Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] вказавши в ньому, що 22.10.2006 року сторони уклали шлюб та від даного шлюбу в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із ними, а після розірвання шлюбу буде проживати із позивачкою. Зазначає, що їхня сім`я розпалася з тих причин, що на ґрунті різних поглядів на сімейне життя між ними постійно виникали різного роду суперечки та конфлікти, подружні стосунки вони остаточно припинили в кінці серпня 2017 року, з цього часу сторони хоч і зареєстровані в одній квартирі, але разом не проживають. За таких обставин їхній шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивачки, а тому просить, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в судове засідання не з`явилася проте подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2006 року сторони уклали шлюб зареєстрований 22.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1983. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2010 року вбачається, що в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved