Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO]. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок був придбаний ними під час перебування у шлюбі в недобудованому стані в 1970 році. Однак за життя [PERSON] не провів державної реєстрації права власності на зазначене спадкове майно. Звернувшись до нотаріальної контори, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON], тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, спадкову справу щодо майна померлого [PERSON], інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою: вул. Озерна, 20, с.Кубань, Новопсковський район, Луганська область, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 22.12.2008 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, актовий запис №98 (а.с.46). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді: - житлового будинку з надвірними спорудами (три сараї, літня кухня, погріб), розташованого за адресою: [ADDRESS]; - земельної ділянки площею 5,5700 гектарів на території Білолуцької селищної ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 05.05.2003 Білолуцькою селищною радою народних депутатів; - земельної частки (паю) розміром 6,76 в умовних кадастрових гектарах із земель колгоспу імені Куйбишева, смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 03.01.1997 Новопсковською районною державною адміністрацією; - грошових коштів на рахунках в ВАТ «Ощадбанк» відповідно до довідки №1642 від 28.07.2009, виданої філією - Новопсковським відділенням №3124 ВАТ «Державний ощадний банк України»; - автомобіля марки ИЖ, модель 412ИЭ, 1988 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ м. Старобільськ РЕП ДАІ 30.01.2001. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №20139566 від 11.06.2009, виданого Новопсковською державною нотаріальною конторою, інформація щодо складення [PERSON] заповітів або спадкових договорів у Спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 19.02.1965 Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, [PERSON] був чоловіком [PERSON] з 19.02.21965 (а.с.47). Як вбачається з довідки, виданої 09.06.2009 виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 1964 року, вибув у зв'язку зі смертю [INFO]. На день смерті з ним проживала та була зареєстрована [PERSON] з 1964 року по теперішній час. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до Новопсковської державної нотаріальної контори 09.06.2009, із заявою про прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO]. Донька [PERSON] [PERSON] від прийняття спадщини після батька відмовилася, подавши 09.06.2009 до Новопсковської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь матері - [PERSON]. 29.07.2009 [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на зазначені вище земельну ділянку, земельну частку (пай) та грошової кошти, що підтверджується витягами зі Спадкового реєстру №20830053 від 29.07.2009, №20830093 від 29.07.2009 та №20830120 від 29.07.2009 відповідно. Крім того, 03.08.2017 позивач звернулася до нотаріуса із додатковою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки ИЖ, модель 412ИЭ, 1988 року випуску, колір блакитний, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого МРЕВ м. Старобільськ РЕП ДАІ 30.01.2001. Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48644349 від 03.08.2017. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок позивач позбавлена можливості, оскільки постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно (а.с.13). Вирішуючи питання щодо права власності на спірне домоволодіння, суд виходить з такого. Згідно з довідкою №1233, виданою виконавчим комітетом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 19.09.2017, на даний час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], [INFO], та онуком [PERSON], [INFO] (а.с.8). Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи №52 від 01.11.1988 на зазначене домоволодіння, воно складається з житлового будинку площею 59,6 м2, веранди площею 23,8 м2, ганку площею1,5 м2, тамбуру площею 11,8 м2 та ганку площею 2,5 м2, трьох сараїв, літньої кухні, погребу. Згідно звіту про оцінку майна від 11.09.2017, складеного Новопсковським РБТІ, вартість будинку складає 49709 грн. Збудовано будинок у 1973 році (а.с.4). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1973 році, тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 (далі Інструкція). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відтак виникнення права власності у спадкодавця на житловий будинок не залежало від державної реєстрації цього права. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1973 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з довідки №134, виданої Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області 05.02.2018, згідно записів погосподарських книг за адресою: [ADDRESS], головою господарства за даною адресою з 1973 року по [INFO] був [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON], що сторонами не оспорюється, проте останній за життя не провів державної реєстрації права власності на зазначений будинок, що не є підставою для припинення його права власності на нерухоме майно. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємцем першої черги за законом є заявник - [PERSON] В силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Судом достовірно встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги спадщину після [PERSON] прийняла, так як подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Інший спадкоємець першої черги за законом після [PERSON] - його донька [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася на користь позивача. На підставі вищевикладеного, перевіривши, що спірне нерухоме майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON], інші спадкоємці, які прийняли спадщину після [PERSON] крім позивача, відсутні, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved