Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що у неї з відповідачем [PERSON] є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . З 01 травня 2018 року позивач з відповідачем разом не проживають. Позивач проживає разом із донькою, а відповідач - окремо від них. З цього часу відповідач взагалі не цікавиться життям дитини. Відповідач байдуже ставиться до благополуччя та розвитку дитини, не відвідує її, не телефонує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не піклується про розвиток дитини, матеріальної підтримки на утримання дитини відповідач також не надає. Останній раз відповідач бачив та спілкувався з дитиною 01 травня 2018 року. За таких обставин дитина прожинає з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. На теперішній час точне місце перебування та проживання відповідача позивачу не відоме, але зареєстрований він у Пологівському районі за адресою, вказаною у позовній заяві. Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, але вони у судове засідання не з`явилися. У той же час, від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просить дану цивільну справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за довіреністю [PERSON] також надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини без її участі та без застосування засобів технічної фіксації, не заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у висновку від 29 жовтня 2020 року, та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною у позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи неодноразово повідомленим про розгляд справи в суді відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України шляхом завчасного оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошень про його виклики у судові засідання, до суду жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, відзив на позов не подав. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем та представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ненадання відповідачем відзиву на позов, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Пологівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 червня 2017 року, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 січня 2015 року. З копії довідки №2008, виданої 30 червня 2020 року виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає з 01 травня 2018 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки-характеристики №2011, виданої 30 червня 2020 року виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що гр. [PERSON] , уродженка Закарпатської області, але вже тривалий час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками та маленькою донечкою - [PERSON] , [INFO] . З травня 2018 року доньку вона виховує одна. Вона є відповідальною, старанною, турботливою мамою, піклується про здоров`я своєї дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, створює належні умови для розвитку природних здібностей дитини та навчання (займаються малюванням, саморобками, читають дитячі книжки). Матеріальне та побутове забезпечення дочки повністю покладене на маму. З копії довідки-характеристики №2010, виданої 30 червня 2020 року виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що гр. [PERSON] , уродженець Республіки Узбекистан, з квітня 2016 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 01 травня 2018 року і по теперішній час на території Воскресенської сільської ради не проживає і місце знаходження його невідоме. З того часу у піклуванні про дочку, [PERSON] , [INFO] , участі не приймає. На протязі двох останніх років не виявляв бажання бачитися і спілкуватися з дочкою та не цікавився про неї. Ні побутовими умовами, ні матеріально дитину він не забезпечує. За вказаний період часу про нього нічого невідомо. Згідно з висновком Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування від 29 жовтня 2020 року №01-49/450 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини вважається доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши здобуті у судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач відмовився від участі у вихованні та утримання своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом також враховано положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач до ухвалення рішення у даній справі не був зобов`язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання дитини, стосовно якої він позбавляється батьківських прав, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 01 липня 2020 року, і до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved