Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 2002 року. В належному їй будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично там не проживає з 2015 року, особисті речі відповідача у будинку відсутні. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку [ADDRESS] , і хоча відповідач [PERSON] є її онуком, але він не приймає участі в утриманні будинку, сплаті комунальних платежів і взагалі будинком не цікавиться. Місце проживання відповідача їй не відомо з дня його виїзду з її будинку, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд усунути порушення його права власності та визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 15 квітня 2019 року було призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 13 травня 2019 року справу було призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] допитана, у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, як свідок, пояснила, що [PERSON] - її онук, який проживав у неї разом з матір`ю більше 10 років тому. У 2015 році відповідач приїхав до м. Сватове, щоб отримати паспорт та зареєструвався у належному їй будинку. Після реєстрації [PERSON] у її будинку не проживав, а одразу ж поїхав. Особистих його речей в будинку не має, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів відповідач не бере. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка позивача, та їй відомо, що більше 10 років тому в будинку [PERSON] жила її донька з сином, а потім вони поїхали. Близько 4 років тому позивач зареєструвала свого онука [PERSON] у належному їй будинку, більше з того часу вона відповідача за адресою реєстрації: [ADDRESS] не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він син позивача, а відповідач [PERSON] - його племінник. [PERSON] деякий час проживав у позивача в належному їй будинку, а потім поїхав. Коли потрібно було отримати паспорт відповідач приїхав до м. Сватове, та зареєструвався за адресою позивача, але у неї не жив, а одразу ж поїхав. [PERSON] він більше трьох років не бачив, його особистих речей в будинку позивача не має, участі в утриманні будинку він не несе. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу будинка від 19 березня 2002 року (а.с. 7), позивачу [PERSON] належить на праві особистої власності домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно копії домової книги на будинок [ADDRESS] , з 01.08.2015 року за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.9-10). Згідно Акту від 20.03.2019 року, посвідченого керуючим справами Сватівської міської ради Луганської області Луньовим А.Є. встановлено, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2015 року (а.с.14). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] є членом її сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідност.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписамист.383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача. Відповідач не проживає в будинку позивача тривалий час, обов`язків щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивача, як власника будинку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved