Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади села Корніївка Баришівського району Київської області, треті особи: [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок дійсним та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON], який був чоловіком позивача, 10.08.1994 року у виконкомі Паришківської сільської ради Баришівського району Київської області було видано ордер за №44 на жиле приміщення, який був підставою для вселення його та його дружини, як члена сім'ї - [PERSON], в житловий будинок жилою площею 49,8 кв.м, який знаходиться в [ADDRESS]. 08.06.1995 року згідно зазначеного ордеру на жиле приміщення Паришківською сільською радою Баришівського району Київської області було видано свідоцтво на право власності, в якому зазначено, що [PERSON], як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС II категорії на правах особистої власності дійсно належить даний будинок. В подальшому свідоцтво про право власності на житловий будинок 30.08.1995 року було зареєстровано за №122 у Переяслав-Хмельницькому міжрайонному бюро технічної інвентаризації. [INFO] року чоловік позивача - [PERSON], помер, про що в книзі реєстрації смертей Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області зроблено відповідний запис за №03 та виконкомом Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER]. До складу спадкового майна померлого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. При житті [PERSON] не залишив ніякого заповідального розпорядження щодо спадкового майна. Позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка, оскільки їх син - [PERSON], звернувся до державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, а інший її син [PERSON] проживає невідомо де, за межами України в Російській Федерації. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спадкового будинку [ADDRESS] їй було відмовлено. Свідоцтво про право власності без номеру від 08.06.1995 року Паришківською сільською радою на житловий будинок, виписане змішаною українською та російською мовами, де відповідність прізвища спадкодавця із його свідоцтвом про його смерть має орфографічні помилки. Окрім того, документ містить не оговорену дописку співвласника, а саме невірно зазначено прізвище, ім'я та по батькові позивача - «[PERSON]». Тому постановою державного нотаріуса №1150/02-31 від 10.09.2015 року у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено та запропоновано звернутись до суду. [PERSON] просить суд визнати свідоцтво про право власності від 08.06.1995 року, яке посвідчує, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] дійсним. Окрім того просить визнати за нею право власності за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлений до суду позов підтримала та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач по справі територіальна громада села Корніївка Баришівського району Київської області свого представника на розгляд справи до суду не направили. Подали листа про розгляд справи у їх відсутність. Проти заявленого позову не заперечують. Третя особа по справі [PERSON] до суду на розгляд справи не з,явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти позовних вимог не заперечує. До суду на розгляд справи не з,явився [PERSON], зазначений в спадковій справі за №336/2015, до майна померлого [INFO] року [PERSON], як син спадкодавця. Судом винесена ухвала про залучення [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи. Про день і час розгляду справи повідомлявся через газету «Урядовий кур,єр» 26.02.2016 року в №38. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. В силу ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданому відповідним держаним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 1261 ЦК України при спадкуванні по закону, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. (ст. 1261 ЦК України в редакції 2004 року). Згідно ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Стаття 548 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлює, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року): спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року державна реєстрація майна в сільській місцевості не проводилась. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості підтверджується довідкою відповідної сільської ради. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24.06.1983 року, «якщо позивач у шестимісячний строк не подав заяву про прийняття спадщини, але вступив в управління або володіння спадковим майном, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно, але не на продовження пропущеного строку». Згідно з п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом тобто з 2000 року. За таких обставин позивач володіє, користується нерухомим майном тривалий час. Відповідно до листа вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Судом встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON]. При житті [PERSON] на сім,ю, до складу якої входила позивач [PERSON], 10.08.1994 року у виконкомі Паришківської сільської ради Баришівського району Київської області було видано ордер за №44 на житловий будинок жилою площею 49,8 кв.м, який знаходиться в [ADDRESS]. 08.06.1995 року згідно зазначеного ордеру на жиле приміщення Паришківською сільською радою було видано свідоцтво на право власності [PERSON] Свідоцтво про право власності на житловий будинок 30.08.1995 року було зареєстровано за №122 у Переяслав-Хмельницькому міжрайонному бюро технічної інвентаризації. При житті [PERSON] не залишив ніякого заповідального розпорядження щодо спадкового майна. Встановлені судом обставини стверджуються: - ксерокопією паспорта позивача [PERSON], серія [NUMBER], виданого 29.08.1996 року; - ксерокопією свідоцтва про смерть [PERSON], який помер [INFO] року, серія [NUMBER], виданого [INFO] року; - ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER], виданого 09.06.1951 року; - ксерокопією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого 11.10.1959 року, серія [NUMBER], виданого 11.10.1959 року; - ксерокопією ордера на жиле приміщення №44 від 10.08.1994 року, виданого [PERSON] на сім,ю із 2-х чоловік; - ксерокопією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS]; - ксерокопією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.06.1995 року по [ADDRESS]; - ксерокопією договору передачі у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 08.06.1995 року; - довідкою Корніївської сільської ради Баришівського району Київської області №102 від 05.02.2016 року; - іншими матеріалами справи. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати свідоцтво про право власності від 08.06.1995 року, яке посвідчує, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] дійсним. Визнати за [PERSON], проживаючою за адресою: [ADDRESS] право власності за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved