Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , який 31.03.2015 року був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 33. В обґрунтування доводів зазначила, що внаслідок різних поглядів на життя, характерів, уподобань, подружнє життя не склалось, зникло почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям. З лютого 2021 року шлюбні відносини фактично припинились, вони проживають окремо. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка [PERSON] не була присутньою, просила суд розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, час на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає, що однією з основних ознак шлюбу є його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 15.03.2015 року між позивачем та відповідачем Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено відповідний актовий запис № 33. Згідно позову сторони припинили шлюбні відносини, на даний час втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Від шлюбу сторонни мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача не вбачається. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved