Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі до 28 липня 2009 року. За час перебування в шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Також зазначає, що у серпні 2017 року їхній син [PERSON] вступив на навчання до Черкаської медичної академії, що підтверджується довідкою ЧМА від 06 вересня 2017 року №\~1/04-1144 та договором № 287 від 04 вересня 2017 року. Навчання в медичній академії є платним і без отримання стипендії. Згідно з п. 9 договору, загальна вартість навчання складає 41\~947,00 грн., термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року - 34 місяці. За навчання сина у першому семестрі на 1-му курсі медичної академії вона сама оплатила вартість навчання в розмірі 6\~991,00 грн. Крім того, син [PERSON] є інвалідом II групи з дитинства і на лікування діабету щомісяця витрачається 2500-3000 грн. Соціальну допомогу у звязку з інвалідністю син отримує в розмірі 1300 грн., але її не достатньо, навіть для його лікування. Тільки в поточному році син 3 рази перебував на стаціонарному лікуванні і вона витратила на ліки 20 000 грн. Щомісяця на купівлю ліків, що визначають рівень цукру в крові витрачається як мінімум 700\~грн. Вищевказані витрати на лікування повязані безпосередньо із навчанням сина в медичній академії, так як син може отримувати освіту, коли перебуває в більш здоровому стані і самопочутті. Позивач вказує, що вона працює спеціалістом у АТ «[PERSON] МКБ» і її середня заробітна плата в місяць складає 5 718,84 грн. без вирахування податків. Вказані кошти витрачаються на утримання сина, його лікування, харчування, одягання і навчання в академії, а також на оплату комунальних послуг по квартирі. Її заробітку недостатньо для надання матеріальної допомоги сину у звязку з його навчанням, а відповідач не надає матеріальної допомоги сину, який потребує її в звязку з навчанням в академії та станом здоровя. Їй відомо, що відповідач працює (проходить службу) в Управлінні поліції охорони ГУНП в Черкаській області, спеціальне звання - майор поліції і отримує заробітну плату в розмірі 10 000 грн. та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 3 000 грн., а тому може надавати матеріальну допомогу (аліменти) у звязку з навчанням сина. При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі 2 000 грн., вона враховує вартість всього навчання 41 947,00 грн., обставини оплати особисто нею навчання у першому семестрі - 6 991,00 грн., обставини витрачання на лікування сина від діабету 2500-3000 грн. щомісячно, а також необхідність понесення прямих витрат, пов'язаних з харчуванням, одяганням та проживанням сина. На підставі викладеного, просить суд, - стягнути з [PERSON] аліменти у звязку з навчанням на користь сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року до закінчення навчання 30\~червня 2020 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначила, що відповідач у добровільному порядку відмовився надавати матеріальну допомогу на навчання сина, посилаючись на відсутність коштів, а тому вона змушена була звернутися до суду із даним позовом. Також пояснила, що осин проживає разом із нею, отримуцє пенсію близько 1500грн., яких недостатньо для навчання та проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю не визнав заявлених позовних вимог. Також зазначив, що він дійсно є батьком [PERSON], інших утриманців у нього не має. Із вересня 2015 року він перебуває на пенсії, але ще працює охоронником в органах поліції, за що отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 3200,00 грн. Розмір пенсії становить 2680,00\~грн. По аліментах на неповнолітнього сина він позивачу все сплатив і заборгованості не має. Крім того, у нього була із сином домовленість, що він буде оплачувати навчання, якщо син вступить на дену форму навчання. Але, оскільки, син вступив на заочну форму навчання, то він ніяких оплат не здійснював. Крім того, син йому повідомив, що буде навчатись заочно та заробляти кошти на життя. На підставі викладеного, просив відмовити у позові в повному обсязі. Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного і всебічного дослідження, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що згідно даних свідоцтва про розірвання шлюбу ([PERSON] 1-СР № 045010) шлюб між сторонами розірвано 28 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 321. За час перебування в шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], батьком дитини записаний відповідач. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають і їх спільний син проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Дані обставини підтверджуються також довідкою про склад сімї № 3083 від 13 червня 2017, виданою КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради. Також, [PERSON] є інвалідом з дитинства ІІ групи, що підтверджується даними довідки серії 12 ААА № 900592 та посвідчення про право на отримання соціальної допомоги серії ААГ № 135343. Відповідно до даних договору № 287 від 04 вересня 2017 року про надання освітніх послуг та довідки № 1/04-1144 від 06 вересня 2017 року, [PERSON] дійсно є студентом Черкаської медичної академії. Навчається на заочній формі навчання за контрактом. Стипендія не нараховується. Термін навчання: з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року. Згідно з п. 9 вищевказаного договору про надання освітніх послуг, - загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 41947,00 грн. За даними платіжного доручення №1824434 від 23.08.2017р. [PERSON] сплатила кошти в розмірі 6991грн. 00коп. за навчання сина. В судовому засіданні також встановлено, що позивач [PERSON] самостійно не може матеріально забезпечити належне навчання та утримання повнолітньої дитини, оскільки на даний час працює спеціалістом з обслуговування клієнтів в АТ «[PERSON] МКБ» та отримує средній заробіток в розмірі 5718,84 грн., що підтверджується даними довідки № 01-09/17-І від 01 вересня 2017 року. Між тим, відповідач [PERSON], з вересня 2015 року перебуває на пенсії і отримує пенсію, але ще працює охоронником в органах поліції, за що отримує відповідну заробітну плату. Крім того, відповідачем до суду не надано жодних підтверджень щодо неможливості утримувати ним дитину. Під час розгляду справи не встановлено обєктивних даних, які б свідчили про те, що відповідач є непрацездатним, має на утриманні інших осіб і не має можливості матеріально утримувати сина. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,\~199\~цього\~Кодексу, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20\~постанови від 15 травня 2006 року №\~3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець повязує обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №\~146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Крім того, при визначенні розміру аліментів слід також враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Між тим, позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Але, докази, на які посилається позивач, доводять потреби повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в допомозі з боку батьків, проте жодним чином не свідчать про реальну можливість відповідача надавати таку допомогу у заявленому позивачем розмірі. Крім того, слід зазначити, що витрати, яких потребує син сторін по даній справі, у зв»язку з необхідністю лікування, не є тими обставинами, які з»ясовуються під час розгляду справи про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв»язку з навчанням. Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суджу України у справі №6-1296цс15 (постанова від 24.02.2016р.). Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, наявність доказів, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, а також їх достатність і взаємний звязок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] аліментів в звязку з навчанням у розмірі 1500 грн. 00 коп., починаючи з 19\~вересня 2017 року щомісячно на період навчання, але не довше, ніж до досягнення ним 23\~років. В іншій частині позову слід відмовити. Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ч. 1 ст. 367 ЦПК України). На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial