Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на праві приватної власності є власницею 5/8 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку, окрім позивача, зареєстровані її син [PERSON] та відповідач [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2008 року. Речей відповідача у належному позивачу будинку немає, станом будинку відповідач не цікавляться, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі у ремонті вказаного будинку. Місце його перебування позивачу не відоме. Відповідач не є членами сім`ї позивача та не є наймачем. А тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимогст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно копії свідоцтва про право власності за заповітом, посвідченого 15 січня 2012 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Кондратьєвим В.М., та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач [PERSON] є власником 5/8 (п`ять восьмих) часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовлений на [PERSON] . Згідно довідки №291, виданої позивачу [PERSON] виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради 20 січня 2020 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що також вбачається з копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку за вказаною адресою. Довідкою Станично-Луганської селищної ради №128 від 13 січня 2020 року, підтверджується, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає з 2008 року. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] не є членом її сім`ї, та з 2008 року не проживає у належному їй будинку, тому втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. У відповідності до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 208 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Проте, стосовно позовної вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Згідно положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимогЗакону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положеньст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно. Позивач фактично просить вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу селищної ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради, у вказаному випадку Станично-Луганської селищної ради. Разом з тим, визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial