Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 13 лютого 2015 року уклала шлюб з [PERSON], про що виконавчим комітетом Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис за №01 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з [PERSON] не склалося через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини, різне ставлення кожного з них до сімейних цінностей. На даний час з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини та хоч і проживаємо за однією адресою та вже не ведуть спільне господарство. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, та просила шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] просив надати час для примирення. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2018 року за клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення терміном 1 (один) місяць. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши позивача, відповідача дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю за результатами підготовчого провадження з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 лютого 2015 року, про що виконавчим комітетом Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис №01 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved