Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя, набуте нею з відповідачем за час шлюбу нерухоме майно, а сааме на житловий будинок (позначений на плані літ. «А-1») загальною площею 186,8 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2360 га, кадастровий номер [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], визначивши їх частки у майні по ? ідеальній частині на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними за рахунок спільних коштів було набуто у власність і спільно обслуговується та покращується, зокрема нерухоме майно, а саме: житловий будинок (позначений на плані літ. «А-1») загальною площею 186,8 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований на праві власності за відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 31.10.2007 року виконавчим комітетом Стебницької міської ради; земельна ділянка площею 0,2360 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] та зареєстрована на праві власності за позивачем на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.05.2010р. Стебницькою міською радою Львівської області. На даний час відповідач неодноразово зазначав в усних розмовах про можливість одноособового розпорядження зареєстрованим за ним на праві власності майном, що фактично призведе до порушення прав та законних інтересів позивача. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права власності спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічно відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року за №7, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. А тому виникла необхідність звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду поступила заява, в якій він визнає заявлені позовні вимоги, просить слухати справу у його відсутності, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що подружжя сторін з 03 жовтня 1970 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 31.10.2007 року Виконавчим комітетом Стебницької міської ради та Витягу про реєстрацію про право власності на нерухоме майно, відповідачу по справі - [PERSON] належить житловий будинок загальною площею 186,8 кв.м., житловою площею 107,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], а позивачу по справі - [PERSON] належить земельна ділянка 0,2360 га, кадастровий номер [NUMBER], на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.05.2010р. Стебницькою міською радою Львівської області. Стаття 60 Сімейного Кодексу України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п.п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи вище наведене, зокрема те, що спірне будинковолодіння придбане сторонами за час шлюбу, суд дійшов висновку, що таке є спільним сумісним майном подружжя та між сторонами слід поділити вказане майно, визнавши їх частки у майні по ? ідеальній частині на праві спільної часткової власності.

Outcome: approved