Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору, стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 24.05.2013 року вона уклала з ФОП [PERSON] договір щодо виготовлення та доставці меблів, а саме шафу-купе на загальну суму 5 400 грн. Умовами п. 1.1 вищезазначеного договору передбачено, що замовник поручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по виготовленню та доставці меблів згідно розцінок виконавця. Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна вартість меблів складає 5 400 грн. Позивачем, зазначена сума була сплачена в повному обсязі, для оплати позивачем було укладено кредитний договір № AN3ZRG98870095 від 24.05.2013 року. Пунктом 3.2 вищезазначеного договору від 24.05.2013 року передбачено, що після повної оплати продукції виконавець зобов'язується виготовити та доставити товар протягом 25 робочих днів, а у випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію, то строк виготовлення та доставки виробу складає 40 робочих днів. Незважаючи на повну оплату товару, до цього часу відповідач не виконав своїх зобов'язань, товар своєчасно не доставив. 22.10.2013 року позивачем був направлений лист ФОП [PERSON], на якій останній відповіді не надав. На момент звернення позивача до суду жодної дії зі сторони відповідача по виконанню умов договору відсутні. [PERSON] зазначає, що в наслідок неправомірної поведінці відповідача вона зазнала значної моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, погіршення стосунків з оточуючими і як наслідок погіршення здоров'я. Близькі почали докоряти її, що вона уклала вищевказаний договір. Позивач мусила звертатись до прокуратури, інспекції з захисту прав споживачів, юристів та адвокатів за правовою допомогою та до суду, що також негативно позначилось на її стані. Посилаючись на зазначене, просить суд розірвати договір від 24.05.2013 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] на виготовлення та доставку меблів у сумі 5 400 грн., стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти за договором від 24.05.2013 року на виготовлення та поставку меблів у сумі 5 400 грн., та моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений судом про день, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.05.2013 року між [PERSON] (замовник) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (виконавець) було укладено договір № б/н, згідно з п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по виготовленню і доставці меблів за розцінками виконавця. Згідно з п. 2.1. вказаного договору вартість виробу, а саме шафу-купе, складає 5400 грн. Для оплати замовленого у відповідача виробу, між позивачем та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «А-Банк» було укладено кредитний договір № AN3ZRG98870095 від 24.05.2013 року, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит на споживчі цілі у сумі 5 437 грн. 37 коп., строком з 24.05.2013 року по 23.05.2014 року включно. Позивачем, зазначена сума була сплачена відповідачу в повному обсязі. Пунктом 3.2 вищезазначеного договору від 24.05.2013 року передбачено, що після повної оплати продукції відповідач зобов'язується виготовити та доставити товар протягом 25 робочих днів, а у випадку, якщо виріб має нестандартну комплектацію, то строк виготовлення та доставки виробу складає 40 робочих днів. Незважаючи на повну оплату товару, до цього часу відповідач не виконав своїх зобов'язань, товар вчасно не доставив. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послу) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з вищевикладеного, з огляду на докази надані позивачем стосовно спричинення моральної шкоди,

Outcome: partial