Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , в якому вказали, що вони є власниками квартири за адресою : [ADDRESS] , згідно договору купівлі - продажу від 21 грудня 2001 року. У вказаному жилому приміщенні зареєстровані та проживають позивач [PERSON]. У вказаній квартирі крім позивача також зареєстрований відповідач [PERSON] , знайома позивача яка на початку 2015 року попрохала її зареєструвати у своїй квартирі , для подальшого працевлаштування, після того як позивач її прописала , відповідач [PERSON] виїхала з своїми речами з квартири , і з того часу за вказаною адресою не проживає , а точно місце її знаходження не відоме. Витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг відповідачка не несе, жилим приміщенням не цікавиться, вселитися не намагалася. Позивач, як власник жилого приміщення позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, а отже, позивач вважає , що відповідачка втратила право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою за адресою : [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності позивачу на підставі договору купівлі- продажу від 21.12.2001 року народження , яке зареєстровано в реєстрі за № 3544 приватним нотаріусом А.М. Огняник (а.с.5 ). Відповідно до довідки форми № 3 криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби від 28.12.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6) Як вбачається з акту складеного жителями будинку [ADDRESS] [PERSON] яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] не проживає за вказаною адресою з серпня 2015 року, даний акт складений 26 січня 2016 року підпис жильців будинку затверджений майстром відділу 4/1 [PERSON] та завірений старшим майстром відділу № 4 ТОВ «СітіСервіс КР» ( а.с.7) Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, відповідачі, будучи зареєстрованими у належній позивачам квартирі, порушують їх права та законні інтереси, порушують їх права власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, передбачені ст. 319 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved