Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 29.06.2016р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони дітей не мають. Спільне життя із відповідачем не склалося через втрату почуття любові один до одного, у зв`язку з чим з березня 2018р. сторони не підтримують шлюбні відносни, відповідач тижнями не приходить додому, а тому подальше збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою суду від 16.09.2019р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач і відповідач не з`явились. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх присутності, в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розірвати шлюб. Відповідач направив до суду заяву по пошті, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, просив розірвати шлюб у його відсутність у зв`язку із знаходження в іншій місцевості. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 29.06.2016 року Приморським районним у м.Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 884. Від шлюбу дітей не має. Причиною розпаду сім`ї сторін стала втрата почуття любові один до одного, внаслідок чого сторони не підтримують подружні відносини. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved