Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі за текстом ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», Підприємство) про стягнення заборгованості із заробітної плати, в обгрунтування якого вказала, що з 2014 року до 02.06.2015 вона знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи у відокремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекції з ліквідації шахт». З листопада 2014 року відповідач не виплачував їй заробітну плату, внаслідок чого на день звільнення за відповідачем утворилася заборгованість, розмір якої їй не відомо, оскільки останній не надає довідку про заборгованість. На її звернення відповідачем було відмовлено у виплаті заробітної плати. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнав, зазначивши, що Підприємство засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2014 № 358 та належить до сфери його управління, 04.07.2014 його включено до реєстру неприбуткових установ та організацій. Заборгованість із заробітної плати перед позивачем виникла за час її роботи на шахті імені [PERSON], що розташована у м.Довжанськ Луганської області, яке віднесене до населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. На цьому обєкті згідно з проектом ліквідації відповідачем здійснювалися ліквідаційні заходи до початку збройної агресії і тимчасової втрати контролю державної влади України за цією територією. Після вказаних подій фінансування з державного бюджету проекту ліквідації шахти було припинено, тоді як утримання підприємства (у тому числі заробітна плата працівників) здійснюється у межах коштів, передбачених цим проектом. Через відсутність затвердженого фінансування та заборони здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, сплатити заборгованість з заробітної плати позивачу не має можливості. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Ухвалою судді від 25.01.2019 у справі відкрито скорочене позовне провадження без повідомлення сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів щодо заборгованості із заробітної плати позивача. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 01.12.2014 по 02.06.2015 знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи електрослюсарем (слюсарем) черговим та з ремонту обладнання 4 розряду на шахті ім.Войкова П.Л. Відокремленого підрозділу «Донецька виконавча дирекції з ліквідації шахт» ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», та відповідно до наказу № 128-к від 02.06.2015 звільнена на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно із довідкою відповідача від 02.08.2018 заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.11.2014 по 02.06.2015 становить 17280 грн 80 коп., а саме: - за листопад 2014 року 2081 грн 68 коп., - за грудень 2014 року 2393 грн 93 коп., - за січень 2015 року 2081 грн 67 коп., - за лютий 2015 року 2081 грн 67 коп., - за березень 2015 року 2185 грн 76 коп., - за квітень 2015 року 2185 грн 76 коп., - за травень 2015 року 1873 грн 51 коп., - за червень 2015 року 2396 грн 82 коп. Згідно за ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закона України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу Підприємством не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Суд не погоджується з позицією Підприємства щодо неможливості виплати позивачу заробітної плати через відсутність фінансування, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 № 63134/00. Таким чином, відповідач допустив порушення чинного законодавства, обмеживши законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, а тому це право підлягає захисту в судовому порядку. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст.ст.47, 115, 116 КЗпП України,

Outcome: approved