Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач -[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме 32/100 частинами житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на підставі договору дарування від 09.06.2015 р. вона є власником зазначеної частини будинку, в якому зареєстрована її донька з дітьми, брат [PERSON] та його дочка [PERSON], 1994 р. народження-відповідач. [PERSON] стверджує, що у 2007 р. її брат, який зловживає спиртними напоями, розірвав шлюб з дружиною і остання разом з дитиною переїхала до своїх батьків, знялася з реєстрації, але замість неї вимагала прописати дочку. Відповідач іноді приходила до батька і бабки, проте не проживала тривалий час, а саме з 2007 р., на теперішній час має свою сім'ю, забезпечена житлом, місце її мешкання невідомо. Як зазначає позивач, наявність реєстрації відповідача порушує її право на розпорядження власністю. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки не сповістила, відзиву на позов не подала. Позивач проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечує, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Власником 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 09.06.2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. Як пояснила позивач, зазначена частина подарована її матір'ю, а 68/100 частин будинку належить іншим особам. З довідки приватного сектору № 11 Новобаварського району м.Харкова вбачається, що в будинку ( 32/100 ч.) зареєстрований брат власника-[PERSON]., племінниця [PERSON], донька позивача разом з дітьми. Позивач [PERSON] стверджує, що після того, як її брат у 2007 р. розлучився з дружиною, остання разом з донькою [PERSON] виїхала з будинку і з того часу відповідач не проживала за місцем реєстрації. У лютому 2012 р. відповідач одружилася з [PERSON], народила дитину і сім'я мешкає у житловому будинку. Згідно положень ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. За вимогами ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], сусіди по будинку [PERSON], [PERSON], які знають сторони , підтвердили, що у 2007 р. відповідач з матір'ю виїхала з будинку і з того часу в ньому не проживає і її вони не бачили. Факт тривалого не проживання за місцем реєстрації відповідача , а саме з червня 2007 р. підтверджується актом № 313 від 01.12.2017 р., складеним за участю сусідів та посвідчених майстром ділянки № 11 жителів приватного сектору Новобаварського району. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. З огляду на такі обставини, власник житла має право вимагати визнання члена сім'ї попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення таким власником (п. З ч. 1 ст. 346) із зняттям з реєстрації. Звертаючись до суду з вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом позивач крім норм, що регулюють права власника житлового будинку, додатково посилалась на ст.ст. 71, 72 ЖК України, які передбачають можливість збереження житлового приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, проте суд не погоджується з такими доводами.Відповідач ніколи не належала до членів сім'ї [PERSON], позивач, як новий власник частини будинку, не надавала дозволу відповідачці на проживання, не укладала з нею договору найму. Право відповідачки на користування спірним жилим приміщенням ґрунтувалося на праві власності колишнього власника і, відповідно, припинилося в зв'язку з переходом власності до іншої особи. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем [PERSON] частиною будинку, який належить їй на праві приватної власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку. Виходячи з того, що порядок користування житловим будинком не визначено, що випливає з договору дарування 32/100 частини житлового будинку і [PERSON] має реєстрацію в будинку, а не в його певній частині, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування в буд. [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: approved