Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина - [PERSON], [INFO] Посилається на те, що її донька - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17.12.2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, відповідачу [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на усиновлення неповнолітнього [PERSON], [INFO] Відповідача [PERSON] і [PERSON] записано його батьками, прізвище з «[PERSON]» змінено на «[INFO]», ім'я з «[PERSON]» на «[INFO]», по батькові з «[PERSON]» на «[INFO]», дату народження з «[INFO]» на «[INFO]». 11.05.2005 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу вихованням та утриманням сина займалась її донька - [PERSON], відповідач участі у вихованні сина не брав, його життям не цікавився, матеріально не підтримував. В зв'язку із цим [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів і відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2006 року з відповідача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини його заробітку (доходу). Проте вказане рішення суду відповідач не виконує, з серпня 2006 року по даний час аліменти на користь сина не сплачує в результаті чого допустив заборгованість, що становить 28734 гривні. [INFO] її донька - [PERSON] померла. З того часу онук [PERSON] проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. В зв'язку із тим, що відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання сина просить позбавити його батьківських прав відносно нього. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Суду пояснила, що неповнолітній [PERSON] проживав з нею, [PERSON] та відповідачем з 2003 року. Через три місця після усиновлення [PERSON] відповідач [PERSON] покинув сім'ю та перейшов проживати за іншою адресою та з того часу свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню сина не виконує. Після того як відповідач [PERSON] сім'ю покинув, неповнолітній [PERSON] проживав з мамою - [PERSON], а вона виїхала за кордон та періодично надавала матеріальну допомогу доньці та онукові. [INFO] її донька - [PERSON] померла. З того часу онук [PERSON] проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. У зв'язку із цим просила позбавити відповідача батьківських прав та передати онука - [PERSON] для проживання спільно з нею до досягнення ним повноліття, про що надала відповідну заяву. Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжив судовий розгляд. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не надав суду відомостей про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, а тому справу, зі згоди позивача [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи без самостійних вимог Пендюр В.М. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування Заставнівської РДА про доцільність позбавлення [PERSON] по відношенню до сина [PERSON] та позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO] та передання останнього для проживання спільно з позивачем. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 242 СК України якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. Судом встановлено, що донькою позивача [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] Під час їх перебування у шлюбі на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.12.2003 року їм надано дозвіл на усиновлення неповнолітнього [PERSON], [INFO] та записано [PERSON] і [PERSON] його батьками. Змінено анкетні дані дитини: прізвище з «[PERSON]» на «[INFO]», ім'я з «[PERSON]» на «[INFO]», по батькові з «[PERSON]» на «[INFO]», дату народження з «[INFO]» на «[INFO]» (а.с. 19-20). Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.03.2004 року відповідач [PERSON] записаний батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 9). 11.05.2005 року шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON], [INFO] перебував на повному утриманні [PERSON], остання піклувалась про нього та займалась його вихованням. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2006 року, що набрало законної сили (а.с. 21), вбачається, що з травня 2006 року до повноліття [PERSON], [INFO] на утримання останнього з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу). З вказаного рішення також видно, що відповідач [PERSON] ухиляється від утримання сина. На даний час відповідач [PERSON] рішення суду про сплату аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] не виконує, в результаті чого станом на 01.03.2015 року допустив заборгованість в розмірі 28734 (двадцяти восьми тисяч семиста тридцяти чотирьох) гривень, що підтверджується довідкою - розрахунком №3235 від 05.06.2015 року, виданої відділом ДВС Заставнівського РУЮ (а.с. 18). [INFO] мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] неповнолітній [PERSON] проживає з бабусею, позивачем по справі - [PERSON], що видно з довідки Заставнівської міської ради №6929 від 06.11.2015 року (а.с. 13) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 17.12.2015 року (а.с. 22). Тому позивачем, як особою в сім'ї якої проживає дитина правомірно пред'явлено позов до Заставнівського районного суду, що відповідає положенням ст. 165 СК України. Згідно ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З довідки Заставнівської міської ради №6929 від 06.11.2015 року (а.с. 13) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 17.12.2015 року (а.с. 22), характеристики на [PERSON] від 30.11.2015 року (а.с. 17) вбачається, що відповідач [PERSON] з сином не проживає, вихованням дитини займається бабуся [PERSON], яка приділяє [PERSON] достатньо уваги, батько дитиною не цікавиться, за час навчання [PERSON] в школі жодного разу не з'явився в закладі. Зазначені обставини підтверджуються також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що неповнолітній [PERSON] проживав з мамою по [ADDRESS], відповідач з ними не проживав. Також вони ніколи не бачили щоб відповідач [PERSON] навідувався до сина, спілкувався з ним, займався його вихованням, матері по утриманню дитини не допомагав, аліменти на утримання сина не сплачував. Вказали також, що після смерті [PERSON] неповнолітній [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] Свідок [PERSON], яка є класним керівником неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] навчається у 8-му класі Заставнівської гімназії. Батько дитини жодного разу його в школі не відвідував. При її особистому спілкуванні з відповідачем [PERSON] він їй повідомив, що син йому не потрібен, оскільки це не його син. З висновку органу опіки та піклування Заставнівської РДА №01-32/21 від 24.12.2015 року вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] щодо його сина [PERSON], [INFO] (а.с. 30). Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається, не відвідує сина протягом останніх дванадцяти років, не спілкується з ним, не цікавиться його успішністю, не піклується про його здоров'я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не проявляє до нього батьківської турботи, матеріально не забезпечує. Така поведінка [PERSON] свідчить про те, що останній без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню сина [PERSON] його належить позбавити батьківських прав по відношенню до останнього. Вирішуючи питання про заявлену вимогу щодо передачі [PERSON] для проживання спільно з [PERSON] до досягнення ним повноліття, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, як особа, в сім'ї якої проживає дитина, по відношенню до якої слід позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] Позивач є бабусею [PERSON], який проживає з нею в її власному будинку в [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON] З відповідачем [PERSON] неповнолітній [PERSON] не проживає та ніколи не проживав. Отже, при позбавленні відповідача батьківських прав не вирішується питання про відібрання дитини від батька, яке врегульовано нормами ст.167 СК України. Суд вважає, що в даних правовідносинах слід керуватися Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ від 24.09.2008 року №866 (далі Порядок). Згідно п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей). Приписами п.31 Порядку встановлено, що тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та уповноважений підрозділ органів внутрішніх справ. Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово може бути влаштована, крім інших закладів, також у сім'ю громадян. Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) і які бажають залишити її на виховання у своїй сім'ї, може перебувати в їх сім'ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім'ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є заява таких осіб про згоду на її тимчасове проживання, акт обстеження їх житлово-побутових умов та рішення служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини. Отже, при розгляді даної цивільної справі суд не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого входить вирішення питання про тимчасове влаштування дитини. Згідно п.31 Порядку саме служба у справах дітей у межах своєї компетенції зобов'язана вирішити питання про тимчасове перебування неповнолітнього [PERSON] в сім'ї родичів (бабусі) шляхом прийняття відповідного рішення про тимчасове влаштування дитини. За таких обставин, суд розв'язує тільки спір про позбавлення батьківських прав усиновлювача [PERSON] та вважає, що не підлягає задоволенню вимога про передачу неповнолітнього [PERSON] його бабусі [PERSON] для спільного проживання до досягнення ним повноліття. При цьому суд вважає за необхідне з метою захисту прав дитини [PERSON], передати його службі у справах дітей для вирішення питання у відповідності до п.31 Порядку про тимчасове перебування дитини в сім'ї бабусі [PERSON] (за її бажанням) до остаточного влаштування дитини, відповідно до п.35 Порядку. Згідно п.35 Порядку, після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у м. Києві та м. Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім'ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу). У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осі, по даним відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При розгляді даної справи суд не встановлює піклування над неповнолітнім [PERSON] і не призначає піклувальника, оскільки орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації не звертався до суду із таким поданням у відповідності до ч.4 ст.60 ЦК України і таке питання не було предметом розгляду цієї справи, оскільки позивачем не заявлялася така вимога. На підставі ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст.ст. 150, 155, 157, п.2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 242 СК України, ст.8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року та

Outcome: partial