Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом посилаючись на ту обставину, що вона являється власником земельної ділянки для сільськогосподарського призначення, яка нележить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на землю від 2 березня 2015 року, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності площею 1,8586 га на території Червоноарміської сільської ради Луганської області. Номер запису 8911733 від 26 лютого 2015 року. Земельна ділянка була виділена позивачці на підставі рішення Червоноармійської сільської ради від 8 вересня 2011 року. З того часу її земельна ділянка знаходилась у користуванні СТОВ «Прогрес». Договір оренди, з яким позивачка заключила тільки 16 березня 2015 року, після богатьох свар з відповідачем. В 2011 році відповідач пообіцяв заключити договір оренди на спірну земельну ділянку, після чого, оскільки не було виготовлено документів на право власності на землю відповідач використовув земельну ділянку за призначенням. При цьому склали безгрошовий договір безпроцентної позики та позивачка отримала 1500 грн. коштів. Договір позики склали до 2013 року. Після закінчення строку позивачка стала вимагати сплати орендної плати, але не отримала її та їй пояснили, що сплатили 1500 грн. На початку 2015 року позивачка стала вимагати повернення земельної ділянки, так як не сплачуєтья орендна плата, та позивачка мала намір заключити договір оренди з іншим орендарем . Натомість позивачці надали договір оренди від 16 березня 2015 року, та пообіцяли сплатити орендну плату, але обдурили і позивачка ніякої орендної плати не отримала. Натомість договір оренди не пройшов державної реєстрації, позивачка попросила щоб їй надали його, але їй повідомили, що як пройде державну реєстрацію нададуть витяг, але витягу не надали. В наданому договорі оренди зазначеної спірної земельної ділянки від 16 березня 2015 року між позивачкою і відповідачем, взагалі непередбачена його державна реєстрація. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди підлягає державній реєстрації. Отже заключний договір оренди не пройшов державної реєстрації, відповідно він не має юридичної сили. Згідно з п.6.2. Договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється у 7-денний термін після державної реєстрації договору за актом приймання-передачі. В складеному акті не має ні дати погодження з Червоноармійською сільською радою він зазначений в 2013 році, а договір складений тільки 16 березня 2015 року. У відповідності до ст. 202 ЦК України правомочним є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільного права, а у відповідності до ст. 203 ЦК України необхідне волевиявлення сторони повинне бути вільним та спрямованим на реальне настання правових наслідків. Просить суд визнати договір оренди земельної ділянки укладений між позивачкою та відповідачем по справі СТОВ « Прогрес» від 16 березня 2015 року недійсним, так як він не пройшов державної реєстрації, та стягнути з відповідача понесені судові витрати за сплату судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і повному обсязі. Представник відповідача з позовом не згоден. Надав суду заперечення проти позову, суду пояснив, що дійсно між позивачем і відповідачем укладений договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2015 року. Предметом договору - є оренда земельної ділянки площею 1,8586 га, розташованої на території Червоноармійській сільської ради, кадастровий номер 44209882200:02:009:0007. 04.09.2015 року СТОВ «Прогрес» відправило поштою позивачці 1713,56 грн у якості сплати орендної плати за користування земельною ділянкою яка належить їй на підставі права власності. Також, безпідставним є твердження позивачки щодо тієї обставини, що укладений з нею договір оренди землі не пройшов державної реєстрації. Так, 01.07.2015 року реєстраційною службою Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області, був виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний № 39876935 № запису 10228383, підстава виникнення іншого речового права договір оренди земельної ділянки від 16.03.2015 року. Також безпідставним є твердження позивачки про те, що з 2011 року СТОВ «Прогрес» обіцяло укласти з позивачкою договір оренди землі, але так його і не уклало, оскільки лише 02.03.2015 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 34372574 № запису 8911733, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності на нерухоме майно- серія САК № 948177. Саме з цієї дати позивачка могла належним чином розпоряджатися своєю земельною ділянкою, у тому числі здавати її в оренду, оскільки ч.1 ст. 3 Закону України «Про оренду» землі, передбачає, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, а відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерохоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на рерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленних ст.61 цього Кодексу. Враховуючи, що Закон України «Про оренду землі» взагалі не визначає поняття недійсності договору оренди землі, а лише закріплює у ст.ст. 31.32,32-1 порядок припинення та розірвання договору оренди землі, враховуючи відсутність на день подання позовної заяви, документального підтвердження непроходження державної реєстрації договору оренди землі, укладеного 16.03.2015 року просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним за необгрунтованістю. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки позивач зазначила, що договір оренди не пройшов Державної реєстрації, тому він не має юридичної сили, крім цього відповідач з 2011 року користується її земельною ділянкою, але плату за земельну ділянку не сплачує. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правові наслідки не дотримання цієї вимоги закону передбачені ст. ст. 229 -235 ЦК України. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 01.07.2015 року реєстраційною службою Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області, був виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний № 39876935 № запису 10228383, підстава виникнення іншого речового права договір оренди земельної ділянки від 16.03.2015 року. Про те, що договір оренди від 16.03.2015 року відповідають вимогам закону свідчить і проведення державної реєстрації даних документів в реєстраційній службі Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області 01.07.2015 року. В разі невідповідності поданих на реєстрацію документів вимогам закону, вони були б повернуті заявнику без проведення реєстрації. Саме з цієї дати позивачка могла належним чином розпоряджатися своєю земельною ділянкою, у тому числі здавати її в оренду, оскільки ч.1 ст. 3 Закону України «Про оренду» землі, передбачає, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, а відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерохоме майно та їх обтяжень», обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на рерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам. Із роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленних ст.61 цього Кодексу. Представник позивача суду не зміг пояснити та не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили, до порушення прав, свобод та інтересів позивача. Натомість, згідно договору оренди земельної ділянки від 16 березня 2015 року укладеного між позивачкою [PERSON] та відповідачем ТОВ «Прогрес» п.3.1. договір вступає в силу з дня його державної реєстрації і діє до 31 грудня 2025 року, тобто з 01.07.2015 року. Згідно з п.4.1 договору орендна плата за один рік вноситься орендорем в грошовій формі, в розмірі 4,5% від щорічно проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки на момент розрахунку. На момент підписання цього договору орендна плата становить 2052,17 грн. в рік. 04.09.2015 року позивачка отримала орендну плату в сумі 1713, 56 грн. з урахуванням податків та військового збору. Крім цього у суду не виникає сумнівів в тому, що при укладені договору оренди від 16.03.2015 року волевиявлення позивачки було вільним, та спрямоване на реальне настання правових наслідків. Виходячі з вишевикладеного суд вважає в позові відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed