Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач згідно договору купівлі - продажу будинку від 30.07.2019 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстровані колишній власник [PERSON] , [INFO] , та члени його сім`ї-дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які фактично не проживають за вказаною адресою з квітня 2017 року. При зверненні до Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області з питання зняття з реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , їй було роз`яснено про необхідність особистої присутності осіб, що знімаються з обліку та їх паспортів для відмітки про зняття з реєстрації. Речей відповідачів, у належному будинку немає, вони не цікавляться його станом, та не беруть участь у ремонті будинку та його утриманні. Врегулювати питання зняття з реєстрації у добровільному порядку, вона не має можливості, оскільки з квітня 2017 року вони жодного дня не проживали за цією адресою і їх теперішнє місце перебування позивачу не відоме, з села вони виїхали. Угоду про продаж цього будинку за дорученням власника [PERSON] укладала його мати [PERSON] , з якою позивач вела перемовини щодо купівлі будинку. У зв`язку з високою вартістю комунальних послуг позивач опинилась у дуже скрутному матеріальному становищі, але при зверненні до управління соціального захисту Сватівської РДА щодо призначення їй житлової субсидії , їй було роз`яснено, що будуть враховані доходи усіх зареєстрованих на житловій площі осіб, а у разі відсутності інформації про такі доходи, обрахунок буде проведено у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на кінець періоду, за який враховуються дохід. Врахування такої суми доходу суттєво вплине на розмір соціальної допомоги або взагалі на можливість її призначення. Реєстрація у належному їй будинку осіб, які фактично не проживають, порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним їй на праві приватної власності майна. Крім того, є всі підстави вважати, що наразі неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своїми батьками, не за місцем реєстрації , а тому, з врахуванням норм ч.4 ст.29 ЦК України, саме місце проживання неповнолітньої дитини, є місце проживання її батьків, тому права дитини ніяким чином не порушуються. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , законний представник малолітнього - [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України, оскільки всі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, якій були надіслані судом на їхню адресу реєстрації місця проживання, повернулися до суду з відміткою «адресат не проживає, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Про причини неявки відповідачі суду не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`являли. Представник третіх осіб у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, надав заяву про не заперечення проти задоволення позову, про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач [PERSON] надала згоду на заочний розгляд справи. Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин та не повідомили причини неявки; відповідачі не подали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, та з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги заяву позивача, представника третьої особи, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , згідно договору купівлі - продажу будинку від 30.07.2019 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12-13, 14). В даному будинку зареєстровані: відповідачі - [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] , 1986 року народження та малолітній син відповідачів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.20). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2012 року [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.11) Відповідно до довідки виданої Гончарівської сільської ради від 15.07.2019 року № 547, вбачається що відповідачі дійсно зареєстровані в [ADDRESS] та фактично не проживають з квітня 2017 року. (а.с.21) Як вбачається з позовної заяви, відповідачі в належному позивачу будинку фактично не проживають з квітня 2017 року і їх теперішнє місце перебування позивачу не відоме, з села вони виїхали. Угоду про продаж цього будинку за дорученням власника [PERSON] укладала його мати [PERSON] , з якою позивач вела перемовини щодо купівлі будинку. Речей відповідачів у належному будинку немає, вони не цікавляться його станом, та не беруть участь у ремонті будинку та його утриманні. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ст. 167 ч.2 ЖК України вказує, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім» я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У правовій позиції ВСУ у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі, який не є членами сім`ї позивача, з квітня 2017 року по цей час зареєстровані у будинку останньої, який належить їй на праві власності, добровільно не знялися з реєстраційного обліку, чим самим перешкоджають позивачу користуватись та розпоряджатись своїм майном, то суд вважає , що є всі підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житлом, належним їй на праві власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки перебування відповідачів на реєстрації за вищевказаною адресою перешкоджає здійсненню позивачем своїх законних прав щодо користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. При вирішенні питання про визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов висновку, що мати та батько малолітнього [PERSON] , [INFO] , втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , дитина залишила зареєстроване місце проживання разом з матір`ю та батьком, суд приходить до висновку про можливість позбавлення малолітнього [PERSON] , [INFO] права користування вказаним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що дитина за своїм віком не може залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved