Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду зпозовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та вказала, що сторони є подружжямз 12.11.1983 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини остаточно припинені з листопада 2011 року. Спору про поділ майна немає. Відповідач в добровільному порядку розривати шлюб не бажає. Позивач вважає, що сім'я не може бути відновлена та просить розірвати шлюб, прізвище просила залишити шлюбне. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За наявності визнання позову відповідачем суд вважає за можливе розглянути справу та постановити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі з 12.11.1983 року, який зареєстрований Міськ ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис № 1106, свідоцтво [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене суд вбачає, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, втратили взаємну повагу та довіру один до одного, категорично наполягають на розірванні шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них, що має істотне значення, шлюб є добровільним, отже позов підлягає повному задоволенню. Питання щодо стягнення судових витрат сторонами не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105 ч. 3 , 110 ч. 1,111,112, 113 СК України та

Outcome: approved