Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не піклується про нього, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Крім того просила змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», внести зміни до актового запису №04 від 01.02.2013 року, оскільки, проживаючи разом, вони мають різні прізвища. Позивач бажає, щоб дитина носила спільне з нею прізвище, тому що наявність різних прізвищ може призвести до непорозумінь та відповідних труднощів. Також, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитини повноліття. Судові витрати просила покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, справу просив розглянути за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим, суд розглянув справу за відсутності відповідача із заочним рішенням по справі. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов [PERSON] підтримав у повному обсязі. Суд ухвалив розглядати справу відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Одразу після народження сина, відповідач пішов з родини, та піклуванням дитини не займається. Спільне проживання між позивачем та відповідачем припинилося з січня 2013 року. Відповідач, починаючи з 2013 року і по теперішній час зовсім не приділяє синові належної уваги, не піклується про нього, не займається його здоров'ям, навчанням та вихованням, коштів на утримання не надає. Відповідно до довідки-характеристики Муніципального бюджетного навчального закладу «Роздольненський дитячий садок №1 «Зірочка» Роздольненського району Республіки Крим, [PERSON], [INFO] опікуються мати [PERSON]. За час відвідування дитячого садочка батька дитини вихователі не бачили. Відповідно до довідки Роздольненської районної лікарні, [PERSON], [INFO], на прийом приходив лише з матір'ю. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, у зв'язку з чим підлягає позбавленню батьківських прав. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, у своєму висновку від 19.10.2017 року визначив за доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 142 Сімейного кодексу України зазначає, що «діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою». Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частина 4 ст. 155 СК України зазначає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 157 СК України, «той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 148 СК України за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 5 ст. 148 Сімейного Кодексу України при вирішенні спору щодо зміни призвища дитини суд бере до уваги міру участі батьків у вихованні дитини та виконання кожного із них своїх батьківських обов'язків, а також інші обставини, що свідчать про відповідність зміни прізвища дитини та її інтересам. Суд, враховуючи той факт, що батько дитини зовсім не приймає ніякої участі у житті дитини, не цікавиться його розвитком, зростанням, зовсім не бачиться з дитиною від народження та не виконує своїх батьківських обов'язків, те, що мати дитини має інше прізвище ніж дитина, приходить до висновку, що зміна прізвища цілком відповідає інтересам дитини, тому вважає за можливе змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складання актових записів цивільного стану. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5 є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей пра батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», «батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини». Згідно із п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved