Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що 14.11.2013 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області розірвано шлюб між сторонами, що зареєстрований 16.07.1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міськвиконкому, актовий запис за № 810. Під час шлюбу ними як подружжям були вкладені кошти у придбання: однокімнатної квартири № 7 загальною площею 36,31 м2 на другому поверсі в першому під`їзді, що розташована в об`єкті капітального будівництва за проектною адресою [ADDRESS] (Договір № 16/02/11 купівлі-продажу майнових прав від 16 лютого 2011 року); двохкімнатної квартири [ADDRESS] (Договір № 17/02/11 купівлі-продажу майнових прав від 17 лютого 2011 року); господарських приміщень № 1 загальною площею 20,32 м2 на цокольному поверсі в першому під`їзді, що розташована в об`єкті капітального будівництва за проектною адресою [ADDRESS] (Договір № 18/02/11 купівлі-продажу майнових прав від 18 лютого 2011 року). Загальна вартість - 473 550 грн., сплачено аванс - $ 9000x7,95 грн./$ = 71 550 грн. Залишок - 473 550 - 71 550 = 402 000 грн. Термін кредитування - 60 місяців. Розмір щомісячного платежу: 6 700 грн. Термін оплати: до 27-го числа кожного місяця, починаючи з березня 2011 року і закінчуючи лютим 2016 року. Щомісячних платежів до моменту розірвання шлюбу було 33 (тридцять три), а це 221 100 грн. (33x6 700 грн. = 221 100 грн.). 402 000 грн. - 221 100 грн. = 180 900 грн. залишилося сплачувати після розірвання шлюбу. Тобто за все вище перелічене майно на час розірвання шлюбу було виплачено близько 65% його вартості. Позивачці відомо, що однокімнатну квартиру після розірвання шлюбу [PERSON] було продано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - номер інформаційної довідки 115851642, дата формування 01.03.2018 р., [PERSON] зареєстрував право власності на нерухоме майно: гараж ( [ADDRESS] ) - 04.07.2017 р.; господарське приміщення № III, А ( [ADDRESS] ) - 27.02.2015 р.; двохкімнатна квартира ( [ADDRESS] ) - 25.02.2015 р. Позивачка не претендує на частину коштів від продажу [PERSON] однокімнатної квартири, на гараж, господарське приміщення № III, А. Однак, для встановлення справедливості та з метою поділу спільного майна подружжя, вважає, що їй має належати 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Просить визнати за нею право власності на 1/2 часки квартири [ADDRESS] . 10.12.2018 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого повідомив, що 14.11.2013 року рішенням Івано-Франківського міського було розірвано шлюб між сторонами. Позовну заяву про розірвання шлюбу подав у квітні 2013 року. В рішенні Івано-Франківського міського суду від 14.11.2013 року чітко зазначено, що в ході розгляду судової справи встановлено, що позивач з відповідачем останні шість років сімейні відносити не підтримують, ...». У своєму позові також зазначив, що разом не живуть останні 6 років разом, проживають окремо і не мають спільного бюджету. З 2008 року проживав в м. Київ. Тому позивачка, [PERSON] не має ніякого відношення до придбаного ним одноособово під час окремого проживання за свої особисті кошти майна, в тому числі квартири [ADDRESS] . Майнові права на дану квартиру, які належали йому згідно договору № 17/02/11 купівлі - продажу майнових прав від 17.02.2011 року, були відчужені ним по договору від 09.03.2013 року в зв`язку з неможливістю подальшого виконання договору ( неможливості сплати повної вартості квартири). Сплачені ним кошти за період з лютого 2011 року по 09.03.2013 року в розмірі 29 000,00 гривень було повернуто і передано [PERSON] , на її вимогу, взамін її погодження на розірвання шлюбу. Згідно договору про заміну сторони в договорі від 09.03.2013 року укладеного між ним, [PERSON] та ТзОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Вертикаль» в особі директора Лєпєніна О.С. від 18.07.2014 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв права та обов`язки по договору від 09.03.2013 року та сплатив відповідно 54465 ,00 грн. вартості квартири, що відповідає сумі визначеної в п.1.6 Договору від 09.03.2013 року. Згідно акту приймання - передачі майнових прав від 30.01.2015 року підтверджено повне виконання ним взятих на себе зобов`язань по оплаті квартири. Аналогічні угоди були оформлені і на однокімнатну квартиру та господарське приміщення. Згідно наведених вище угод вартість квартири [ADDRESS] становить 90 765,00 грн., а не та вартість, яка зазначена позивачкою в позові. Право власності на вказану квартиру зареєстровано ним після розірвання шлюбу 27.02.2015 року, як і на господарське приміщення та відчужену однокімнатну квартиру і їх вартість є також значно меншою. Крім того, [PERSON] залишив їй з сином 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 42,7 кв.м. по [ADDRESS] , яка була ними приватизована на 4-х осіб: [PERSON] , його батька, позивачку та спільного сина. Домовились, що свою частку він передасть своїй колишній дружині та синові. Згідно свідоцтва про право власності на дану квартиру від 15.03.2001 року, дата реєстрації в реєстрі нерухомого майна 09.01.2004 року, реєстраційний номер № [NUMBER] . Ні [PERSON] , ні батько в цій квартирі не проживають. Стосовно зазначеного відповідачкою в описовій частині позову гаража, то право власності на нього зареєстровано на [PERSON] 04.07.2017 року ( після розірвання шлюбу)(т.1 а.с.52-69). 27.05.2019 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву відповідно до якої повідомив, що позов [PERSON] про поділ майна подружжя не визнає так як у позові наведені неправдиві, перекручені та неповні обставини. Тому подає свій зустрічний позов, відповідно до якого просив визнати квартиру [ADDRESS] , придбану за договором від 18.07.2014 року, та зареєстровану 26.02.2015 року, його особистою приватною власністю. В задоволенні позову [PERSON] відмовити(т.2 а.с.1-27). 23.09.2019 року ухвалою Івано-Франкіського міського суду об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/4687/18 провадження № 2/344/1072/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , стягнення судових витрат та цивільну справу №344/9269/19 провадження №2/344/3176/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] , придбаної за договором від 18.07.2014 року та зареєстрованої 26.02.2015 року, особистою приватною власністю. Надано справі загальний номер №344/4687/18 провадження № 2/344/1072/19(т.1 а.с.96). 04.10.2019 року [PERSON] надала відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, її позовну заяву задоволити(т.2 а.с.32-34). 09.10.2019 року [PERSON] подав заперечення(відповідь) на відзив на зустрічну позовну заяву(т.2 а.с.45,46). 17.08.2020 року [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності(т.2 а.с.68). Представник позивачки, позивачка в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про відкладення розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву відповідно до якої просив вимоги зустрічного позову задоволити, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати за адвокатські послуги. Представник позивачки, позивачка в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про відкладення розгляду справи. Суд вважає, що представник позивачки, позивачка зловживають правом на відкладення розгляду справи, що призводить до безпідставного відкладення та затягування розгляду справи. Також, суд звертає увагу, що представник позивачки, позивачка могли скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»). Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, представник позивачки, позивачка неодноразово заявляли клопотання про відкладення судових засідань, зокрема 31.03.2020 року,14.08.2020 року, 02.12.2020 року, 19.03.2021 року, 08.06.2021 року, які були задоволені судом, а тому суд вважає, що повторна неявка представника позивачки, позивачки в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі пояснень наданих сторонами 23.01.2020 року та доказів, які наявні в матеріалах справи. Беручи до уваги пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність,

Outcome: approved