Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 29 серпня 2009 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Вказала, що від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.08.2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області вбачається, що сторони 29 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1083 (а.с.5). Від шлюбу подружжя має спільного сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.12.2010 року Київським відділом державно реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1164 (а.с.10). Як встановлено з позовної заяви та заяви позивача від 15.06.2020 року, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує та проживає окремо з березня 2019 року, спір про майно та місце проживання дитини сторонами не заявлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір в розмірі 768, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved