Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, у якому прохала стягнути з відповідача на її користь щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 25 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня припинення спільного господарства з відповідачем, а саме з червня 2018 року. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з відповідачем 06 вересня 2013 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час спільно з відповідачем не проживають, до суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає з червня 2018 року, хоча є здоровим та працездатним, тому змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів . Ухвалою суду від 07 травня 2019 року відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 15). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті судової влади, відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с.19,23). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції у Полтавській області 15 липня 2014 року, актовий запис № 813 (а.с. 5). Також судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не утримує її. Як зазначила позивачка, відповідач є здоровим та працездатним . Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Як вбачається з позовної заяви позивач прохає стягнути з відповідача щомісячно аліменти в розмірі 25 % усіх видів доходу з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про період стягнення аліментів, а саме з червня 2018 року, яку остання обґрунтовує тим, що саме з цього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що суперечить ст. 191 Сімейного кодексу України. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача та дитини, те, що відповідач є особою працездатного віку, зі слів позивача не має на утриманні неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити відповідно до ст. 180 СК України, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial