Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 06.10.2006 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] народилась донька [PERSON] , яка проживає разом з нею. З травня 2018 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, вони проживають окремо одне від одного та не ведуть спільного господарства. Все це сталося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні стосунки та обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дитини, що призводило до постійних суперечок та сварок. Вказуючи на те, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження родини є неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. За ухвалою судді від 06.05.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому позивач вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач - що він визнає позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 06.10.2006 сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 330. В цьому шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з травня 2018 року. Вказані обставини встановлені на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, заяв сторін (а.с.8-9). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався два роки тому, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, наполягають на розірванні шлюбу, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Згідно за ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору у 840 грн 80 коп., сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн 40 коп., на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved