Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Вугледарської міської ради та ОСББ «Уют» про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що квартира [ADDRESS], складається із трьох кімнат житловою площею 30.01.кв.м., є комунальною власністю та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг». Рішенням виконавчого комітету Петровської районої ради м. Донецька №16/386 від 13 серпня 1975 року вказана квартира надана [PERSON], на сім'ю з трьох осіб. На вселення в квартиру позивачу був виданий ордер №5911 від 01.10.1975 року. Рішенням виконкому Вугледарської міської ради №137 від 22.06.1994 року наймачем квартири [ADDRESS], визнано [PERSON], зі згоди усіх повнолітніх членів родини, які проживали у квартирі на той час, а саме: [PERSON] - сестри; [PERSON] - сестри; [PERSON] -брата; [PERSON]- матері. Рішенням Вугледарської міського суду Донецької області від 03 березня 2008 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01 серпня 2004 року, та відповідно знято з реєстрації проживаючим у вказаній квартирі. [PERSON] -померла [INFO], [PERSON] - виписана 20.08.2007 року, [PERSON] - виписаний 22.12.2006 року разом з позивачкою [PERSON]. Позивачка виписалась з квартири у зв'язку з тим, що 04.01.2006 року вона уклала трудовий договір з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг». Відповідно до умов трудового договору, на підставі Рішення виконкому Вугледарської міської ради №474 від 15.11.2006 року [PERSON] надана службова квартира за адресою: [ADDRESS], на склад сім'ї з двох осіб - позивачки і її сина [PERSON], який помер [INFO]. 20.11.2012 року вона припинила трудовий договір з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» , тому повернула службову кватиру по акту прийому-передачі від 30.11.2012 року. У зазначеній службовій квартирі [PERSON] стверджує, що не проживала. Єдиним мешканцем квартири був її син - [PERSON], за яким вона доглядала, оскільки він був інвалідом з дитинства другої групи. Фактично увесь час позивачка проживала та продовжує проживати у спірній квартирі [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], яка померла [INFO], та весь час виконувала обов'язки наймача вказаної квартири, регулярно сплачувала комунальні послуги, що свідчить про те, що позивачка з 1975 року по день смерті наймача - [PERSON], проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство, спірна квартира була її постійним місцем проживання, регулярно сплачувала комунальні послуги, тому позивачка вважає, що набула право користування нею нарівні з наймачами і просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням , яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та визнати її наймачем даної квартири. До Вугледарського міського суду звернулась Вугледарська міська рада із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Уют» про виселення [PERSON] без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи позов тим, що рішенням виконавчого комітету Петровської районої ради м. Донецька №16/386 від 13 серпня 1975 року [PERSON] було надано житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. 19.12.2006 року [PERSON] знялася з реєстрації з вищевказаної квартири, чим на думку Вугледарської міської ради навмисно, штучно погіршила свої житлові умови. 04.01.2006 року [PERSON] була прийнята двірником до КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради». 22.12.2006 року їй була надана службова квартира за адресою: [ADDRESS], куди вона з сином вселились і зареєструвалися. Після смерті доньки [PERSON] 20.11.2012 року вона звільнилась з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» і згідно акту приймання-передачі від 30.11.2012 року здала службову квартиру, з якої знялась з реєстрації раніше 24.11.2012 року, і без дозволу та реєстрації самоправно вселилась в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], де на той час ніхто вже не мешкав. На підставі вищевикладеного, Вугледарська міська рада просить суд виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги пояснила, що Рішенням виконавчого комітету Петровської районої ради м. Донецька №16/386 від 13 серпня 1975 року їй надана квартира [ADDRESS]., на сім'ю з трьох осіб. На вселення в квартиру вона отримала ордер №5911 від 01.10.1975 року. Рішенням виконкому Вугледарської міської ради №137 від 22.06.1994 року [PERSON] визнано основним наймачем квартири [ADDRESS], зі згоди усіх повнолітніх членів родини, які проживали у квартирі на той час, а саме: [PERSON] - сестри; [PERSON] - сестри; [PERSON] -брата; [PERSON]-матері, [PERSON]. Рішенням Вугледарської міського суду Донецької області від 03 березня 2008 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01 серпня 2004 року, та відповідно знято з реєстрації у вказаній квартирі. [PERSON] - померла [INFO], [PERSON] переселилася до гуртожитку- виписана 20.08.2007 року, [PERSON] - виписаний 22.12.2006 року разом з нею. Вона виписалась з квартири у зв'язку з тим, що 04.01.2006 року між нею та КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» був укладено трудовий договір. На підставі Рішення виконкому Вугледарської міської ради №474 від 15.11.2006 року їй надана службова квартира за адресою: [ADDRESS], на склад сім'ї з двох осіб - позивачки і її сину [PERSON], який помер [INFO]. 20.11.2012 року вона припинила трудовий договір з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» , тому повернула службову кватиру по акту прийому-передачі від 30.11.2012 року. У зазначеній службовій квартирі вона не проживала. Єдиним мешканцем квартири був її син - [PERSON], за яким вона доглядала, оскільки він був інвалідом другої групи з дитинства. Фактично увесь час вона проживала та продовжує проживати у спірній квартирі [ADDRESS], разом з донькою [PERSON], яка померла [INFO], та весь час виконувала обов'язки наймача вказаної квартири, регулярно сплачує комунальні послуги, а тому вважає , що вона набула право користування нею нарівні з наймачами і просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням , яке розташовано за адресою: [ADDRESS], та визнати її основним квартиронаймачем. Отримати службове житло необхідно було в зв'язку з тим, що її син [PERSON] хворів на психічну хворобу, донька [PERSON] також хворіла на психічну хворобу, крім того була інвалідом по зору, між ними були постійні сварки. Син вмикав голосно музику і виганяв її з квартири, дочка вимагала роз'їхатися - розміняти квартиру.Дочка [PERSON] не бажала щоб в квартирі жила її сестра з сином, тому вони змушені були проживати в гуртожитку і знятися з реєстрації. З заявами на приватизацію квартири ніхто не звертався. Представник відповідача Вугледарської міської ради Мілокостова Ю.А. вона ж представник по зустрічній позовній заяві не погодилася з позовними вимогами, мотивуючи тим, що рішенням виконавчого комітету Петровської районої ради м. Донецька №16/386 від 13 серпня 1975 року [PERSON] було надано житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. 19.12.2006 року [PERSON] знялася з реєстрації в вищевказаній квартирі, чим на думку Вугледарської міської ради навмисно, штучно погіршила свої житлові умови. 04.01.2006 року [PERSON] була прийнята двірником до КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради». 22.12.2006 року їй була надана службова квартира за адресою: [ADDRESS], де вона з сином вселилась і зареєструвалась. Після смерті доньки [PERSON] 20.11.2012 року вона звільнилась з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» і згідно акту приймання-передачі від 30.11.2012 року здала службову квартиру, з якої знялась з реєстрації раніше 24.11.2012 року і без дозволу власника квартири самоправно вселилась в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], де на той час ніхто вже не мешкав і вона підлягала повторному заселенню, на підставі вищевикладеного Вугледарська міська рада просила суд висилити [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Згідно заяви про надання службового житла [PERSON] залишила квартиру і проживала в квартирі, переобладнаній із щитової, тобто добровільно переселилася з 3х - кімнатної квартири де була забезпечена житлом , а тому втратила право на проживання, з часу переселення. Дочці лише надавала допомогу. В судовому засіданні представник відповідача Вугледарської міської ради Мілокостова Ю.А. просила звернути увагу суду на документи які подавалися до виконкому для надання [PERSON] службової квартири на час подачі заяви, датованої 10.11.2006 року, де вона вказує , що не могла проживати в квартирі, яку потім самовільно зайняла із-за хвороби дітей та її хвороби, і на той час вона проживала в кв. [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON], підтримала позовні вимоги звертаючи увагу суду, що службова квартира позивачці була видана незаконно, так як не було для цього підстав. Вона в квартирі не проживала, а проживав син - обмежено-дієздатний. В квартирі були відключені світло та газ. Наявність реєстрації чи її відсутність не надає переважного права на житло. Основні критерії хто сплачував комунальні послуги, та ведення господарства. Представник відповідача ОСББ «Уют» Тітова Ю.О. пояснила, що мешканці квартири [ADDRESS], де вона є головою правління даного об'єднання ніколи не були добропорядними квартиронаймачами, - по півроку не платили за послуги. Вона змушена була звернутися з вимогами, як до [PERSON] , так і до її матері, яка їй допомагала. Хто саме з них оплачував послуги їй не відомо. Їй не зрозуміло, як можна тримати службову квартиру для інвентарю, коли інші люди потребують житло. [PERSON] була інвалідом другої групи по зору, і мала право сплачувати 50% за квартплату та за комунальні послуги, але належним чином свою пільгу не оформила. Їй, неодноразово, пропонувалось приватизувати квартиру, так як лише ця одна квартирі на весь будинок не приватизована, але вона відмовлялась з незрозумілих причин. Позовні вимоги [PERSON] не визнає. Для неї немає різниці хто буде платити за утримання будинку та надані послуги. Із-за сварок між дітьми, [PERSON] отримала службове житло, куди і переселилась з сином [PERSON], до цього, вона постійно вранці бачила [PERSON], як та брала газети і йшла на ринок торгувати. До 2009 року, до смерті сина [PERSON], [PERSON] допомагала тільки дочці [PERSON], як мати в квартирі не жила. Акт від 10.12.2012 року про постійне проживання [PERSON] в квартирі підписаний нею, як головою ОСББ, який підтвердив підписи сусідів. Фактично після отримання службової квартири [PERSON] жила у сина з 2006 року , а в квартирі №80 з'являлась, щоб допомогти дочці інваліду. Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради Буцька С.М. позов [PERSON] не визнала, заперечувала проти його задоволення, позовні вимоги Вугледарської міської ради підтримала. Суду пояснила, що [PERSON] працювала двірником, і відповідно до п.2 Переліку професій, які мають право на отримання службового житла, вона його отримала. Знялася з реєстрації та переселилась з сином, а після смерті доньки і сина здала службове житло і повернулась в спірну квартиру. [PERSON] мала право на службове житло за професією, та відповідно до наданої заяви, залишила кв.№80, і проживала в пристосованій для проживання щитовій. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає що, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки, наданих в судовому засіданні, вона на підставі рішення виконавчого комітету Петровської районної ради міста Донецька №16/386 від 13.08.1975 отримала квартиру [ADDRESS], куди і вселилася з членами своєї родини, на підставі ордера №5911 від 01.10.1975 року. Рішенням виконкому Вугледарської міської ради №137 від 22.06.1994 року за згодою всіх повнолітніх членів родини, в тому числі і позивачки, основним наймачем квартири визнано [PERSON], сина позивачки. Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03.03.2008 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01.08.2004 року, і він знятий з реєстрації. Між членами родини постійно відбувалися сварки на побутовому підґрунті і всі наполягали роз'їхатися, розмінявши квартиру. [PERSON], дочка позивачки, після народження дитини, не змогла жити з родиною із-за постійних сварок та агресивної поведінки брата [PERSON] , а тому змушена була переселитися з дитиною до гуртожитку, з реєстрацією за новим місцем приживання. Працюючи з 04.01.2006 року двірником в КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Вугледарської міської ради №474 від 15.11.2006 року та виданого на його підставі ордеру №6-с від 15.12.2006 року, [PERSON], отримала службову квартиру [ADDRESS], куди і переселилась з сином [PERSON], який з дитинства був психічно хворим і за рішенням МСЕК від 26.06.2008 року визнаний інвалідом 2-ї групи , з дитинства, безстроково (а.с.17-20,197). Як вбачається із заяви [PERSON] від 10.11.2006 року, наданої на ім'я директора КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради, в зв'язку з хворобами дітей та її, вона не могла проживати разом з ними, і проживала за адресою: [ADDRESS], з чого суд робить висновок, що позивач добровільно переселилася зі спірної квартири [ADDRESS], а тому відповідно до ст.107 ч.2 ЖК України, договір найму попереднього житла вважається розірваним з дня вибуття. Крім того, 19.12.2006 року вона разом з сином переїхала жити в службову квартиру, знялася з реєстрації та зареєструвалась в службовій квартирі, що підтверджує остаточну втрату права на проживання в квартирі [ADDRESS], яка залишилася єдиною із усього будинку у комунальній власності територіальної громади в особі Вугледарської міської ради та її уповноваженого житловоєксплуатаційного органу КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради. Згідно акту від 30.10.2006 року квартира [ADDRESS] перебувала в занедбаному, антисанітарному стані, опломбований газ, відсутній лічильник електроенергії, відсутній зливний бачок на унітаз, двері в зал та на кухню, вхідні двері потребували ремонту (а.с.195). 09.11.2006 року директор КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради листом за № 738 повідомив міському голові [PERSON], що вказана квартира [ADDRESS] готова до повторного заселення, що свідчить про проведення ремонту та приведення її у відповідність з вимогам для проживання (а.с.196). На підставі протоколу №1 від 10.11.2006 року спільного засідання адміністрації і ради трудового колективу КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради вирішено надати службову квартиру [ADDRESS], жилою площею 14,94 кв.м., на склад сім'ї із двох осіб [PERSON] Міському голові надіслано клопотання про надання вказаної квартири визнаної рішенням Вугледарської міської ради №427 від 18.10.2006 року службовою, [PERSON] (а.с.190,194). Після смерті [PERSON] в квартирі не лишилося мешканців, які б на законних підставах вселилися в спірну квартиру, а тому вони відповідно до п.61 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і наданні їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою РМ Українській РСР Української республіканської ради професійних союзів від 11.12.1984 року (надалі Правила), які діють і на теперішній час, повинна була бути заселена в порядку передбаченому, вищевказаними Правилами, лише з числа осіб, які перебували на квартирному обліку і на підставі рішення виконкому Вугледарської міської ради та виданого ордеру , який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення п.п.37, 38, 69 Правил. Отримуючи ордер №6-с від 15.12.2006 року, який відповідно до ст.69 Правил, ст. 99 ЖК України є єдиною підставою для вселення в службове жиле приміщення, [PERSON] брала на себе зобов'язання виселитися зі спірної квартири, інакше вона не отримала б службову квартиру (а.с.197). Крім вселення в службову квартиру відповідач підписала договір про надання житлово-комунальних послуг з КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради від 01.06.2008 року , як основний квартиронаймач. Пунктом 17 Правил та ст. 35 ЖК України передбачено, що громадяни, які погіршили житлові умови не приймаються на квартирний облік на протязі 5 років, а тому позивачу [PERSON] в цей термін не може бути надана не тільки спірна квартира , а й люба інша, вона навіть не підлягає взяттю на квартирний облік, як особа , що потребує покращення житлових умов, так як висилилася з трьохкімнатної квартири де мала окрему кімнату в однокімнатну службову квартиру. Відповідно до ст.64 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР громадяни (в тому числі тимчасово відсутні), відносно яких прийнято рішення про надання жилого приміщення, дають письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жиле приміщення належить на праві приватної власності). Згідно з ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Як вбачається з ч.1 ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно рішення виконкому Вугледарської міської ради від 22.02.1997 року №137 основним квартиронаймачем спірної квартири визнано [PERSON], який рішенням Вугледарського міського суду від 03.03.2008 року, за заявою [PERSON], визнано безвісно відсутнім і знято з реєстрації, а тому за відсутності письмової згоди квартиронаймача [PERSON] та його сестри [PERSON], яка одна проживала в квартирі, а після смерті останнього власника квартири Вугледарської міської ради чи її виконкому, вселення є незаконним-самовільним, і не породжує для [PERSON] право на проживання в кв. [ADDRESS]. В зв'язку з чим позов [PERSON] не може бути задоволений, а зустрічний позов підлягає задоволенню на підставі ст.116ч.3 ЖК України. [PERSON], яка працювала двірником КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» Вугледарської міської ради, надано однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], площею 14.94 м.кв. на 2 особи та видано ордер №6-С від 15.12.2006 року (а.с.186). Позивач [PERSON] не надала переконливих доказів, що вона весь час з 2006 року і до здачі службової квартири постійно проживає в спірній квартирі, так як її пояснення суперечливі. Вона сама підтвердила, що пересилялась з квартири спочатку до квартири [ADDRESS], потім з сином в службову квартиру, допомагаючи синові інваліду другої групи за психічним захворюванням з дитинства, який потребував догляду та допомоги, постійно зберігала в службовій квартирі інвентар. Одночасно проживати в двох квартирах не можливо. Її пояснення та пояснення свідків, що вона робила ремонт в спірній квартирі [ADDRESS] оплачувала комунальні послуги, як і в службовій квартирі, суд розцінює, як необхідну допомогу дочці [PERSON] також інваліду другої групи по зору, але потребуючій меншої допомоги ніж син суд не може визнати доказом постійного проживання в квартирі, а лише, як допомогу матері доньці, тим більш , що остання не бажала жити разом з іншими членами родини і наполягала на розміні квартири з-за чого і відбувались постійні сварки, і позивач змушена була переселитися з сином в службову квартиру. Щоб мати змогу допомагати дітям позивач зареєструвалась приватним підприємцем і торгувала газетами та іншими періодичними виданнями на ринку. Надані [PERSON] квитанції оплати квартирної плати та за наданні комунальні послуги виписувалися на наймача [PERSON] та його сестру [PERSON] , деякі взагалі без прізвищ, на них малися підписи, як позивачки , так і [PERSON], а на більшості взагалі відсутні, не дають суду зробити однозначний висновок, що [PERSON] постійно проживала в спірній квартирі, оплачувала квартирну плату і комунальні послуги, так як оформлювати тексти квитанцій вона могла робити на правах [PERSON] допомагаючи дочці так, як та була інвалідом другої групи по зору і погано бачила (а.с.205-249). Маючи одноособове право на проживання в спірній квартирі [PERSON] не давала офіційного письмового дозволу на вселення [PERSON] в спірну квартиру , щоб не втратити її ? частину між ними могла існувати угода на тимчасове проживання в розумінні ст.98 ЖК України, яке позивач намагається показати, як постійне проживання, але і в цьому разі зі смертю доньки [PERSON] договір найму вважається припиненим, а відповідно до ст.98 ч.1,2 ЖК України [PERSON] самостійного права на займане жиле приміщення не набуває незалежно від тривалості проживання, і підлягає виселенню в судовому порядку, без надання іншого жилого приміщення. Згідно п.5 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Як вбачається з ч.9 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» при зміні місця проживання в межах адміністративно-теріторіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа , яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. [PERSON] подавши заяву і зареєструвавшись в службовій квартирі, підтвердила зміну місця свого проживання. Пояснень свідків, опитаних в судовому засіданні, які бачили [PERSON], без уточнення конкретних дат, біля під'їзду будинку в спірній квартирі, яка замовляла та оплатила ремонт однієї кімнати, суд вважає недостатніми, щоб визнати позивача постійно проживаючою в квартирі та такою, що має права на проживання в ній. На підставі викладеного ст.47 Конституції України, ст.ст. 9, 18, 35, 98, 99, 107,116,122 ЖК України,ст.ст.17,18,37,61, 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, ст.ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст.3,317,319,383,391,405 ЦК України,

Outcome: approved