Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 04.02.2000 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У вказаному шлюбі у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що їх спільне проживання та шлюбні відносини стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок між ними. Протягом двох років вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.02.2000 року, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.09.2016 року (а.с. 6). Перебуваючи у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що видно із копій свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 26.05.2000 року та серії [NUMBER] від 18.07.2002 року (а.с. 7-8) . Причиною розпаду сім'ї є те, що спільне проживання та шлюбні відносини стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок між ними. Наслідком цього є те, що протягом останніх двох років сторони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують. Враховуючи відсутність між сторонами будь-яких відносин, відсутність у позивача бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.09.2016 року (а.с. 6) видно, що після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище «[PERSON]» на прізвище - «[PERSON]», однак враховуючи, що від останньої клопотань про залишення даного прізвища чи відновлення дошлюбного прізвища не надходило, то суд це питання не вирішує. На підставі викладеного та

Outcome: approved