Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинку №8 по вулиці Сєдова в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору дарування від 07.06.1999 року, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер № 2-1179, позивачу належить будинок №8 по вулиці Сєдова. За вказаною адресою зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON], та онук [PERSON], які є відповідачами по справі. Починаючи з 2014 року відповідачка не проживає в спірному будинку, проживає за адресою [INFO]. Зазначений факт підтверджується актом, складений головою КСН «Азовець» від 27.06.2018 року. Позивачка зазначає, що реєстрація відповідачів в будинку позбавляє її права у повній мірі користуватися та розпоряджатися її майном. Крім того, вона самостійно сплачує комунальні послуги за осіб, які ними не користуються.\~ Вважає, що відповідачі не проживають в будку без поважних причин, на підставі чого, посилаючись на законодавство України просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка до підготовчого судового засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], у підготовче судове засідання також не з'явилась, від неї в матеріалах справи мається заява, що адресована суду, відповідно до якої, остання не заперечує проти визнання її та її малолітнього сина\~ такими, що втратили право користування будинком 8 по вулиці Сєдова в місті Маріуполі, оскільки вона там не проживає з 2014 року. Понад чотирьох років вона проживає в [INFO]. Просить розглянути справу без її участі. Представник відповідачки [PERSON], що діє на підставі договору про надання правничої допомоги, до підготовчого судового засідання не зявився, надав суду письмову заву про розгляд справи у його відсутність. Доводи викладені\~ у письмовій заяві [PERSON] підтримав. Представник служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради [PERSON], що діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Просила винести рішення з урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що будинок №8 по вулиці Сєдова в місті Маріуполі належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 07 червня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно інформації про кількість зареєстрованих у житловому будинку осіб від 26.06.2018 року наданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: місто Маріуполь, вулиця Сєдова будинок 8 зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 09.08.2014 року, після чого дружині присвоєно прізвище «Мартинова». Згідно акту від 27.06.2018 року, складеного головою КСН «Азовець», [PERSON] та її син [PERSON] за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Сєдова будинок 8 не проживає з 2014 року, що підтверджують сусіди. Крім того, відповідно до відповіді КДНЗ «Ясла садок № 56 «Капітошка» Маріупольської міської ради Донецької області, вбачається що, [PERSON], [INFO], відвідує вказаний заклад з 19.04.2017 року. В заяві про прийняття дитини до дошкільного закладу адреса проживання дитини вказана: [ADDRESS]. Згідно відповіді КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Маріуполя» від 25.05.2018 року, [PERSON], [INFO], мешкає з дня народження за адресою: [ADDRESS]. Отже, з урахування визнання відповідачкою позовних вимог, суд приходить до висновку, що відповідачка добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником будинку 8 по вулиці Сєдова в місті Маріуполі, а відповідачі, будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично там не проживають, перешкоджають у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладено,

Outcome: approved