Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевазаним позовом в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який було зареєстровано 16.01.2016 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №06. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2017 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. З відповідача за рішенням суду на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини. Відповідач фактично з народження дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Та, одразу після народження сина та виписки з пологового будинку він відвіз її з дитиною до її батьків і після цього жодного разу не з`являвся, життям сина не цікавився, не займається його вихованням, допомоги на утримання сина не надає, має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31.12.2020 року складає 70957,58 грн. Відповідачу з її строни ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною, вона намагалася з ним зв`язатися та повідомити як зростає їх дитина, проте відповідач всіляко ухиляється від спілкування. Відповідач за п`ять років жодного разу не відвідав дитину, яка з народження навіть не бачила свого батька. Вказує, що 26.10.2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який хоче усиновити її сина, щоб він зростав в повній родини з матір`ю та батьком. Крім того, позивач зазначає, що в неї виникають складнощі в реалізації певних прав дитини, через необхідність отримання на це згоди батька. Так, вона не може зареєструвати місце проживання дитини оскільки відповідач до Центру надання адміністративних послуг жодного разу не з`явився, належним чином нотаріально посвідчену згоду на реєстрацію сина не надав. Позивач намагалася вирішити спір у досудовому порядку, проте це не мало позитивних наслідків, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, у справі розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано у Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . 27 квітня 2021 року на виконання ухвали суду від 17 лютого 2021 року Органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав. Призначено справу до судового розгляду. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилась, разом з тим подала заяву у якій просить розгляд справи, у зв`язку з сімейними обставинами, провести за її відсутності, зазначила про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладенняч розгляду справи а також відзиву не подав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] підтримує та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що мешкає зі [PERSON] в одному будинку. Слому [PERSON] вона знає з 2009 року та події її знайомства з [PERSON] відбувалися на її очах. У 2016 році у [PERSON] народився син, в тому ж році [PERSON] переїхала мешкати до своїх батьків і вони стали проживати в одному будинку, тобто стали сусідами. З часу переїзду [PERSON] до своїх батьків, батька її сина вона жодного разу не бачила та нічого про нього не чула. Вихованням сина займаеєть лише [PERSON] та її батьки. Неодноразово була в гостях у [PERSON] та її батьків, проте жодних сторонніх чоловіків, у тому числі, [PERSON] , вона не бачила. Постійно бачить, як [PERSON] з дитиною гуляють на дитячому майданчику біля дому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що вона проживає по сусідству у одному під`їзді із родиною позивачки [PERSON] та знає її родину з 2016 року відколи [PERSON] з сином переїхала мешкати до батьків. З мамою позивачки вона підтримує дружні стосунки та вхожа до їх сім`ї. За всі роки проживання позивачки та її сина в їх будинку батька дитини вона жодного разу не бачила. Вихованням дитини займається [PERSON] та її батьки, які постійно гуляють з дитиною на дитячому майданчику біля дому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснив, що [PERSON] він знає з того часу як вона переїхала мешкати до своїх батьків і вони стали сусідами з 2016 року. За всі роки проживання [PERSON] в їх будинку він батька її дитини жодного разу не бачив. На прогулянці хлопчик завжди ходить з мамою, дідусем або бабусею, а батько дитини в його вихованні жодної участі не приймає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що є сусідкою родини позивачки [PERSON] , мешкає з ними в одному під`їзді та підтримує з ними дружні відносини. За час їх дружби з 2016 року, відколи [PERSON] разом з батьками переїхала в їх будинок, вона жодного разу не бачила батька сина [PERSON] . Вихованням [PERSON] та його забезпеченням займається мати дитини та її батьки. Колишній чоловік [PERSON] не намагається встановити зв`язок з сином, допомоги не надає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що вона познайомилась зі [PERSON] у 2017 році. Її онук та син [PERSON] одного року народження і вони часто спілкуються, діти разом грають на дитячому майданчику. За всі роки знайомства з [PERSON] вона ніколи не бачила батька сина [PERSON] . Вихованням дитини займається мати дитини та її батьки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . Вона разом з чоловіком, донькою та онуком, [PERSON] , [INFO] , з 2016 року проживають за адресою: [ADDRESS] . Онук, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на повному утриманні її доньки, [PERSON] . Батько дитини зовсім не приймає участі у вихованні дитини. Після того, як її доньку з онуком відповідач зазбрав з пологового будинку, він через три дні пішов з дому і більше не повертався. Після чого, вона більше його не бачина, не чула про нього нічого та з ним не спілкувалась. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16 січня 2016 року було укладено шлюб, який було зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №06 (а.с.10). Батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 02 лютого 2016 року (а.с.11). Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.12). Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 31 травня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Букацелі С.І., при здійснені виконавчого провадження №56719136 станом на 31.12.2020 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 70 957,58 грн. (а.с.18-20). 26 жовтня 2018 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 26.10.2018 року. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , за результатами засідання комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківстких прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , передбачених ст.164 СК України та вважає за доцільне позбавлення батьківвських прав [PERSON] , [INFO] по відноршенню до [PERSON] , [INFO] (а.с.56). Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Чсною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною і будуть відповідати інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не проводить з ним час, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитино, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу тощо. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач від самого народження сина не виявляє до нього батьківського піклування, його не відвідує, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки наданими суду показаннями, підтвердили той факт, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитни не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 908 грн.

Outcome: approved