Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будинок був набутий позивачем у власність відповідно до договору купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зазначає, що відповідач [PERSON] є її онуком, який не проживає у спірному будинку з серпня 2019 року, а проживає зі своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Підтвердити факт не проживання відповідача за місцем реєстрації можуть свідки: [PERSON] та [PERSON] ,\~ що є сусідам позивачки. Позивачка також вказує, що відповідач не є членом її сім`ї, не проживає з нею та не веде спільного господарства, тому просить суд винести рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] ,\~ шляхом визнання\~ [PERSON] таким, що втратив право користування цим будинком. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи від представника позивача надійшла заява, згідно якої останній просить справу розглянути у відсутність представника позивача та позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. 30.08.2021 року до суду надійшла заява від свідка [PERSON] , в якій вказано, що відповідач [PERSON] з сепрня 2019 року проживає із своєю сім`єю за адресо.: [ADDRESS] . Згідно заяви від 30.08.2021 року, яка надійшла до суду, свідок [PERSON] ствержує, що [PERSON] не проживає за адресою будинок [ADDRESS] з серпня 2019 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є власником будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 серпня 2013 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2013 року. Згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» №1782 від 10.10.2013 року\~ в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту від 14 червня 2021 року, підписаного свідками - [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] фактично не проживає з серпня 2019 року за адресою [ADDRESS] . Згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивачки, як власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися не ст.405 ЦК України,а главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення Житлового кодексу України дають підстави вважати, що норми глави 2 розділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст.. 163 ЖК України, вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки це не буде суперечити закону. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). В той же час згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11). Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратив право на користування спірним житлом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а саме: слід усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування цим будинком.

Outcome: approved