Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши вимоги, просила зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «імені Шевченка» звільнити земельну ділянку площею 6,5200 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, право власності на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ номер 222048, виданий 13.07.2010 року Відділом Держкомзему у Новосанжарському районі та повернути її власнику позивачці [PERSON] Також стягнути з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати за 2012-2013 роки та 2016 рік в розмірі 12190,78 грн. та судові витрати у вигляді судового збору згідно квитанції. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 6,5200 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, право власності на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ номер 222048, виданий 13.07.2010 року Відділом Держкомзему у Новосанжарському районі. Дану земельну ділянку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 01.07.2009 року нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори. 20.04.2005 року між її нині покійною матірю [PERSON] (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ім. Шевченка» (орендарем) укладено договір оренди та акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки строком на десять років. Після підпису жоден примірник оригіналу договору оренди землі позивачці не був наданий відповідачем. Для отримання копії даного договору вона змушена була звернутися до відділу Держгеокадастру у Новосанжарському районі. Отримавши копію даного договору їй стало відомо про те, що даний договір оренди був зареєстрований у відділі Держкомзему у Новосанжарському районі лише 11.06.2007 року. Таким чином відповідач два роки користувався належною позивачці земельною ділянкою без державної реєстрації. Таким чином, враховуючи той факт, що договір оренди був укладений 20. 04. 2005 року строком на десять років, термін його дії, незалежно від дати реєстрації, закінчився 20.04.2015 року. Проте відповідач продовжує незаконно користуватися земельною ділянкою та відмовляється повертати її, чим порушує права позивачки, як власника земельної ділянки. Також позивачка вказує, що відповідач заборгував їй орендну плату за 2012-2013 роки та 2016 рік, яка складає 12190,78 грн. та просить стягнути її з відповідача та витрати у вигляді судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала. Третя особа представник Відділу Держгеокадастру у Новосанжарському районі Полтавської області в судове засідання не зявився, в матеріалах справи (а.с.75) є заява про розгляд справи без участі їх представника. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд заслухавши сторони, оцінивши надані докази ґрунтуючись на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 20.04.2005 року [PERSON] уклала з ТОВ «ім. Шевченка» в особі директора [PERSON] Іваноивча договір оренди землі площею 6,52 га., що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 667882, строком на 10 років, зареєстрований у Новосанжарському ВО ПРФ УДЗК 11.06.2007 року за № 040754500138 (а.с. 6-8). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За змістом ст.ст. 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ч. 1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Також, у цивільному законодавстві розмежовуються поняття строку договору та набрання чинності договором. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Тобто, строком договору є час його чинності (обов'язковості). Протягом цього періоду часу сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору визначається на розсуд сторін, якщо тільки в законі чи акті державного органу, обов'язкового для сторін не обмежується строк його чинності. Закон України «Про оренду землі» передбачає особливості вказаних договорів, який також розмежовує поняття строку договору та набрання чинності договором. Відповідно до ст.19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником земельної ділянки, площею 6,5200 га, розташованої на території Соколово-Балківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 222048, виданий 13.07.2010 року ( а.с. 10). Відповідно до умов п.41 договору оренди цей договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, враховуючи викладене слідує, що оспорюваний договір оренди землі, укладений у простій письмовій формі строком на десять років, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення сторін було спрямоване на укладення договору оренди. Окрім того, початок перебігу строку дії договору оренди розпочався з моменту його підписання, а саме з 2005 року та відповідно припинив свою дію в 2015 році. Оскільки оспорюваний договір оренди землі, відповідно до його умов, припинив свою дію, а тому є правові підстави для задоволення позову і слід зобовязати відповідача повернути земельну ділянку площею 6,5200 га позивачу. Також позивач заявляє позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2012 2013 роки в розмірі 5\~925 грн. 68 коп., за 2016 рік 6\~265,10 грн., посилаючись на те, що не отримувала орендну плату від орендаря земельної ділянки за вищезазначені періоди. Дані вимоги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наступними доказами. Як слідує з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «імені Шевченка» перераховувалась орендна плата за користування земельною ділянкою в 2012-2013 роках на імя [PERSON], що підтверджується видатковим касовим ордером від 27.12.2012 року на суму 560,15 грн. та квитанцією до нього (а.с.54), видатковим касовим ордером від 26.12.2013 року на суму 1105,20 грн. та квитанцією до нього (а.с.56), видатковим касовим ордером від 18.06.2015 року на суму 6\~265, 30 грн. з підписом [PERSON] (а.с.61). Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за 2016 рік, то суд також підстав для стягнення не вбачає, позивач не довів своє право на отримання орендної плати, поскільки прийшов до висновку, що дія договору припинилась 20.04.2015 року. Суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial