Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням Вказала, що їй на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3488551 від 30 квітня 2004 року належить квартира [ADDRESS] . У вищевказаній квартирі зареєстрований рідний брат [PERSON] , 1978 року народження. Однак останній з січня 2018 року без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, про що 30 грудня 2020 року та 18 січня 2021 року складено акти комісійної перевірки посадовими особами Горохівської міської ради Волинської області. Зазначає, що її брат протягом тривалого часу (більше одного року) проживає в іншому населеному пункті за межами області (точне місце проживання його їй невідоме), не сплачує комунальних платежів, в утриманні житла жодної участі не бере, особистих речей в квартирі не має, житлом не цікавиться. Протягом останніх трьох років відповідач жодного разу не був присутнім за місцем реєстрації, хоча мав таку можливість. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Також, вказує, що факт реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, оскільки вона позбавлена можливості оформити державну субсидію на оплату комунальних послуг на утримання квартири, не маючи довідки про доходи відповідача. Крім цього, вартість наданих позивачу комунальних послуг обраховується від кількості зареєстрованих у квартирі членів сім`ї, у зв`язку з чим позивачка вимушена нести додаткові витрати. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Від представника позивача надійшло клопотання щодо розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки, які надсилалися йому за місцем його реєстрації, а також судовим оголошенням, яке було розміщено на офіційному веб-порталі судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 квітня 2004 року, номер витягу: 3488551, [PERSON] належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7). \~ \~ \~ \~Згідно з довідки від 15 січня 2021 року №49, виданою виконавчим комітетом Горохівської міської ради, [PERSON] , 1978 року народження зареєстрований за адресою [ADDRESS] . (а.с.8). Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , 1978 року народження, з січня 2018 року в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не проживає, що підтверджується актами Горохівської міської ради Луцького району Волинської області №312 від 30 грудня 2020 року, №13 від 18 січня 2021 року та №38 від 04 лютого 2021 року. (а.с.9 -10). Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, сторони не пов`язані спільним побутом, при цьому, відповідач не несе витрат по утриманню квартири, що створює позивачу додатковий тягар, оскільки останній зобов`язаний сплачувати комунальні послуги з урахуванням факту реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі. Отже, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад 1 рік (з січня 2018 року по дату розгляду справи). Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Крім того, суд вважає доведеним, що реєстрація [PERSON] в належній позивачу квартирі, впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидій та інших соціальних допомог, у зв`язку з чим остання змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що обмежує реалізацію її права власності на житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що є всі передбачені законодавством підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже,проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вищевикладеної норми закону слідує, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 908,00 гривень понесені останньою при сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved