Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на кожну дитину, починаючи з часу подання даного позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького району Кіровоградської області 17 травня 2003 року, актовий запис № 22. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2019 року вказаний шлюб розірвано. Від вказаного шлюбу в них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку відмовляється надавати, тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення та стягнення з нього аліментів на утримання дітей, при цьому зазначив, що наслідки визнання позову йому зрозумілі про, що подав відповідну заяву. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 17 травня 2003 року. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 березня 2019 року № 383/68/19 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бобринецького району Кіровоградської області, актовий запис № 22 розірвано (а.с. 6-8). Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області 11 лютого 2005 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградської області 25 червня 2013 року, батьком яких записаний [PERSON] (а.с.- 9,10). З довідки Бобринецької міської ради Кіровоградської області № 3317 від 20.09.2019 року встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом з матір`ю і знаходяться на її утриманні (а.с-14). Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивачка позов підтримує, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дітей, які знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття та в подальшому у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до виповнення повноліття меншою дитиною. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved