Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород Дністровському Білгород Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №390 від 22.11.2008 року; стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сина повноліття, а саме: до 08.11.2030 року; стягнути [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], судовий збір у розмірі 704,8 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 22.11.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, вже більше півтора року сторони проживають окремо. Відповідач ухиляється від покладеного на нього с. 180 СК України обовязку щодо утримання дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати дитину, інших утриманців немає. На підставі вищевикладеного вона просить її позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно до наданих заяв, за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 22.11.2008 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №390), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 092204, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст.\~56\~СК\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, вже більше півтора року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, примирення між нею та чоловіком вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст.\~115\~Сімейного\~кодексу\~України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Стосовно вимог про стягнення аліментів на дитину, суд приходить до наступного. Так, дійсно від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 334378. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в той час як має можливість її надавати. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст.\~182\~Сімейного\~кодексу\~України \~при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що\~ ст. 180 СК України\~ покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, прийнявши до уваги матеріальне становище стягувача та платника аліментів, вікову категорію дитини та її потреби, та враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, про що надав заяву, що у сенсі розуміння ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сина повноліття, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 п.6 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує також питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідача. У звязку з обґрунтованістю позовних вимог, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір за подачу до суду позову про розірвання шлюбу, що сплачений позивачем згідно квитанції № 16 від 23.10.2018. На підставі викладеного,

Outcome: approved