Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляції та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтувала наступним. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 1-96/06 від 09.10.2006 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень, про що 20.01.2007 року було видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду. З 2007 року та по день звернення позивачки до суду відповідач ухиляється від сплати встановленої вироком суду суми боргу, а тому позивач вважає, що [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання і повинен у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та з тих же підстав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала взагалі. Суду пояснила, що визначений судом обов'язок відповідача відшкодувати моральну шкоду не є грошовим зобов'язанням, а тому на ці правовідносини не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог і наданих доказів прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 1-96/06 від 09.10.2006 року ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) гривень, про що 20.01.2007 року було видано виконавчий лист для примусового виконання рішення суду. Але теперішнього часу відповідач вказане рішення суду в добровільному та примусовому порядку не виконав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог. На підставі вказаного,

Outcome: dismissed