Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним майном, шляхом виселення. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй на підставі договору дарування від 21.07.2003 р. на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно будинкової книги у даній квартирі зареєстрована вона, її бабуся [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] та дядько [PERSON] . Відповідач [PERSON] хоч є зареєстрованим у вказаній квартирі, не є членом її сім`ї, жодних платежів по утриманню квартири не сплачує, натомість зловживає спиртними напоями, внаслідок чого його поведінка є агресивною, некерованою. У квартирі збирає компанії алкозалежних людей та створює постійний страх, вчиняє безпідставні сварки, нищить майно. Позивачка позбавлена можливості проживати із своєю сім`єю у власній квартирі. Така протизаконна поведінка відповідача змушувала позивачку неодноразово звертатися за допомогою до правоохоронних органів. Відповідач має власне житло, це батьківських будинок у с. Поділля Галицького району Івано-Франківської області, куди може переїхати для проживання. Тому просила ухвалити рішення яким усунути перешкоди в користуванні належним їй майном шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення та зняти його з реєстраційного обліку. 13.01.2021 р. ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 23.03.2021 представник позивача - адвокат Будзяк У. М. в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про зміну предмета позову, а саме просить суд усунути перешкоди в користуванні належним майном, шляхом виселення відповідача, про що 16.03.2021 р. позивачкою було подано відповідну заяву з додатками. Крім того зазначила, що у поданій заяві від 16.03.2021 р. є описка у її назві, зокрема зазначено про збільшення позовних вимог, проте фактично заявлено вимогу про зміну предмету позову. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки заява подана до закінчення підготовчого засідання, і, за своїм змістом, є заявою про зміну предмета позову, судом ухвалено прийняти заяву позивача, та, з урахуванням її змісту, здійснювати подальший розгляд справи за позовними вимогами про усунення перешкод в користуванні належним майном шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. 23.03.2021 р. ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче судове засідання та призначено дану справу до судового розгляду на 15.04.2021 р. 15.04.2021 р. в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що Бабуся позивачки [PERSON] [INFO] померла, що засвідчується копією свідоцтва про смерть. Відповідач зареєстрованій в квартирі під надуманим приводом 16.12.2015 р. Позивач надала згоду на реєстрацію відповідача оскільки він є сином [PERSON] , яка [INFO] померла. На час розгляду справи відповідач не проживає за адресою реєстрації, а переїхав проживати до житлового будинку в с. Поділля, Галицького району, Івано-Франківської області. Реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] створює для позивача перешкоди в користуванні належним їй майном. Так, під час проживання в квартирі відповідач не брав участі в утриманні квартири, систематично влаштовував скандали. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, йому виносилися заборонні приписи щодо заборони в будь-який спосіб контактувати із позивачкою та матір`ю [PERSON] . Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] 15.04.2021 р. в судовому засіданні пояснив, що вже близько місяця проживає у с. Поділля, Галицького району, Івано-Франківської області, у батьківському будинку. Просив щоб позивачка повернула йому його диплом, водійське посвідчення та закордонний паспорт, тоді він сам зніметься із обліку. Покладається на розсуд суду у вирішенні даної справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] в суді показала, що відповідач по справі [PERSON] є її рідним братом, який близько місяця проживає у батьківському житлі за адресою в с. Поділля, Галицького району, Івано-Франківської області. Проживання з відповідачем в одній квартирі є неможливим, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до договору дарування від 21 липня 2003 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.61-62). Згідно з будинковою книгою в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18.05.1984; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 22.04.2000; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18.10.2003; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 16.12.2015; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 16.02.2017 (а.с.58-60). Бабуся позивачки [PERSON] [INFO] померла, що засвідчується копією свідоцтва про смерть (а.с.126). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] був вселений у квартиру не як член сім`ї власника житла, та хоча зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак на даний час проживає у [ADDRESS] , що підтверджується сторонами по справі, свідком [PERSON] , довідкою Більшівецької селищної ради (а.с. 139). Між сторонами по справі виникають конфлікти та суперечки в результаті чого Івано-Франківським ВП ГУНП в Івано-Франківській області було винесено декілька заборонних приписів, що забороняли [PERSON] будь-яким способом контактувати із позивачкою [PERSON] (а.с.125-138). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник житлового приміщення має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , проживаючи в належній позивачці квартирі, систематично порушує правила співжиття, таким чином, вимога про усунення перешкод позивачеві в користуванні та розпорядженню житлом шляхом виселення відповідача з квартири є способом захисту її прав як власника. Це підтверджується показаннями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] , а також заборонними приписами, якими було заборонено відповідачу у будь-який спосіб контактувати із позивачкою та її покійною бабусею [PERSON] . Крім цього, приймаючи рішення по суті справи, суд бере до уваги той факт, що відповідач має в користуванні інше житло, придатне для проживання, а саме батьківський будинок у [ADDRESS] , де саме зараз він і проживає, тобто виселення його з житла не перешкоджатиме його праву на житло, встановлене Конституцією України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, ухвалене рішення суду про виселення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved