Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи його тим, що вона є власником будинку № 20 по вулиці Червоноармійська в с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області, що підтверджується договором дарування будинку від 26.10.2012 року. Крім неї, в вказаному будинку, з 2012 року зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Трушківською сільською радою 26.08.2015 року під № 406. Позивач стверджує, що відповідач понад 2 роки не проживає у вказаному будинку без поважних причин, і тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку № 20 по вул.Червоноармійській в с.Трушки, Білоцерківського району, Київської області. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, які є аналогічними, наведеним у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що періодично зявляється до житла за місцем реєстрації, однак, його не пускають до будинку родичі та пояснив, що у вказаному будинку були його особисті речі, які під час пожежі в 2014 році згоріли, і тому правових підстав для задоволення позову немає. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що позивач є власником будинку № 20 з відповідними господарськими будівлями та спорудами по вулиці Червоноармійська в с. Трушки, Білоцерківського району, Київської області. Вказане підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 26.10.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі № 2-1917, а, також, копією витягу про державну реєстрацію прав КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2012 року. Крім позивача, у вказаному будинку, з 19.12.2000 року, а не як зазначила відповідач в позовній заяві та в судовому засіданні з 2012 року, посилаючись на довідку № 406 від 26.08.2015 року, в якій до речі не вказано дату з якого часу відповідач зареєстрований у спірному будинку, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника будинку (квартири) зобов»язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім»ї власника зобов»язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території по проведенню ремонту. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Як вбачається з акту від 23.10.2015 року, складеного комісією в складі фахівця із соціальної роботи, депутата сільської ради та касира, відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку. Суд відхиляє вказаний акт, як доказ не проживання відповідача у спірному будинку з огляду на те, що з його змісту не можливо встановити з якого періоду [PERSON] там не проживає. Крім того, у довідці № 799 від 28.10.2015 року, виданої Трушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області зазначено, що [PERSON] періодично приїжджає в с.Трушки, Білоцерківського району, Київської області та заходить в гості до родичів на знайомих, але за місцем реєстрації за адресою: вулиця Червоноармійська, буд.20 в с.Трушки не зявляється і на даний час не проживає. Вказана довідка не підтверджує того, що [PERSON] не проживає у вказаному спірному будинку понад один рік. Більш того, у довідці № 782 від 23.10.2015 року, виданої Трушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області зазначено, що відповідач не проживає у спірному будинку з серпня місяця 2015 року, тобто менше ніж один рік. Крім того, в даній довідці зазначено невірно по-батькові відповідача як Васильович, замість правильного Вікторович, хоча сторони стверджують, що відомості надані сільською радою, були надані саме щодо відповідача [PERSON]. Судом встановлено і те, що 14.09.2014 року о 15 год. 10 хв. сталася пожежа за адресою домоволодіння та реєстрації позивача та реєстрації відповідача, що підтверджується копією акту про пожежу. Під час даної пожежі були знищені особисті речі [PERSON], що не заперечується сторонами. Фактично з даного часу відповідач не проживає по місцю реєстрації, з незалежних від нього причин. Крім того, як встановлено в судовому засіданні родичі сторін не допускають його до спірного будинку, в зв»язку з неприязненими відносинами між ними. Крім того, жодна із сторін не надала до суду належних та допустимих доказів того хто саме утримує спірний будинок, займається оплатою комунальних послуг. Позивачем не доведено з наданням належних та допустимих доказів те, що відповідач залишив вказаний будинок добровільно, забравши всі свої речі, що більше одного року не проживає в спірному будинку, що вказане житло відповідач не утримує, що оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, що утриманням житлового приміщення та оплатою комунальних послуг займається лише позивач. В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач не проживає в даному будинку більше двох років, а в судовому засіданні вказала на те, що відповідач не проживає в будинку більше року. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали протирічні покази щодо не проживання відповідача в спірному житловому будинку, і тому суд критично оцінює їх докази. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Згідно ст. 156 ЖК УРСР, припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів непроживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Таким чином, суд враховуючи вищевикладене вважає, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, суд залишає понесені витрати на сплату судового збору за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed