Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. В позові позивач посилається на те, що вона та [PERSON] (надалі-відповідач) 09.04.2019 уклали між собою шлюб, який зареєстрований в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 165. У позові вказано, що від даного шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 595 від 10.12.2019. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, вони по різному дивляться на життя, на взаємні обов`язки подружжя, на шляхи вирішення наших сімейних проблем та на виховання дітей. Відповідач не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, тому на даний момент ведення між ними спільного господарстві та сумісне проживання припинено. Однак, на даний час розірвати шлюб з відповідачем позивач не може, оскільки сину [PERSON] тільки 5 місяців. Позивач вказує, що незважаючи на це, відповідач зобов`язаний приймати участь в утримані сина [PERSON] , [INFO] , шляхом сплати аліментів до досягненню дитиною повноліття для забезпечення належного утримання, розвитку, відпочинку та виховання дитини, так як син проживає разом зі позивачем та повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач не приділяє уваги дитині, від надання матеріально допомоги в добровільному порядку ухиляється. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] кошти (аліменти) на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник- адвокат Гейко В.А. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, що викладені в позові та просили позов задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він матеріально допомагає дитині, купує її одяг, іграшки, продукти харчування та інші речі, необхідні для його дитини. Він має намір забезпечувати дитину, хоче її бачити та приймати участь у її вихованні, однак не згоден безпосередньо кошти надавати позивачу, а хоче сам привозити речі дитині. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Білобабка В.В. з посиланням на норма чинного законодавства України просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього разів з п`ять звертався [PERSON] з проханням забрати посилки з Нової пошти, в яких знаходилися речі для його дитини: іграшки, продукти харчування, памперси та завезти їх до дитини. Декілька разів він возив відповідача в с.Гродзево на дачу, де перебувала позивач, а декілька раз в м.Умань. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи, свідчення свідка, дослідивши матеріали\~справи,\~суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09.04.2019, актовий запис № 165), який на даний час не розірвано, однак сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Від шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ,\~ що\~видане Уманським\~міськрайонним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Черкаській області,\~про що\~складено \~актовий запис\~№ 595\~від 10.12.2019, в якому батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» (далі-Конвенція) від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Декларації прав людини визначено,- дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Згідно\~статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду\~на викладене,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що при\~вирішенні даного\~спору доцільно\~застосовувати положення\~ч.\~8\~ст.\~7\~СК України,\~відповідно до\~якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні відповідач посилався на те, що він піклується про дитину та надає їй допомогу, він купував різні речі дитині: іграшки, продукти харчування, одяг, зволожувач повітря та підгузки. В якості доказів на підтвердження відповідних фактів відповідач надав суду квитанції оплати експрес доставки Нової пошти. Однак відповідні квитанції не містять відомостей, що саме оплачував відповідач. Також, відповідачем на підтвердження надання допомоги дитині надано: квитанцію щодо онлайн замовлення « [PERSON] » на сайті [PERSON] дитячого харчування на суму 2400 грн.; товарний чек оплати зволожувача повітря Polarіs на суму 3099 грн.; роздруківки з Інтернет ресурсу, а саме онлайн магазину « [INFO] » щодо замовлення дитячих товарів; квитанцій з магазину «Капітошка» щодо придбання дитячого одягу та продуктів дитячого харчування. Твердження позивача про ненадання відповідачем матеріальної допомоги малолітньому синові не підтверджено доказами. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183\~СК\~України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. \~Виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). \~ \~\~\~ \~Таким\~чином,\~з огляду\~на вік\~дитини,\~прожитковий мінімум\~для неї,\~обов`язок батьків\~забезпечувати достатнє\~утримання дитини,\~належні умови\~для її\~розвитку,\~навчання тощо,\~зважаючи на\~працездатний вік\~батька,\~який в\~змозі мати\~доходи на\~своє та\~утриманців проживання, враховуючи, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка нею опікується постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та, із врахуванням фактичних обставин справи, визначити відповідачу [PERSON] до стягнення аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною відповідача повноліття. \~ \~ \~ \~Що стосується стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку, слід зазначити таке. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 7720/22-13, що видана 11.12.2019 відділом державної реєстрації Уманської міської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України). Статтею 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи те, що дружина має право на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини, суд приходить до переконання, що позов в цій частині слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, оскільки такі розміри аліментів будуть відповідати інтересам як дитини, так і дружини, обставинам справи і вимогам Закону. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст.\~81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial