Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . На момент залиття квартири позивачка перебувала за межами України. 23 листопада 2019 року близько шостої години ранку сину позивачки, [PERSON] , який проживає разом із дружиною у сусідній квартирі, зателефонував голова правління ОСББ [PERSON] , повідомивши, що квартира [ADDRESS] , яка розташована під квартирою матері, залита водою. Вони усі разом зайшли до квартири позивачки і з`ясували, що у квартирі повно води, яка стікала по стінах, лилась з отворів (наприклад, для люстр) у стелі. Таким чином, стало зрозуміло, що залиття обидвох квартир відбулося з верхньої квартири, яка належить відповідачці. Внаслідок залиття квартири позивачці була завдана майнової шкоди в розмірі 66 814,64 грн. Також внаслідок залиття квартири позивачці була завдана значна моральна шкода, яка полягала в тому, що її діти зробили ремонт, облаштували цілком житло, аби позивачка могла приїхати в Україну і мала де жити. Жодного дня у вказаному житлі ще ніхто не проживав. Після залиття квартири позивачці довелося відтермінувати свій приїзд додому. А потім внаслідок пандемії коронавірусної інфекції приїзд в Україну був відкладений узагалі на невизначений час. Відтак, моральна шкода виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу залиття та пошкодження квартири, через що остання стала непридатною для використання без проведення ремонту, а також з приводу неможливості приїзду в Україну, оскільки за цей час у позивачки народилася перша внучка, яку вона досі не мала змоги побачити наживо. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача майнову шкоди в розмірі 66 814,64 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку з тим, суд вважає, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, постановив, справу вирішувати на підставі наявних у ній даних та доказів та ухвалити заочне рішення. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 30.10.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143351102. Згідно з Актом № 1 від 23.11.2019 про наслідки залиття житлового/нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , комісією в складі голови правління ОСББ Навольського Б. М., члена правління [PERSON] , [PERSON] , власника квартири [ADDRESS] [PERSON] та відповідачки [PERSON] було проведено обстеження квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] з метою виявлення причин і розміру заподіяної шкоди та встановлено, що причиною затоплення квартири [ADDRESS] є зірвання крану для пральної машини, який встановлений у квартирі [ADDRESS] . Обсяг заподіяної шкоди становить: кімната 22,3 кв. м - залито шпалери, стелю (гіпсокартон), меблі (стінка, ліжко, комод і тумба), двері підлогу (ламінат), світильники; коридор 7,3 кв. м - залито шпалери, стелю (гіпсокартон), меблі (шафа-купе і пенал для взуття з дзеркалом), двері, світильники. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що причиною затоплення квартири [ADDRESS] є зірвання крану для пральної машини, який встановлений у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 223850745, власником квартири [ADDRESS] , являється [PERSON] . Згідно висновків експерта за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження № 1613/19-22 від 16.01.2020 та №307/20-22 від 30.04.2020, вартість ремонтно-будівельних робіт, включаючи вартість будівельних матеріалів, які необхідно провести для відновлення технічного стану приміщень квартири [ADDRESS] після залиття їх водою становить 66 814,64 грн. Суд погоджується з аргументами позивача про заподіяну йому шкоду, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За правилом передбаченим ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причиною затоплення квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу, є зірвання крану для пральної машини, який встановлений у квартирі [ADDRESS] , а тому між винними діями відповідача з приводу заподіяння шкоди позивачу, наявний причинний зв`язок. Тому суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з позивача в користь відповідача майнову шкоду в розмірі 66 814,64 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім цього, відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що в результаті затоплення квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу, внаслідок зірвання крану для пральної машини, який встановлений у квартирі [ADDRESS] ,призвело до спричинення позивачу моральної шкоди. Оскільки вона змушена звертатися до обслуговуючої організації, експертної установи з приводу встановлення причин затоплення та вартість збитків, а також необхідність проведення ремонту. Крім цього вона була позбавлена нормального харчування та використовувати свою квартиру по призначенню, внаслідок чого вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди. Так, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини відповідача, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання з цього приводу, незручностях завданих затопленям квартири, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 5 000,00 грн. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає, що звертаючись з позовом позивач заявив вимогу про покладення судових витрат на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги від 13 липня 2020 року, додаткова угода до договору, квитанція до прибуткового касового ордеру № 2, про виплату адвокатського гонорару в розмірі 5 000,00 грн.. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Таким чином, суд приходить до висновку, що сума гонорару в розмірі 5000,00 грн. є співмірною із складністю справи та ціною позову, відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат, а тому слід стягнути судові витрати заявлені позивачем в розмірі 5000,00 грн. Також підлягають стягненню з відповідача в користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial