'язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Зазначений випадок зобов'язує суд в обов'язковому порядку допустити рішення до негайного виконання, тому вимоги позивача у цій частині також підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved