Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Київської міської ради, треті особи: Головне управління Держземагенства у м. Києві, Головне управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] Позивач, як спадкоємець померлого за законом, отримала свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2012 року за реєстровим № 1579 та № 1581 на грошові вклади та на квартиру, видані приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Проте, за життя [PERSON] не оформив у встановленому законом порядку на себе спадкове майно, що залишилося після померлої [INFO] матері [PERSON] у вигляді земельної ділянки № 50 загальною площею 0,0694, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту серія ІІІ-КВ № 138997 від 17.02.2000 року. Вважає, що померлий батько фактично прийняв спадщину, але не оформив це право у встановленому законом порядку. Постановою приватного нотаріуса КМНО № 213/02-31 від 18.09.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері. За таких обставин позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, тому змушена звернутися до суду та просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно - земельну ділянку № 50 загальною площею 0,0694, розташовану за адресою: [ADDRESS]. До суду позивач надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, розглядати справу в її відсутності. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання засідання не з'явився, надав письмові пояснення, в яких просив розглядати справу без участі представника відповідача та винести рішення на підставі вимог чинного законодавства. Третя особа - Головне управління Держземагенства у м. Києві в судове засідання не з'явилися, надали письмові пояснення, просили справу розглядати без участі їх представника та винести рішення на підставі вимог чинного законодавства. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися, надали письмові пояснення, просили справу розглядати без участі їх представника та винести рішення на підставі вимог чинного законодавства. Третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві в судове засідання свого представника не направили, належним чином повідомлені про час та день розгляду справи, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.05.2012 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 6). Померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 15.05.1980 року (а.с. 8). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 138997 від 17.02.2000 року власником земельної ділянки № 50 загальною площею 0,0694, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 8000000000:90:875:0050 є [PERSON] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті м. Києва від 07.09.2001 року (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження, повторно складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві 13.09.2001 року, [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 50 загальною площею 0,0694, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем померлої [PERSON] за законом був її син - [PERSON] Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 1 січня 2004 року, тому на момент її відкриття до відповідних правовідносини застосовувалися норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що померлий [PERSON], як спадкоємець померлої [PERSON] першої черги, із відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа щодо майна померлої не відкривалася, свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON], поданої в СТ «Піон» 08.09.2001 року про переоформлення на нього земельної ділянки після смерті матері [PERSON] (а.с. 17). Також, згідно з довідкою Садового товариства «Піон» № 14/11-04 від 26.11.2014 року членські взноси, які всі члени товариства повинні платити кожний місяць, були сплачені станом на грудень 2004 року (а.с. 111). З матеріалів справи убачається, що в даному випадку ніким не оспорюється та обставина, що померлий [PERSON], як спадкоємець померлої [PERSON] першої черги, після смерті своєї матері здійснював правомочності володіння та користування земельною ділянкою, прийняв спадщину, фактично вступивши таким чином в управління або володіння спадковим майном. Отже, померлий [PERSON], набувши право на спадкування земельної ділянки та фактичне прийняття спадщини, у встановленому законом порядку це право не оформив. 16 травня 2012 року позивач, як спадкоємець померлого [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса КМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої відкрито спадкову справу № 13/2012 (а.с. 51-105). 19 листопада 2012 року приватним нотаріусом позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти та квартиру [ADDRESS], що належали померлому [PERSON] Постановою приватного нотаріуса КМНО № 213/02-31 від 18.09.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 138997 від 17.02.2000 року. Як убачається, на даний час єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] щодо отримання спадкового майна, а саме земельної ділянки [ADDRESS] являється позивач [PERSON] Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець померлого, не в змозі оформити в нотаріальній конторі своє право власності на спадкову земельну ділянку у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують прийняття спадщини померлим [PERSON] після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до положень частини першої статі 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. Оскільки позивач, як спадкоємець померлого [PERSON], позбавлена можливості здійснити своє право на спадкування та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як наголошує ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачем [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку [ADDRESS].

Outcome: approved