Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 21.08.2010 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У вказаному шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що їх спільне проживання та шлюбні відносини стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок між ними. Відповідач періодично виїжджає на роботу за межі України, на її прохання повернутися в Україну та проживати разом не реагує і спільно жити не бажає. В лютому 2016 року відповідач покинув сімї і з того часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача [PERSON] розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.08.2010 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №060598 від 21.08.2010 року (а.с. 5). Перебуваючи у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що видно із копії витягу з реєстру актів про народження та апостилем до нього (а.с. 9-11). Причиною розпаду сімї є те, що спільне проживання та шлюбні відносини сторін стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок між ними. Відповідач періодично виїжджає на роботу за межі України, на її прохання повернутися в Україну та проживати разом не реагує і спільно жити не бажає. Наслідком цього є те, що з лютого 2016 року сторони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують. Враховуючи відсутність між сторонами будь-яких відносин, відсутність у позивача бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про шлюб серії 1-МИ №060598 від 21.08.2010 року (а.с. 5) видно, що після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище «Гніпель» на прізвище - «Вакіш». З копії свідоцтва про зміну імені серії 1-МИ №005538 від 23.09.2011 року (а.с. 8) видно, що 23.09.2011 року позивач [PERSON] своє прізвище «Вакіш» змінила на дошлюбне прізвище «Гніпель». В звязку із вказаним та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного та

Outcome: approved