Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти в розмірі 11 900 доларів США, що в грошовому еквіваленті складає 297 500 грн. 00 коп., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що відповідачем [PERSON] , який мав стосунки по роботі з нею (позивачем) та її (позивача) сином [PERSON] , який помер [INFO] , було запропоновано придбати у власність транспортний засіб, державний номер [NUMBER] , 1984 року випуску, модель 53212, фургон вантажний, з причепом марки ГКБ, модель 8350, ПР-платформа Е, зеленого кольору, що перебували в його (відповідача) користуванні та володінні, за який (транспортний засіб) частково було сплачено її (позивача) сином 5 000 доларів США , та решту суми в розмірі 11 900 доларів США було передано нею (позивачем) відповідачу, про що останнім в присутності свідків було надано їй (позивачу) письмове підтвердження про отримання коштів. Зазначила, що КАМАЗ з причепом перебував у відповідача з умовою його подальшої перереєстрації і передачі транспортного засобу, при цьому, відповідач запевнював щодо необхідності використання ним спірних транспортних засобів для перевезеня вантажу та сплатою як їй (позивачу), так і її сину, за послуги. Вказала, що транспортний засіб, державний номер [NUMBER] , 1984 року випуску, модель 53212, фургон вантажний, з причепом марки ГКБ, модель 8350, ПР-платформа Е, зеленого кольору, перебували у відповідача, та з квітня, 2016 року постійно, які (транспортні засоби) відповідач залишив собі, запевняючи повернути кошти в термін до 09.05.2016 року, однак ні коштів, ні транспортних засобів їй (позивачу) не повернув, більше того, як нею (позивачем) було з`ясовано, що після смерті її (позивача) сина [PERSON] 31.12.2013 року відповідач зареєстрував та в подальшому перереєстрував транспортні засоби за собою. Позивач вважає, що внаслідок вчинених відповідачем [PERSON] дій їй була заподіяна значна матеріальна шкода, та, оскільки, відповідач оформив на себе транспортні засоби, які перебувають у його володінні, незаконно їх набувши, у зв`язку з чим, має повернути їй (позивачу) грошові кошти в розмірі 11 900 доларів США, якими незаконно і безпідставно володіє та користується. Позивач також вказала, що відповідач пояснював, що отримані від неї (позивача) кошти були витрачені на будівельні роботи в будинку [ADDRESS] , та обіцяв кошти повернути у квітні, травні, 2016 року, однак до цього часу кошти не повернуті, що стало підставою для її (позивача) звернення до суду за захистом порушеного права. Вказала, що зобов`язання з боку відповідача [PERSON] припинено, не виконано, транспортні засоби, за які нею (позивачем) були сплачені кошти в розмірі 11 900 доларів США, їй не передано, та належать відповідачу, який зареєстрував їх за собою, на підставі чого, правова підстава по зобов`язанням і набуття майна фактично відпала і припинена, правочин не було укладено, транспортні засоби не переоформлені і не передано, а кошти за них (транспортні засоби) відповідачем їй (позивачу) не повернуті, а тому, до даних правовідносин слід застосувати положення ст.1212 ЦК України. Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року відкрито позовне провадження за зазначеним позовом та призначено судовий розгляд справи з викликом в судове засідання сторін. При цьому, судом відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Крім того, 04 лютого 2019 року позивачем [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою позивач просила стягнути з відповідача 11 900 доларів США, що еквівалентно 333 200 грн. 00 коп. (станом на 28.11.2018 року). Представник позивача [PERSON] - адвокат Смірнова Г.Р. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, та з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 11 900 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 333 200 грн. 00 коп., додатково зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 14 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] кошти в розмірі 11 900 доларів США, про що ним було складено власноручно розписку, та дані кошти були передані [PERSON] в рахунок майбутнього придбання транспортного засобу КАМАЗ, модель 53212, фура вантажна з причепом марки ГКБ, зеленого кольору, які перебували у користуванні та володінні [PERSON] , при цьому, позивач вважала, що грошові кошти передавала [PERSON] саме за зазначений вище транспортний засіб, про що в розписці відповідач не зазначив, однак даний транспортний засіб йому (відповідачу) не належав, будь-які договори зобов`язання були відсутні, на підставі чого набуті відповідачем кошти в розмірі 11 900 доларів США без правової підстави, та у грудні 2013 року зареєстрував транспортні засоби за собою, тим самим, порушивши домовленість про передачу транспортного засобу, та безпідставно зберігає отримані від позивача кошти. Крім того, сторонами не було дотримано письмової форми договору купівлі-продажу, відсутнє зобов`язання щодо купівлі-продажу станом на 14.10.2013 року саме зазначеного транспортного засобу, власником якого на момент передання коштів відповідач не був. Представник позивача також зазначила, що, враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, позивачем доведено факт передання відповідачу коштів в розмірі 11 900 доларів США, що підтверджується розпискою останнього, в свою чергу, відповідач повинен був довести, що ці кошти він отримав правомірно на відповідній правовій підставі, однак відповідачем свій процесуальний обов`язок щодо подання доказів, - не виконано. За викладеного вище, представник позивача вважає, що отримані від позивача відповідачем грошові кошти, останній повинен повернути, так як він не підтвердив належними доказами наявність правової підстави для отримання цих коштів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом в порядку ст.128 ЦПК України неодноразово повідомлявся про дату, час та місце судових засідань у справі, як шляхом направлення судових повісток про виклик в судові засідання за зареєстрованим місцем проживання, так і за фактичним місцем проживання відповідача, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання відповідачем до суду не подавалися, на підставі чого судом відзначається, що відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання суду доказів. З огляду на зазначене, суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.12, ч.3 ст.13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Окремо судом відзначається, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Заслухавши пояснення представника позивача, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, проданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Так, звертаючись до суду з позовом до відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] як на підстави позовних вимог зазначила, що 14 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від неї (позивача) грошові кошти в розмірі 11 900 доларів США, про що ним 14.10.2013 року було складено власноручно розписку, та дані кошти були передані нею в рахунок майбутнього придбання транспортного засобу КАМАЗ, модель 53212, з причепом марки ГКБ, які перебували у користуванні та володінні відповідача, при цьому, вона (позивач) вважала, що грошові кошти передавала [PERSON] саме за зазначений вище транспортний засіб та причіп до нього, разом з тим, зазначені об`єкти рухомого майна на момент передання коштів відповідачу не належали, та в подальшому, а саме: 31.12.2013 року відповідач зареєстрував зазначений транспортний засіб та причіп до нього за собою, разом з тим, отримані від неї (позивача) кошти, які отримані без відповідної правової підстави, в розмірі 11 900 доларів США не повертає. В свою чергу, з наявних у справі доказів, які досліджені судом, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2013 року відповідачем [PERSON] була складена розписка, за змістом якої він отримав від [PERSON] одинадцять тисяч дев`ятсот доларів США в рахунок розрахунку за автомобіль КАМАЗ та причіп до нього. При цьому, представник позивача під час судового розгляду зазначала, що об`єктами рухомого майна, за які позивач передала відповідачу кошти були транспортний засіб КАМАЗ, модель 53212, вантажний, 1984 року випуску та ПР-Платформа-Е Причіп, марки ГКБ, модель 8350, 1984 року випуску. Відповідно до інформації Територіального сервісного центру 3541 МВС у Кіровоградській області за №562 за квітень, 2016 року, згідно обліково-реєстраційних даних територіального сервісного центру 3541, транспортні засоби КАМАЗ 53212, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , перереєстровано згідно довідки-рахунку ВІА113762 від 31.12.2013 року, виданої ФОП « [PERSON] » та причіп ГКБ 8350, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] перереєстровано згідно довідки-рахунку від 31.12.2013 року, виданої ФОП « [PERSON] » на гр. [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, за інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області (РСЦ МВС в Кіровоградській області) від 01.07.2019 року №31/11/2766, наданою на запит суду, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, причіп ГКБ 8350, 1984 р.в., ДНЗ [NUMBER] , 31.12.2013 року зареєстровано на громадянина [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . З 23.05.2013 року по 31.12.2013 року причіп ГКБ 8350, 1984 р.в., ДНЗ [NUMBER] було зареєстровано на громадянку [PERSON] . Також, за інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області (РСЦ МВС в Кіровоградській області) від 04.09.2019 року №31/11/3919, наданою на запит суду, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, станом на 04 вересня 2019 року, автомобіль КАМАЗ 53212, 1984 року випуску, номерний знак [NUMBER] , 31.12.2013 року було зареєстровано на [PERSON] , [INFO] . Окрім того, за додатковою інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області (РСЦ МВС в Кіровоградській області) від 30.09.2019 року №31/11/4244, наданої на запит суду, автомобіль КАМАЗ 53212, 1984 р.в., номерний знак [NUMBER] , до реєстрації 31.12.2013 року було 23.05.2008 року зареєстровано на гр. [PERSON] , [INFO] . Станом на 14.10.2013 року вищевказаний транспортний засіб було зареєстровано на гр. [PERSON] , [INFO] станом на 30.09.2019 року на гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстровано вантажні транспортні засоби: напівпричіп KRONE SDK 27, 2000 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації: 03.10.2007 року; причіп ГКБ 8350, 1987 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації: 31.07.2009 року; DAF XF 95.430, 2004 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 16.11.2011 року; напівпричіп SCHMITZ S 01, 2001 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації: 30.11.2011 року; причіп ГКБ 8350, 1984 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 31.12.2013 року; КАМАЗ 53212, 1984 р.в., номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 31.12.2013 року. Крім того, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ЦЕНТР ДАІ 3501 м.Кіровоград, за яким транспортним засобом є ПР-Платформа-Е Причіп, марка ГКБ, модель 8350, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зеленого кольору, дата реєстрації 31.12.2013 року, власник [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ЦЕНТР ДАІ 3501 м.Кіровоград, за яким транспортним засобом є КАМАЗ, модель 53212, вантажний, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 31.12.2013 року, власник [PERSON] . Аналізуючи зазначені письмові докази, судом встановлено, що станом на 14 жовтня 2013 року транспортний засіб КАМАЗ, модель 53212, вантажний, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та ПР-Платформа-Е Причіп, марка ГКБ, модель 8350, 1984 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зеленого кольору, були зареєстровані на гр. [PERSON] , [INFO] , тобто відповідач [PERSON] на 14 жовтня 2013 року при отриманні від позивача [PERSON] коштів в розмірі 11 900 доларів США в рахунок розрахунку за автомобіль КАМАЗ та причіп до нього, не був їх (транспортних засобів) власником, та, в подальшому, отримавши зазначені кошти, не уклав з позивачем договір купівлі-продажу, не передав позивачу у користування зазначені транспортні засоби, та, більш того, 31 грудня 2013 року перереєстрував зазначені транспортні засоби за собою, та, кошти в розмірі 11 900 доларів СШа позивачу не повернув. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. При цьому, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того, аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави слід розуміти такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту, тобто , відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття або збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому вона відпала. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна, тобто, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно, який (кондиційний позов) є самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в т.ч., грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Тобто, кондиція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд також зауважує, що стороною позивача доведено факт передачі відповідачу грошових коштів в розмірі 11 900 доларів США, які передавалися останньому в рахунок розрахунку за транспортний засіб КАМАЗ та причіп до нього, в свою чергу, відповідачем не доведено шляхом подання суду належних та допустимих доказів, що зазначені кошти він отримав правомірно на відповідній правовій підставі. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем, з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд виходить з того, що між сторонами (позивачем [PERSON] ) та відповідачем ( [PERSON] ) відсутні належним чином оформлені договірні правовідносини щодо купівлі-продажу транспортних засобів: автомобіля КАМАЗ та причепу до нього, а отримані за розпискою від 14 жовтня 2013 року відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] кошти в розмірі 11 900 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 28.11.2018 року становить 333 200 грн. (курс НБУ станом на 28.11.2018 року 28, 1053 грн. за 100 доларів США), набуті та збережені без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем, які складаються з судового збору в розмірі 2 975 грн. 00 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved