Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 12.06.2017 року, уточнивши вимоги, в якому просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх двох малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, що під час перебування з [PERSON] в офіційно зареєстрованому шлюбі у них народилось двоє синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюбно-сімейні стосунки між сторонами не склались, вони проживають окремо, діти залишились проживати з нею та перебувають її утриманні. З того моменту [PERSON] припинив турбуватись про дітей, займатись їх вихованням та матеріальним забезпеченням. Жодної допомоги на їх утримання в добровільному порядку він не надає, у зв'язку з чим за захистом прав та інтересів дітей вона вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Просила ухвалити рішення з урахуванням змін в законодавстві, які набрали чинності з 08.07.2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи, заперечень щодо пред'явлених вимог від нього не надходило. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 28.04.2007 року Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.7), у них народилось двоє синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 23.04.2008 року, серії [NUMBER] Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем, після припинення шлюбних стосунків, діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання синів, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у їх вихованні між сторонами не досягнуто. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст.2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов'язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов'язань не має, у зв'язку з чим має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з урахуванням змін в діючому законодавстві на час ухвалення рішення, із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 12.06.2017 року по [INFO] року включно - стягнути в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved