Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який був зареєстрований 05.03.1994 року Чопським міськвиконкомом Ужгородського району Закарпатської області. Свої вимоги мотивувала тим, спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. З листопада 2012 року разом не проживають, сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей не мають. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, сімя розпалася остаточно, на примирення не згодна. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Оскільки, сторони в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.03.1994 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Зозуля) Рімою Валентинівною було укладено шлюб, який зареєстрований Чопським міськвиконкомом Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 11. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ФМ № 257511 від 05.03.1994 року. З позовної заяви випливає, що спільне життя між подружжя не склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння; З листопада 2012 року разом не проживають, сімейні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей не мають. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved