Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 19 травня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 12. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя, що було причиною постійних конфліктів у сімї. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. З відповідачем понад шість місяців спільно не проживає. Вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Разом з тим, їх малолітній син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] не надає допомоги на утримання дитини, хоч є працездатним, офіційно не працевлаштований, дохід отримує від тимчасових заробітків, інших осіб на утриманні не має, а тому може надавати допомогу на утримання дитини. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що був зареєстрований 19 травня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 12, а у разі розірвання шлюбу залишити їй право надалі іменуватися прізвищем - [PERSON]. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] просила рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання та понесені нею витрати на надання правничої допомоги в розмірі 1000,00 гривень стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, з підстав, вказаних у позовній заяві, просили позовні вимоги задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився з вимогами позивача про розірвання шлюбу, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини та пояснив, що, на його думку, позивач не буде витрачати аліменти на утримання дитини. Крім того, він дитині купував одяг, періодично дитину забирає до себе додому на декілька днів та в такі дні дитина проживає з ним. Визнає те, що з позивачем не дійшли згоди щодо надання допомоги на утримання дитини. Відповідач [PERSON] також пояснив, що періодично виїжджає на заробітки за кордон, де отримує середньомісячний дохід 10000,00 20000,00 гривень. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині розірвання шлюбу, не встановлено. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 087316 (а.с. 5) сторони по справі зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Демидівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 12. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає зберегти шлюб, наполягає на його розірванні. Відповідач погодився з вимогами позивача про розірвання шлюбу. Сторони по справі спільно не проживають протягом останніх шести місяців, не ведуть спільного господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі\~статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи інтересам дитини сторін, яка є малолітньою. Спорів між сторонами про поділ майна чи місце проживання їх малолітніх дітей, на час розгляду справи, немає. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення права після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем [PERSON]. Як встановлено із змісту Свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 194813 (а.с. 7), [PERSON], народився 1 жовтня 2013 року, його батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач - [PERSON]. Отже, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно довідки Демидівської седищної ради від 19 січня 2018 року № 80 (а.с. 8) та пояснень сторін, встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з своєю матірю позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить 746,00 гривень. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан дитини, яка проживає з матірю, забезпечена житлом; стан здоровя дитини та відповідача, майновий стан відповідача, який (з його слів) не працює, періодично виїжджає на заробітки за кордон, де отримує дохід в розмірі 10000,00-20000,00 гривень на місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання до суду позивачем позовної заяви про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням віку дитини сторін по справі, її потреб, та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру.\~\~\~\~ На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с.1). До позовної заяви позивачем [PERSON] додано довідку № 151 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 35 від 24 січня 2018 року (а.с. 10, 11), згідно яких встановлено, що за надання правничої допомоги (складання позовної заяви, надання правової інформації з питань розірвання шлюбу та стягнення аліментів) позивачем [PERSON] було сплачено 1000,00 гривень. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги в розмірі 1000,00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень у зв?язку з розглядом вимог позивача щодо стягнення аліментів, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року про те, що позовні вимоги майнового та немайнового характеру оплачуються судовим збором окремо та щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру. Суд також враховує те, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114, 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved