Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], інфляційні втрати за період з січня 2013 року по лютий 2016 року, від простроченої суми боргу в сумі 38 823,17 гривень (тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять три гривні 17копійок); 3% річних від простроченої за період з січня 2013 року по лютий 2016 року суми боргу в розмірі 4373,73 гривні (чотирьох тисяч триста сімдесяти трьох гривень73 копійки);моральну шкоду в сумі 2000 гривень (дві тисячі грн.), витрати, повязані з розглядом справи в розмірі 89,02 гривень ( вісімдесят девять гривень 02 коп. ) , а всього 45285,92 гривень (сорок пять тисяч двісті вісімдесят пять гривень 92 копійки). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно рішення Київського районного суду р. Харкова від 7.04.2004 року з [PERSON] на його користь було стягнуто 20429,00 гривень (двадцять тисяч чотириста двадцять дев'ять грн.). Згідно рішення Київського районного суду м.Харкова від 21.02.2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду у розмірі 11113,38 гривень (одинадцять тисяч сто тринадцять грн. 38 коп.) в якості відшкодування за прострочення грошового зобов'язання з урахуванням індексу інфляції. Згідно заочного рішення Київського районного суд у м.Харкова від 27.01.2010 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача кошти в сумі 9462 (дев'ять тисяч шістдесят дві) гривні, судові витрати за виклик відповідача в судове засідання через ЗМІ в сумі 233. 80 гривень, а всього стягнуто 9725,80 грн. Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 28.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача 1743,00 гривні ( одна тисяча сорок три грн.) - три відсотки річних та 120 гривень ( сто двадцять грн.) судових витрат, всього 1863 гривні (одна тисяча вісімсот шістдесят три грн.) Згідно заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 5079. 52 грн., та 3% річних від простроченої суми боргу - 388 гривень, а всього 5467,52 грн. ( п'ять тисяч чотириста шістдесят сім грн. 52 коп.) Станом на 30 січня 2016 року сума заборгованості становить 48589, 70 гривень (сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять грн.70 коп.), (20429 +11113, 38 + 9725,80 грн. + 1854 грн. + 5467,52 грн = 48589,70 грн). Таким чином, сума заборгованості [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача згідно рішень судів, що набрали законної сили, у розмірі 48589,70( сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 70 копійок). Згідно з інформацією Київського ВДВС Харківського ГУЮ станом на сьогоднішній день жодне з рішень судів не виконано. На сьогоднішній день заборгованість [PERSON] не погасив, продовжує переховуватися і свої зобов'язання, у тому числі в період з січня 2013 року по лютий 2016 року, а саме протягом 3-х років, не виконав . Час прострочення боргу з 31 січня 2013 року по 1 лютого 2016 року становить 3 роки або 1095 днів (365 дн.х 3= 1095 дн.) Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ЦК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статей 598 - 609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не зупиняє обов'язкових правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних відсотків та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такої ж такої точки зору дотримується і Верховний Суд України, який у своїх Постановах від 20.12.2010 року № 10/25, від 04.07.2011 року № 13/210/10, від 12.09.2011 року №6/433-42/183, від 14.11.2011 року № 12/207, від 23.01.2012 року № 37/64 вказав, що зобов'язання припиняє свою дію виключно на підставі договору або закону ( ст. 599 ЦК України). Ці підстави зазначені у ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України не передбачають підставу припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. При відсутності інших підстав зобов'язання припиняється його виконанням належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора виконання якого не здійснено, не припиняє обов'язкових правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Законодавством України передбачено право позивача ( кредитора) вимагати з відповідача (боржника) сплату боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області складають за 2013 рік ( індекс інфляції склав складає 100,5 відсотка, за 2014 рік - 124,9 %, за 2015 рік -143,3 відсотка, за період з січня 2013 року по грудень 2015 року індекс інфляції склав 1,779 раз. Таким чином сума інфляційних втрат за три роки склала 38 823, 17 гривень ( тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять три грн.17 коп.) (48589,7 х 1,779 -48589,7 =38 823, 17 грн.) Також, згідно законодавства України, [PERSON] зобов'язаний виплатити позивачу суму боргу з урахуванням 3-х відсотків річних за період січень 2013 року - лютий 2016 року (три роки) з суми боргу 48589,7 гривень , що становить 4373,73 гривні (чотири тисячі триста сімдесят три грн.73 коп.) (48589,7 грн. х 3 х 1095 х: 365: 100 = 4373,73 грн.) У судове засідання позивач та його представник зявились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч.2\~ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~зі змінами, внесеними Законом України\~Про судоустрій та статус суддів\~від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. що згідно рішення Київського районного суду р. Харкова від 7.04.2004 року з [PERSON] на його користь було стягнуто 20429,00 гривень (двадцять тисяч чотириста двадцять дев'ять грн.). Згідно рішення Київського районного суду м.Харкова від 21.02.2008 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду у розмірі 11113,38 гривень (одинадцять тисяч сто тринадцять грн. 38 коп.) в якості відшкодування за прострочення грошового зобов'язання з урахуванням індексу інфляції. Згідно заочного рішення Київського районного суд ум.Харкова від 27.01.2010 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача кошти в сумі 9462 (дев'ять тисяч шістдесят дві) гривні, судові витрати за виклик відповідача в судове засідання через ЗМІ в сумі 233. 80 гривень, а всього стягнуто 9725,80 грн. Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 28.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача 1743,00 гривні ( одна тисяча сорок три грн.) - три відсотки річних та 120 гривень ( сто двадцять грн.) судових витрат, всього 1863 гривні (одна тисяча вісімсот шістдесят три грн.) Згідно заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 5079. 52 грн., та 3% річних від простроченої суми боргу - 388 гривень, а всього 5467,52 грн. ( п'ять тисяч чотириста шістдесят сім грн. 52 коп.) Станом на 30 січня 2016 року сума заборгованості становить 48589, 70 гривень (сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять грн.70 коп.), (20429 +11113, 38 + 9725,80 грн. + 1854 грн. + 5467,52 грн = 48589,70 грн). Таким чином, сума заборгованості [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача згідно рішень судів, що набрали законної сили, у розмірі 48589,70( сорок вісім тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 70 копійок). Згідно з інформацією Київського ВДВС Харківського ГУЮ станом на сьогоднішній день жодне з рішень судів не виконано. На сьогоднішній день заборгованість [PERSON] не погасив, продовжує переховуватися і свої зобов'язання, у тому числі в період з січня 2013 року по лютий 2016 року, а саме протягом 3-х років, не виконав . Час прострочення боргу з 31 січня 2013 року по 1 лютого 2016 року становить 3 роки або 1095 днів (365 дн.х 3= 1095 дн.) Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ЦК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом статей 598 - 609 ЦК України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не зупиняє обов'язкових правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних відсотків та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такої ж такої точки зору дотримується і Верховний Суд України, який у своїх Постановах від 20.12.2010 року № 10/25, від 04.07.2011 року № 13/210/10, від 12.09.2011 року №6/433-42/183, від 14.11.2011 року № 12/207, від 23.01.2012 року № 37/64 вказав, що зобов'язання припиняє свою дію виключно на підставі договору або закону ( ст. 599 ЦК України). Ці підстави зазначені у ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України не передбачають підставу припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. При відсутності інших підстав зобов'язання припиняється його виконанням належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора виконання якого не здійснено, не припиняє обов'язкових правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Законодавством України передбачено право позивача ( кредитора) вимагати з відповідача (боржника) сплату боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області складають за 2013 рік ( індекс інфляції склав складає 100,5 відсотка, за 2014 рік - 124,9 %, за 2015 рік -143,3 відсотка, за період з січня 2013 року по грудень 2015 року індекс інфляції склав 1,779 раз. Таким чином сума інфляційних втрат за три роки склала 38 823, 17 гривень ( тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять три грн.17 коп.) (48589,7 х 1,779 -48589,7 =38 823, 17 грн.) Також, згідно законодавства України, [PERSON] зобов'язаний виплатити позивачу суму боргу з урахуванням 3-х відсотків річних за період січень 2013 року - лютий 2016 року (три роки) з суми боргу 48589,7 гривень , що становить 4373,73 гривні (чотири тисячі триста сімдесят три грн.73 коп.) (48589,7 грн. х 3 х 1095 х: 365: 100 = 4373,73 грн.) Отже, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача , на підставі вимог ст. 625 ЦК України підлягає у сумі 43196,90 гривень (сорок три тисячі сто дев'яносто шість грн. 90 коп.) з яких 38823,17 грн. - сума інфляційних втрат, а 4373,73 грн.- три відсотки річних (38823, 17 + 4373,73 = 43196,90). Крім того, при підготовці даної позовної заяви позивачем були понесені витрати, а саме 29,02 грн. ( двадцять дев'ять,02 грн.),- які складаються з оплати за отримання довідки Головного управління статистики у Харківській області - 25 гривень 02 копійки і комісії банку в сумі 4 гривень ( двадцять девять гривень 02 коп.) Згідно ст. 79 ЦПК України : 1 ч. судові витрати складаються з судового збору та витрат , пов'язаних з розглядом справи. Ч. 3 зазначеної статті свідчить: до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: п. 5 витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ст. 57 ч. 1 ЦПК України : доказами є., будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін... письмових доказів , речових доказів. Згідно ст. 64 ЦПК України 1. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, що мають значення для справи. Вважаю, що лист Головного управління статистики у Харківській області є письмовим доказом, який обґрунтовує мої позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми інфляційних втрат і без якого суд позбавлений можливості розглянути дану позовну вимогу. Крім того, позивачем було витрачено 60 гривень на копіювання документів. Також протиправними діями відповідача, який переховується від позивача вже майже 18 років, і які виражаються у невиконанні ним судових рішень про стягнення на користь позивача грошових сум. Позивач є інвалідом [PERSON] 2 групи, Літньою людиною. Важко хворий, що страждає низкою хронічних захворювань. За медичними показаннями йому необхідний постійний спокій, відпочинок і лікування ряду захворювань З вини відповідача до теперішнього часу не виплатив позивачу присуджені з нього на його користь судовими рішеннями грошові суми, позивач не може купувати дуже потрібні ліки. Для лікування позивачу постійно потрібно дуже багато грошей, щоб купувати рекомендовані таблетки , інші препарати та вітаміни.. Відсутність достатніх коштів не дозволяє позивачу і ні правильно лікуватися на нормально харчуватися, ні купити пристойний одяг і взуття. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК України Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, враховуючи, що відповідачем на користь позивача жодних сум заборгованості сплачено не було та враховуючи подані позивачем розрахунки, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved