Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про припинення прав осіб на частку в житловій квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності. Позов мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] . По 1/4 частини спірної квартири належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Позивач разом зі своєю сім`єю проживають у найманому житлі, оскільки власного житла крім спірної квартири не має. Відповідач [PERSON] володіє часткою, яка складає менше, ніж 50 відсотків від вартості житлової квартири, а тому її частка у праві спільної власності на житлову квартиру є не значною. Відповідачка зверталася з пропозицією відчужити на її користь частку квартири позивача, проте після запропонованої нею ціни продажу, яка складала від 1000 доларів США, вона відмовилася, оскільки ціна являється нереальною та надто заниженою для вартості 1/2 частки в цій житловій квартирі. Неодноразові перемовини з приводу продажі частки відповідача у праві спільної власності на житлову квартиру бажаних результатів не дало. Відповідач по справі відмовляється здійснювати капітальний ремонт квартири, нести витрати по сплаті всіх комунальних послуг та поточні витрати на утримання будинку та прибудинкової території, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Вважає, що спірна квартира є також неподільною, спільне володіння та користування нею є неможливим, а припинення за рішенням суду прав відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки так, як вимоги про її виселення вона не ставить. Просить суд припинити право спільної власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/4 частину квартири [ADDRESS] , у розмірі, яка буде визначена пізніше після проведення судової експертизи. Визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Стягнути із відповідача на її користь судові витрати по справі. У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 27.06.2017 відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд по справі на 12.07.2017. Ухвалою суду від 15.11.2017 витребувано докази у справі та відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги приватного нотаріуса Стеблину С.В. Ухвалою суду від 05.12.2017 по справі призначено комплексну судову експертизу, виконання якої доручено судовим експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на час виконання якої провадження у справі зупинено. 08.05.2018 до суду надійшов висновок експерта, у зв`язку з чим провадження у справі було поновлено 11.05.2018 та призначено судовий розгляд на 06.06.2018. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 01.08.2018 вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.09.2018. Ухвалою суду від 13.02.2019 у справі призначено додаткову судову експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. У зв`язку з надходженням до суду висновку експерта, 25.06.2019 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання на 01.08.2019. У зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 16.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи. Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М. Ухвалою судді Льон О.М. від 08.05.2020 справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання на 19.06.2020. Ухвалою суду від 06.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.12.2020. У судовому засіданні представник позивача адвокат Бовшик М.Ю., який діє на підставі ордеру серії ЧК №41442 від 18.03.2017 (а.с.32 т.1) позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини спірної однокімнатної квартири, якою остання має намір користуватися, але позбавлена цієї можливості у зв`язку з проживанням у ній відповідача, яка є власником лише її 1/4 частки. Оскільки квартира однокімнатна, спільне проживання з відповідачем є не можливим. Вважає, що так як частка відповідача у спільній частковій власності є незначною, встановити порядок користування квартирою не можливо, тому є необхідність у припиненні за відповідачем права власності на 1/4 частину квартири з грошовою компенсацією її вартості, яку позивачем внесено на депозитний рахунок суду. При цьому мети виселити відповідача з квартири позивач не має. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач [PERSON] є тяжко хворою та проживає у спірній квартирі, іншого житла на праві приватної власності вона не має. Відповідач неодноразово пропонувала [PERSON] скласти заповіт та продовжувати проживати у квартирі довічно. Крім того, позивач не сплачувала комунальні послуги за свою частку у спільній частковійвласності. Посилання позивача на відсутність іншого житла спростовується даними її паспорту. Вважає, що кошти сумі 40050,00 грн., які позивач пропонує сплатити як компенсацію за 1/4 частку квартири недостатньо для придбання окремого житла відповідачу, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2014, зареєстрованого в реєстрі за №396, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина складається з квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину видане на 1/4 частку зазначеної квартири. Крім того, зазначено, що було видано Свідоцтва про право на спадщину по 1/4 частці зазначеної квартири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13 т.1). Згідно договору-дарування від 21.10.2016, посвідченого державним нотаріусом Канівської державної нотаріально контори Шатило Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-2925, вбачається, що [PERSON] подарувала та передала [PERSON] 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с.20,21 т.1). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , та підтверджується, зокрема, також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №71031266 від 21.10.2016 (а.с.22,23 т.1). З матеріалів спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу на ухвалу суду, вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] спадщину за законом прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.119-160 т.1). За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є ст. 365 ЦК України, у якій зазначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 05.12.2017 по даній справі було призначено комплексну судову експертизу, за результатами проведення якої, а саме з висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №1599/17-23; 396/18-23 від 02.05.2018 вбачається, що дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 165552,00 грн. З технічної точки зору поділити в натурі квартиру [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо. З технічної точки зору виділити частку у спільному майні одному із співвласників в квартирі [ADDRESS] відповідно ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо. З технічної точки зору встановити порядок користування в квартирі [ADDRESS] відповідно ідеальних часток співвласників в розмірі 1/4, 1/4, 1/2 неможливо (а.с.197-206 т.1). Відповідно до вимог статей 110, 112, 113 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта має бути мотивоване в судовому рішенні. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Клопотань від представників сторін про визнання вище вказаного висновку експертизи неповним або таким, що суперечить матеріалам справи до суду не надходило, підстав, що викликають сумнів у його правильності суд не вбачає. Таким чином, беручи до уваги вище вказаний висновок експерта №1599/17-23; 396/18-23 від 02.05.2018, суд робить висновок про те, що спірна квартира [ADDRESS] , загальна площа якої становить 23,8 кв.м., житлова площа 11,9 кв.м. є неподільною, частка відповідача [PERSON] у праві спільної часткової власності є незначною і не може бути виділена в натурі. Крім того, суд, враховуючи сімейний стан позивача, може зробити висновок про те, що технічні характеристики спірної однокімнатної квартири не дозволяють її використання трьома особами-співвласниками. У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України вимога не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Таким чином, хоча суд і прийшов до висновку про неподільність спірної квартири, неможливість виділення часток її співвласників в натурі та неможливість спільного користування та володіння нею, однак вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] права власності на її 1/4 частку квартири завдасть їй істотної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалося представниками сторін, що спірна квартира використовується відповідачем [PERSON] саме як житло, тобто як приміщення, призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому. Відповідно до довідки КП «ЖЕК» №416 від 02.08.2013, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 27.01.2009 (а.с.127 т.1). Також вона справно сплачує кошти за надані їй комунальні послуги, заборгованість станом на липень 2017 року відсутня, що підтверджується довідками комунальних установ, які містяться в матеріалах справи (а.с.50,51 т.1). Повноцінного окремого житла відповідач не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №91313782 від 06.07.2017 (а.с.49 т.1). Згідно із ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути свавільно, тобто незаконно, виселеною чи позбавленою свого житла. Припинення права власності відповідача [PERSON] на належну їй 1/4 частину квартири не буде становити справедливого балансу між позбавленням її власності та метою, на досягнення якої спрямовані позовні вимоги. З довідки Канівської ЦРЛ від 11.07.2017 №154 вбачається, що відповідач [PERSON] , 1974 р.н. перебуває під диспансерним наглядом в кабінеті «Довіра» Канівської ЦРЛ з 18.06.2012 з діагнозом «Віл-інфекція, IV клінічна стадія, ст. СНІДу, залишкові зміни туберкульозу (13.09.2013) легень зліва у вигляді обмеженого фіброзу та ущільнених вогнищ, хронічний гепатит С (а.с.48 т.1). А тому суд вважає, що запропоноване [PERSON] припинення за відповідачем права власності із виплатою їй грошової компенсації створить непропорційний тягар для пошуку і придбання нею рівноцінного житла. По справі було проведено судову оціночно-будівельну експертизу (висновок експерта №04-19 від 19.06.2019), за результатами проведення якої було встановлено, що дійсна ринкова вартість на момент проведення оцінки 1/4 частки квартири [ADDRESS] визначена за порівняльним підходом складає 40050,00 грн. (а.с.67-93 т.2). Внесені позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Черкаській області грошові кошти в сумі 41388,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 19.03.2020 (а.с.148 т.2), як компенсація вартості 1/4 частки у праві спільної власності на квартиру, не зможуть задовольнити потребу відповідача у житлі, оскільки не дозволять відповідачу [PERSON] придбати придатне для проживання житло. Крім того, суд також бере до уваги, що відповідач [PERSON] не надала своєї згоди на отримання компенсації за належну їй 1/4 частину квартири. Доки у відповідача [PERSON] відсутнє повноцінне, придатне для окремого і самостійного проживання житло, - позбавлення її права власності на частку спірної квартири є неможливим, оскільки порушуватиме її фундаментальне право людини на житло. Саме тому суд вважає, що припинення права власності на спірну частину квартири завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про припинення прав\~осіб на\~частку в\~житловій квартирі,\~яка належить\~на праві\~спільної часткової\~власності не підлягають до задоволення. У зв`язку з викладеним сплачені позивачем на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 41388,00 грн. підлягають поверненню. Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на сплату судового збору, витрат на правничу допомогу та проведення експертизи, вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 141 ЦПК України дані витрати покладаються на позивача у разі відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed