Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що з 25.04.2001 по 26.05.2009 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. Відповідач ухиляється від обов`язку по сплаті аліментів відповідно до рішення Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2008, за яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частки його доходу. Крім того, з часу розлучення відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач жодного разу не відвідував школу, де навчається син, він, навіть, не знає, в якому класі навчається дитина, не слідкує і не цікавиться життям свого сина, ніяких матеріальних витрат на навчання та виховання сина ніколи не ніс і не несе. Вона бажає разом із сином виїхати до м.Харкова, але не має на це можливості, оскільки відповідач навмисне не надає дозвіл на виїзд дитини за межі непідконтрольної Україні території Донецької області, який в неї вимагають при перетині контрольного пункту в`їзду-виїзду в зоні проведення ООС. З метою забезпечення прав і законних інтересів дитини, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином більше ніж двічі сповіщеним про час і місце розгляду справи, у тому числі через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з`явився, відзиву і клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Скрипник Г.С. у судовому засіданні пояснила, що Виконавчий комітет Мирноградскької міської ради захищає інтереси дітей та громадян, які мешкають на території міста Мирнограда. Із позовної заяви та зі слів позивача встановлено, що вона разом з сином зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживає, що встановлено зі слів сусідів під час проведення рейду 21.01.2020. Враховуючи це, орган опіки та піклування позбавлений можливості з`ясувати яким чином та в якому обсязі батько виконував свої батьківські обов`язки та надати висновок про доцільність позбавлення громадянина батьківських прав. Але вона вважає, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів вказує на те, що позбавлення відповідача батьківських права є доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 08.11.2019 по справі відкрито загальне позовне провадження й призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.12.2019 за клопотанням представника позивача розгляд справи постановлено проводити в режимі відеоконференції між Димитровським міським судом Донецької області та Московським районним судом м.Харкова. Ухвалою суду від 23.12.2019 до участі у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Мирноградської міської ради, який зобов`язано надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. При цьому Служба у справах дітей Краматорської міської ради визнана такою, що не є третьою особою у справі. Ухвалою суду від 03.02.2020 справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.05.2020 за клопотанням представника позивача розгляд справи постановлено проводити в режимі відеоконференції у тристоронньому форматі з позивачем та представником позивача із використанням програми Skype (власних технічних засобів). Заслухавши учасників справи, думку дитини відповідно до ч.1 ст.171 СК України, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 25.04.2001 по 26.05.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Зазначені факти встановлені на підставі свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу сторін, про народження дитини (а.с.31, 32). Відповідно до рішення Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 21.07.2008 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частки доходу відповідача до повноліття дитини (а.с.29, 30). Згідно з відомостями Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 16.09.2019 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 25.02.2015 по 17.02.2016 [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа (довідка № [NUMBER] ) в Управлінні соціального захисту населення Покровської міської ради за адресою: [ADDRESS] . З 23.06.2016 по 30.11.2017 [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа (довідка № [NUMBER] ) в Управлінні соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації за адресою: [ADDRESS] . З 29.11.2017 [PERSON] перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа (довідка № 1455-35135) в Управлінні соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Відповідно до довідки з Муніціпального загальноосвітнього закладу «Середня школа № 15 міста Макіївки» від 13.01.2020 [PERSON] навчається у 9-Б класі цього закладу (а.с.138). Згідно з характеристикою на [PERSON] , наданою Середньою школою № 15 м.Макіївки, дитина сторін характеризується позитивно. При цьому адміністрації школи відмічає, що вихованням сина займається виключно мати, яка інтересується розвитком дитини, приймає участь у батьківських зборах, надає активну допомогу в організації виховної діяльності. Батько у вихованні сина участі не приймає (а.с.139). Відповідно до довідки Макіївської міської дитячої лікарні від 13.01.2020 [PERSON] , [INFO] , планові медичні огляди проходить своєчасно в супроводі матері [PERSON] , протипоказань до занять спортом не має (а.с.138). Відповідно до інформації Гірницького відділу державної виконавчої служби у м.Макіївці Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) від 09.01.2020 згідно бази даних Автоматизованої системи реєстру виконавчих проваджень на виконанні в Гірницькому ВДВС у м.Макіївці перебувало виконавче провадження за № 8760229, відкрите 22.08.2008 на підставі виконавчого листа від 21.07.2008 № 2-3463, виданого Гірницьким районним судом міста Макіївка Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . 21.05.2010 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документу до УПФУ Гірницького району м.Макіївка. У зв`язку з тим, що фактично вищевказане виконавче провадження залишилось на території, де проводиться ООС, відділ не має можливості встановити факт сплати або несплати аліментів. Станом на 09.01.2020 виконавчий лист № 2-3463 на виконанні у Гірницькому ВДВС у м.Макіївці Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не перебуває (а.с.140-142). Згідно з актом обстеження умов проживання від 21.01.2020, складеним спеціалістом Служби у справах дітей Мирноградської міської ради за участю представників будинку [ADDRESS] , відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с.108 ). На виконання ухвали суду від 23.12.2020 про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] . Органом опіки та піклування - Виконавчим комітетом Мирноградської міської ради надана відповідь від 23.01.2020, згідно з якою з`ясувати яким чином та в якому обсязі відповідач виконував свої батьківські обов`язки та надати висновок не можливо, оскільки позивач разом з сином мешкають в м.Макіївка Донецької області, а відповідач, який також зареєстрований в м.Макіївка Донецької області та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради, як внутрішньо переміщена особа, за вищевказаною адресою в м.Мирнограді Донецької області не проживає, фактичне місце його проживання чи перебування не відомо (а.с.106-107). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Макіївка Донецької області включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості отримати відповідно до ст.19 СК України письмовий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] . Допитана відповідно до ст.234 ЦПК України в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що з 2001 року по 2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому [INFO] народився син [PERSON] . Також в неї від першого шлюбу є донька [PERSON] . Сім`я розпалася через постійні сварки, які закінчувалися викликом поліції та вчинялися відповідачем на очах дітей. Зростаючи перші роки життя в атмосфері тиранії, син з 2010 року по 2016 рік перебував на обліку у лікаря невропатолога. Після розірвання шлюбу за її ініціативою дитина зустрічалася з батьком, але останньому це не було потрібно, він займався тільки собою, а в 2010 році на вимогу відповідача, щоб не витрачатися на комунальні послуги, вона виписала сина з його квартири. Приблизно з цього часу будь-який контакт сина з батьком був відсутній. Відповідач ніколи не інтересувався здоров`ям та життям дитини, не знав в який садок та в яку школу ходив його син, не зважаючи на те, що вони мешкають в одному місті. У 13 років [PERSON] намагався зустрітися з батьком, але той проігнорував прохання дитини. Також вона шість разів зверталася до відповідача за отриманням дозволу щодо перетину сином пункту в`їзду-виїзду з непідконтрольної території України на підконтрольну з метою оздоровлення та отримання документів, але той не погоджувався без грошової винагороди. При цьому матеріальної допомоги на утримання сина з 2014 року вона не отримує. До цього за рішенням суду з пенсії відповідача стягувалися аліменти у примусовому порядку. Взагалі відповідач ніколи добровільно не допомагав їй утримувати сина. Вона завжди була для дитини і батьком, і матір`ю. Через таке ставлення батька [PERSON] сам ініціював питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її брат [PERSON] до чотирьох років окрім п`яних агресій з боку відповідача та нічних скандалів нічого не бачив. Через домашнє насилля мати покинула вітчима, між тим, брат бажав спілкуватися зі своїм батьком, просив його про зустріч, але той його ігнорував. Останні 8-9 років вони не бачили одне одного. Відповідач ніколи не приймав участі у вихованні [PERSON] , не інтересувався його життям, матеріально не утримує, при цьому принципово не надає дозволу на виїзд брата з території ДНР. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та з 2002 року проживала з нею в одному будинку на одній площадці в м.Макіївці, тому була свідком перших років життя позивача у шлюбі з відповідачем, в якому народився її племінник [PERSON] . Після народження дитини відповідач не проявляв до сина ніякого інтересу, займався тільки собою, став випивати та вчиняти домашнє насилля в сім`ї на очах дітей, яких вона під час чергових скандалів забирала до себе. Дитина постійно була налякана і не розуміла, що відбувається. Після розірвання шлюбу позивач сприяла тому, щоб батько спілкувався з дитиною, але відповідачу це не було потрібно, він ніколи не гуляв з дитиною, матеріально не допомагав і не допомагає. Вихованням і утриманням сина займається тільки позивач. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що наразі він закінчив 9-ий Середньої школи № 15 м.Макіївки Донецької області. Після розірвання батьками шлюбу, він постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Приблизно з 5 років він не бачився з батьком, вже не пам`ятає його обличчя. Батько ніколи не приїжджав до нього, не дзвонив, не приходив до школи й після того, як він особисто його про це просив. Матеріально утримує його тільки мати. Оскільки батькові байдуже щодо нього, він особисто попросив мати позбавити [PERSON] батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Тому, суд як виняток бере до уваги надані позивачем документи, видані на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Отже, сукупністю досліджених доказів встановлено і доведено позивачем, що відповідач на протязі останніх десяти років не цікавиться життям дитини, умовами його проживання, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навіть, не намагається з ним контактувати. Усунувшись у повній мірі від виховання сина, відповідач фактично переклав свої обов`язки на позивача, не здійснив жодного заходу для встановлення способу його участі у вихованні дитини. Судом не встановлено будь-яких поважних причин, через які відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина, не проявляє до нього належної батьківської турботи. Тривалість невиконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню дитини свідчить про свідоме нехтування ним цими обов`язками, тому суд, також беручи до уваги думку дитини, яка підтримала позов, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав задля захисту інтересів дитини є доцільним та необхідним. В силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 768 грн 40 коп. На підставі ст.ст.150, 164, 165, 247 СК України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved