Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку із господарськими спорудами, які знаходяться по вул.. Головній № 150 в с. Камянка Глибоцького району. Посилається на те, що 03 серпня 2014 року відбулося ДТП за участю відповідачів [PERSON] та [PERSON] 19 серпня 2014 року постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 124, 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 4 250 грн. Вказує на те, що в результаті ДТП автомобіль марки «Мітцубісі Галант» занесло з дороги в сторону її господарства, в результаті чого було знесено чотири метри паркану та несучу стіну житлового будинку. Зважаючи на викладене просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів на її користь 5 000 гр. на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та надав аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали просили суд відмовити, посилаючись на його безпідставність, оскільки, позивачем не доведено яку саме було заподіяно шкоду та її розмір, при цьому самого факту ДТП не заперечували. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку із господарськими спорудами, які знаходяться по вул.. Головній № 150 в с. Камянка Глибоцького району. 03 серпня 2014 року відбулося ДТП за участю відповідачів [PERSON] та [PERSON] Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2014 року встановлено, що [PERSON] 03 серпня 2014 року керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105 реєстраційний номер [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, при повороті ліворуч не подав до початку маневру сигнал повороту, не переконався, що це буде безпечно, здійснив поворот, в результаті чого допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Мітцубісі Галант» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.ст. 124, 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 4 250 грн. [PERSON], який є відповідачем по даній справі, в адміністративному процесі був визнаний потерпілим, до адміністративної відповідальності не притягувався. Встановлено, що в результаті ДТП, і це не заперечується сторонами, була завдана деяка матеріальна шкода майну позивачки, а саме частково був пошкоджений паркан та зазнала ушкоджень одна стіна житлового будинку. Разом із тим, в судовому засіданні позивачем не було доведено яку саме шкоду їй було завдано та її розмір. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року в п. 4 передбачено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Статтею 57 цього Кодексу доказами є будь яки фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуком і відеозаписів, висновків експертів. Так, статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. При цьому, слід зазначити, що в процесі розгляду справи представнику позивача судом неодноразово було розяснено зміст вищевказаних норм. Крім того, ухвалою суду від 09 квітня 2015 року по справі було призначено судову товарознавчу експертизу для визначення розміру матеріальних збитків, при цьому судом було розяснено зміст ч. 1 ст. 146 ЦПК України та наслідки ухилення від проведення експертизи. Справа була направлена експертам, разом із тим, через не сплату її вартості товарознавча експертиза не була проведена. Відповідно до п. 14 вищевказаної постанови при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що дійсно мало міце дорожньо транспортної пригоди, в результаті якої було завдано шкоду майну позивачки [PERSON], однак, останньою не було доведено належними та допустимими доказами яке саме майно було пошкоджено, а також не доведено ні які саме завдано їй збитки, ні реальну вартість втраченого майна, ні вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed