Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в її користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконних дій Апеляційного суду Львівської області, що спричинило приниження честі та гідності. В обґрунтування вимог зазначає, що рішенням Сокальського районного суду від 29.10.2013р., визнано протиправною бездіяльність державного виконавця ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області [PERSON] при виконанні виконавчого листа №2а-812/11 виданого 18.02.2013р. Сокальським районним судом. Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №37176026 від 02.08.2013р. по виконавчому листі №2а-812/11 виданого 18.02.2013р. Сокальським районним судом. 08.02.2014р. нею подано позовну заяву до УДВС Головного управління юстиції у Львівській області про стягнення шкоди завданої в результаті незаконного рішення державного виконавця. Рішенням від 26.02.2014р. Галицький районний суд м. Львова відмовив в задоволенні даного позову. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. апеляційну скаргу позивачки на рішення Галицького районного суду м. Львова відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015р. касаційну скаргу позивачки задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.02.2014р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. незаконною. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить розгляд справи проводити у її відсутності, а також щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 07.06.2017р. повторно не прибув, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. апеляційну скаргу позивачки на рішення Галицького районного суду м. Львова відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015р. касаційну скаргу позивачки задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26.02.2014р. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. скасовано, справу передано на новий розгляду до суду першої інстанції. Позивач вважає, що ухвала Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014р. є незаконною, винесена з порушенням норм Конституції України. В Постанові пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що на підставі ст.56 Конституції України, на яку покликається в своєму позові позивач, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», в тому числі майнової та моральної шкоди також передбачено, що для відшкодування державою шкоди, завданої судом, необхідно, щоб рішення, дії або бездіяльність суду були незаконними. В той же час, дії Апеляційного суду Львівської області при постановленні ухвали від 27.05.2014р. не визнані незаконними, а тому, твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. Крім того, як розяснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Слід врахувати і те, що відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак, позивач не скористався наданим йому Цивільним процесуальним кодексом правом, в судове засідання не прибув та не подав іншим чином жодних доказів підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, зокрема як і Державною казначейською службою України, а суд в судовому засіданні їх не здобув. Враховуючи наведене, суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed