Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач в позовній заяві зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2008 року. Шлюб зареєстрований Заводським районним у м. Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 516. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружні відносини з відповідачем припинені з 2013 року. Причинами розпаду сім'ї стали: несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, ведення домашнього господарства. Відновлювати подружні відносини з відповідачем позивач не збирається. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і шлюб необхідно розірвати. Спору щодо розподілу майна та місця проживання дітей поки що не мають. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить особиста розписка відповідача, яка знаходиться в матеріалах справи. Заяву про розгляд справи за його відсутністю або про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи вищенаведене у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, що бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Згідно з п.1 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з п.2 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Даною нормою закону закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач не бажає разом проживати з відповідачем у шлюбі, і крім того вважає, що це суперечить її інтересам, не бажає примиритися з відповідачем, вважає, що фактично шлюбні відносини з ним вже припинені, сторони припинили шлюбні відносини у 2013 році, вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не призвели до примирення сторін, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача у справі і позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved