Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 16 червня 1990 року у відділі РАЦС по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1221). Від данного шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх п'яти років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю і на цьому грунті між ними часто виникають сварки, свідками яких є діти, що негативно впливає на їх психологічний стан. На даний момент вони мають спільну квартиру. За її глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між ними не можливе, а тому строк на примирення просить не надавати. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, - розірвати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року сторонам надавався строк - 1 (один) місяць для примирення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні після сплину строку на примирення повністю підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що дійсно 16 червня 1990 року уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вже понад п'ять років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету в них немає. За один місяць, який надавався судом для примирення сторони не знайшли порозуміння та не примирилися. Відповідач [PERSON] після сплину строку на примирення в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом та не скористався правом надання заперечень проти позову. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 16 червня 1990 року, згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу (серія [NUMBER]), - сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі ЗАГСу, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №1221. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO]. Спору про поділ спільного майна між сторонами немає. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, - в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Наданий судом строк на примирення, бажаних результатів не дав і сторони не примирилися. Встановивши, що позивач після терміну на примирення наполягає на розірванні шлюбу, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не пов'язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved