Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . На момент смерті бабусі, вона, [PERSON] була ще неповнолітньою особою, їй було лише сімнадцять років. Після смерті бабусі відкрилась спадщина, яка складається з квартири за [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25.12.1997 року. Ще за життя [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] від 24.12.2012 року, серії [NUMBER] 696216, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С., про існування якого вона дізналася лише з позовної заяви [PERSON] про визнання заповіту недійсним від 21.05.2013 року. До суду з позовною заявою про визнання заповіту від 24.12.2012 року, як вказує позивач в своїй заяві, вона не зверталася, оскільки [PERSON] за життя склала інший заповіт на користь онуків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2017 року по справі № 127/11920/16-ц та постановою апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2018 року, яким рішення суду першої інстанції залишено без змін, заповіт від 21.05.2013 року визнано недійсним. Заповіт від 24.12.2012 року, складений спадкодавцем [PERSON] на ім`я [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк\~Л.С., позивач вважає недійсним, оскільки, на її думку, існують обставини, які виключають законність та правомірність складання даного заповіту та фактично порушують її права , як спадкоємиці другої черг.и за законом на спадкове майно,так як вона являється онукою спадкодавці. Крім того, бабуся [PERSON] [INFO] перенесла інсульт, вона страждала гіпертонією, стан її здоров`я був не стабільним та вона потребувала постійного стороннього догляду, оскільки була паралізована, не могла самостійно пересуватися, вживати їжу, тому була постійно під доглядом позивача та інших онуків. Весь час онуки були поруч з бабусею, купували їй ліки, продукти харчування, в подальшому витрати на її поховання також були понесені лише позивачем та іншими онуками. Таким чином, як вказує позивач у своїй позовній заяві, [PERSON] , складаючи заповіт 24.12.2012 року, була фізично і психічно не здорова, через свій стан здоров`я вона не усвідомлювала правильність і значення своїх дій, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Бевз\~О.І. позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.1-2). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Семенюк І.В. позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відповіді (запереченнях) на позов (а.с. 48-58). Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. у судове засідання не з`явилася, у письмових запереченнях, наданих суду, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у вказаних запереченнях (а.с.112-115). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] в місті Вінниці у віці 74 роки померла [PERSON] , [INFO] , про що 24.05.2013 року складено відповідний актовий запис № 1419, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 24.05.2013 року (а.с.5). [PERSON] мала сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським бюро ЗАГС 15.05.1960 року, де в графі «батьки» матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 35). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 16.04.2008 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці у віці 47 років, про що в Книзі реєстрації смертей 16.04.2008 року зроблено відповідний актовий запис № 1158 (а.с.34). [PERSON] був батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану 19.11.1995 року, де в графі «батько» записаний [PERSON] , а в графі «мати» [PERSON] (а.с.27). 30.09.2017 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 30.09.2017 року, та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] на [PERSON] (а.с.26). Таким чином позивач по справі [PERSON] є донькою померлого [PERSON] та онукою померлої [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлій за життя на праві приватної власності, зокрема на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25.12.1997 року, виданого виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення № 1351 від 25.12.1997 року (а.с.6, 220). Із матеріалів спадкової справи № 622/2013 р., наданих Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулися: відповідач по справі [PERSON] 17.06.2013 року (а.с.204) та [PERSON] 20.06.2013 року (а.с.209). Позивач по справі [PERSON] , інша особа від її імені та в її інтересах про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Померлою [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 24.12.2012 року та зареєстрований в реєстрі за № 1684, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] в м. Вінниці, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно без будь-якого примушення, як фізичного так і морального насильства чи погроз та попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всю належну їй на праві особистої приватної власності квартиру номер [ADDRESS] а також речі домашнього користування та вжитку заповідала [PERSON] , [INFO] . Текст заповіту нею був прочитаний особисто, про що поставлений підпис. При цьому, в тексті заповіту також зазначено, що в зв`язку з похилим віком та хворобою ніг заповідача і на її прохання, цей заповіт посвідчено в неї вдома за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 205, 218). Крім того, померлою [PERSON] \~було складено\~ще один\~заповіт від 21.05.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою\~О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 445, згідно з текстом якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповідає все належне їй майно, на яке матиме право на випадок своєї смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалось, в рівних часках кожному [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з неможливістю особисто прочитати заповіт вголос та підписати його через похилий вік та фізичні вади рук на особисте прохання та за дорученням заповідача у присутності останньої текст заповіту було прочитано вголос свідками [PERSON] , [PERSON] та підписано [PERSON] , тобто невісткою померлої, про що зазначено у заповіті (а.с.210). 09.11.2018 року [PERSON] в інтересах відповідача по справі [PERSON] звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] (а.с.215). 09.11.2018 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. 24.12.2012 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із квартири під номером [ADDRESS] (а.с.233). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09.11.2018 року до нього внесено реєстраційний запис про видачу свідоцтва про право на спадщину №63292875 у спадковій справі №54622055, спадкоємцем зазначено відповідача по справі [PERSON] (а.с.234). Позивач вважає, що вищезазначений заповіт від 24.12.2012 року є недійсним на підставі ст.225 ЦК України, оскільки стан здоров`я бабусі був не стабільний, через стійкий розлад здоров`я вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Суд не може погодитися із вказаним твердженням з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Положенням ч.2 ст.203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до\~ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч. 2\~ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини. Як вказано у ч.ч.1,2 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Положенням ст.1247\~\~ЦК\~України\~визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4\~ст. 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст.1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.10.2019 року по справі №401/3244/17, провадження №61-43620св18, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам\~ЦК України\~щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Суд звертає увагу на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2014 року по цивільній справі №127/18305/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання заповіту недійсним та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнано недійсним заповіт від 21 травня 2013 року, укладений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , а в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним заповіту від 24.12.2012 року відмовлено (том №1 цивільної справи №127/11920/16-ц, оглянутої у судовому засіданні, а.с. 236-242). У своєму рішенні суд взяв до уваги акт №9 посмертної судово-психіатричної експертизи від 05.06.2014 року, складений КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім.\~акад.\~О.І.Ющенка» у рамках цивільної справи №127/18305/13-ц, з якого вбачається, що на момент підписання заповіту від 24.12.2012 року [PERSON] на хронічне душевне захворювання не страждала, а виявляла органічний розлад особистості змішаного (судинного, атеросклеротичного) ґенезу. За своїм психічним станом [PERSON] на час складання заповіту від 24.12.2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 66-75, 116-121). Так, суд зазначив: «Висновком експертизи підтверджено, що зустрічний позов про визнання заповіту [PERSON] від 24.12.2012 року не підлягає задоволенню, оскільки на момент підписання вказаного заповіту [PERSON] на хронічне душевне захворювання не страждала, за своїм психічним станом на час його складання могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь-яких інших доказів, що могли б свідчити про зворотнє, або іншим чином доводили недійсність вказаного заповіту суду не надано». Вказане рішення Вінницького міського суду Вінницької області було залишено без змін у частині відмови у задоволенні зустрічного позову відповідно до ухвали апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2015 року (том №1 цивільної справи №127/11920/16-ц, а.с. 243-246) та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 року (а.с.62-65). У частині визнання недійсним заповіту від 21.05.2013 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2015 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду у зв`язку із поданням відповідної заяви представником позивача. Із матеріалів цивільної справи №127/11920/16-ц, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що 06.06.2016 року відповідач по цій справі [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог Служби у справах дітей Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової О.О. про визнання недійним заповіту від 21.05.2013 року. Із висновку судово-психіатричного експерта №32 від 18.01.2017 року, складеного Київським міським Центром судово-психіатричної експертизи у рамках цивільної справи №127/11920/16-ц, вбачається, що [PERSON] на час складання нею заповіту від 21.05.2013 року страждала на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, церебральний атеросклероз дисциркуляторна енцефалопатія, повторні гострі порушення мозкового кровообігу) з вираженим психоорганічним синдромом. [PERSON] за своїм психічним станом у даний період не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (том №2 цивільної справи №127/11920/16-ц, а.с.244-247). У висновку судово-психіатричного експерта №17ц від 10.05.2018 року, складеному комунальним закладом Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» у рамках цивільної справи №127/11920/16-ц, вказується, що [PERSON] станом на 21.05.2013 року страждала на судинну (мультінфарктну F01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду) деменцію і за своїм психічним станом не могла 21.05.2013 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не могла усвідомлювати та прогнозувати їх наслідки (том№2 цивільної справи №127/11920/16-ц, а.с. 244-247, а.с. 86-93 даної цивільної справи). 31.05.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі №127/11920/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , за участю третіх осіб: Служби у справа дітей Вінницької міської ради, Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Євстратової О.О., про визнання заповіту недійсним, визнано недійсним заповіт від 21 травня 2013 року, укладений [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Євстратовою О. О., який зареєстрований в реєстрі за номером\~445 (76-84). Вказане судове рішення залишено без змін постановою апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2018 року (а.с.94-99), тобто чинне на день розгляду даної справи. Положенням ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що стороною позивача в установленому законом порядку не доведено, що оскаржуваний заповіт від 24.12.2012 року було складено [PERSON] саме у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Доводи позивача спростовує висновок експерта, викладений в акті №9 посмертно судово-психіатричної експертизи від 05.06.2014 року, складений КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» у рамках цивільної справи №127/18305/13-ц. Оскаржуваний заповіт від 24.12.2012 року відповідав дійсній волі [PERSON] , яка у момент його вчинення усвідомлювала свої дії та керувала ними. На спростування зазначеного позивачем не було надано жодного належного доказу. \~ \~ \~ \~Проте, як це визначено у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 31.05.2017 року, яке набуло законної сили, на час складання іншого заповіту від 21.05.2013\~року [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому суд визнав цей заповіт недійсним. Крім цього, твердження позивача, що нею та іншими онуками здійснювався догляд за бабусею, було надано їй матеріальну та моральну підтримку під час хвороби, в подальшому понесені ними витрати на поховання бабусі, не є підставою для визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про те, що на момент складання заповіту від 24.12.2012 року, заповідач виходила із власного волевиявлення і не встановлено ніяких перешкод для учинення згаданого правочину, а тому визнання заповіту недійсним йшло б не тільки урозріз з вимогами закону, але, крім того, дозволяло б ігнорувати волю померлої стосовно спадкового майна, щодо якого вона визначилася беззаперечно. А відтак у задоволенні позову слід відмовити. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача адвоката Семенюка І.В. на застосування до вказаного спору строків позовної давності з огляду на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, провадження №14-96цс18, відповідно до якої позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Зокрема, у судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача щодо недійсності заповіту від 24.12.2012 року, а відтак її права під час вчинення даного правочину не було порушено, таким чином строки давності не можуть бути застосовані у цьому випадку. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed