Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 14 лютого 2013 року, про що зроблено актовий запис №152 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу в подружжя народилася дочка [PERSON], 21 листопада [INFO]. Спільне життя не склалося, оскільки відповідач почав зловживати алкогольними напоями, не приділяє уваги сімї, між ними втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, що призвело до припинення подружніх відносин протягом останніх двох років, і вони вирішили розірвати шлюб. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов визнав, пояснив, що наслідки визнання позову передбачені ч. 4. ст. 206 ЦПК України йому відомі та зрозумілі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 14 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №152 відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління. Від шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №229715. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя не склалося, відповідач не приділяє уваги сімї, між ними втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, що призвело до припинення подружніх відносин, і вони вирішили розірвати шлюб. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved