Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобов'язання знятися з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2000 року. Разом з нею в будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який був прописаний нею 21.10.2006 року під час шлюбу з її дочкою. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.06.2014 року було розірвано шлюб між її донькою і відповідачем. Вона зверталася до відповідача з проханням виписатися з будинку. Однак до теперішнього часу відповідач не виписався з даного будинку. На її звернення про виписку з будинку не реагує. Відповідач не мешкає у будинку з березня 2014 року. Вона сплачує комунальні платежі за свої кошти і не бажає сплачувати комунальні платежі за відповідача. Просить суд зобов'язати відповідача виписатися з будинку та знятися з реєстрації, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснила, що відповідач був її зятем, перебував у шлюбі з її дочкою [PERSON] з серпня 2006 року до червня 2014 року. Після укладення шлюбу з її дочкою відповідач з серпня 2006 року став проживати в її будинку, а в жовтні 2006 року вона прописала відповідача у будинку. Відповідач не проживає в її будинку з березня 2014 року, аліментів на дитину не сплачує, не працює. Вона не бажає, щоб відповідач був прописаний в її будинку. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку. Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2000 року (а.с. 5, 6). Згідно будинкової книги та до довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 30.10.2014 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але за даною адресою не проживає з 03.03.2004 року по теперішній час (а.с. 11-14). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27.06.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], укладений 12.08.2006 року (а.с.10). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. На їхній вулиці поруч з її будинком розташований будинок № 77, в якому проживали [PERSON] з чоловіком [PERSON]. З весни цього року [PERSON] не проживає у вказаному будинку, матеріально не допомагає дружині й дитині, не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до ст.156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився у жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу, в якості члена сім'ї і тому відповідно до ст.156 ЖК України припинення шлюбних та сімейних відносин з дочкою позивача не позбавило відповідача права на проживання у вказаному будинку. Також судом встановлено, що відповідач не проживає в зазначеному будинку з березня 2014 року по теперішній час, тобто менше ніж один рік, у зв'язку з чим відповідно до ст.405 ЦК України відповідачем не втрачено право на користування цим житлом. Тому позов задоволенню не підлягає. На підставі ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України,

Outcome: dismissed