Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з [PERSON] в свою користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до досягненні повноліття, у твердій грошовій сумі 2500,00 гривень на кожну дитину та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти за утримання дітей за минулий час за період з 12.01.2014 року по 11.01.2017 року в розмірі 180000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 07.10.2000 року по 06.10.2014 року. Згідно заочного рішення Галицького районного суду м.Львова від 06.10.2014 року шлюб розірвано. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [INFO] року народився син - [PERSON] та [INFO] року народилась донька - [PERSON], які на сьогоднішній день проживають разом з позивачем та перебувають на повному її матеріальному утриманні. Крім того, зазначає, що діти хворіють, мають інвалідність, тому потребують лікування і спеціальних занять, а відтак потребують витрачання значних коштів, яких позивач на сьогоднішній день не має. Зазначила, що відповідач не працевлаштований, тому вважає, що [PERSON] повинен сплачувати аліменти у розмірі 2500,00 грн. на кожну дитину до досягнення їх повноліття. Стверджує, що з часу її окремого проживання з відповідачем, останній взагалі не надає фінансової допомоги на утримання дітей, участі у їх вихованні не приймає. Просила позов задоволити. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, від якого народився син - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06.10.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Крім того, позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства та побуту не ведуть вже шість років. Позивач стверджує, що відповідач матеріальної допомоги не надає та матеріальне забезпечення здійснюється виключно нею. Діти хворіють, мають інвалідність, потребують лікування та спеціальних занять. [PERSON] займається лікувальною фізкультурою, проходить курси масажу, а [PERSON] потребує проходження курсів гормонів. З огляду на те, що її доходу недостатньо, тому діти потребують додаткової матеріальної допомоги. Інформації про офіційне працевлаштування відповідача у позивача немає, однак остання зазначила, що [PERSON] регулярно їздить до Республіки Польща на заробітки. Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Як наголошує ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» - установити у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився та не надав суду належних та допустимих доказів того, що він тимчасово не працює, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 та ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його на даний час постійний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дітей, задоволити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісяця на кожну дитину на користь позивача для утримання [PERSON] та [PERSON] з 12.01.2017 року - дня подачі позову до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» для дітей такого віку (дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень), який не є меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в решті розміру аліментів необхідно відмовити. Даний розмір аліментів є необхідним і достатнім для утримання дітей сторін. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістом ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Таким чином, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання їх спільних дітей, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за останні три роки необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь держави необхідно стягнути 640 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved