Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову вказала, що вона та її син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] та є власниками вказаної квартири. За цією ж адресою зареєстрований [PERSON] , який вже більше десяти років за місцем реєстрації не проживає, його фактичне місце проживання не відоме. Внаслідок не зняття [PERSON] з реєстраційного обліку позивач несе зайві витрати на утримання житла та житлово-комунальних послуг за відповідача, що позбавляє її права оформити житлову субсидію. Оскільки відповідач у зазначеній квартирі не проживає без поважних причин більше року, не є членом сім`ї позивача, комунальні послуги не сплачує, наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала письмову заяву про винесення заочного рішення по справі. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення рекомендованих листів за його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, що повернулися на адресу суду 28.01.2020 р. та 07.04.2020 р., у зв`язку закінченням терміну зберігання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 09.04.2020 року. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Кузьміною О.В., [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11445416 від 04.08.2006 року, 1/2 частка квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 04.05.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР №01-17/02/6249 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 16.01.1987 року по теперішній час. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо пояснили, що вони є сусідками позивачки, знають її родину тривалий час, спілкуються. Відповідач є братом позивачки, за адресою реєстрації: [ADDRESS] виїхав з квартири більше десяти років тому, і з цього часу в спірній квартирі не проживає і не користується нею. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З`ясувавши всебічно, повно та об`єктивно обставини справи, оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність, допустимість та достовірність, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Так, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] , тривалий час в спірній квартирі не мешкає, його особисті речі в квартирі відсутні, будь-яких перешкод з боку позивача або третіх осіб в користуванні спірною квартирою, зокрема, що позивач або інші особи не впускали відповідача до квартири і він не мав вільного доступу до квартири, створювали умови які б унеможливлювали його проживання, судом не встановлено, житлово-комунальні послуги відповідач не сплачує, однак з реєстраційного обліку не знявся. При цьому, суд вважає, що відповідач обґрунтованого заперечення та відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився і жодним чином позовні вимоги не спростував. Належних та допустимих доказів тому, що він не втратив інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, суду не надав. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, тому що її інтереси порушені, вона не має змоги вільно користуватися належним їй майном за своїм розсудом, а відповідач тривалий строк понад один рік не користується спірним житловим приміщенням, інших домовленостей між сторонами немає. Позивач не заявляє вимог про стягнення судових витрат, тому суд це питання не вирішує.

Outcome: approved