Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , 2007р.н. та стягувати з відповідача аліменти в розмірі ј усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач є батьком їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина народилась у Французькій Республіці, де вони проживали ще близько чотирьох років. Після повернення в Україну і на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню і вихованню дитини. Жодного разу не відвідав сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться життям дитини, не дбає про її нормальне самопочуття, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Тому, в інтересах дитини просить позбавити відповідача батьківських прав та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 07.10.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та письмових пояснень. Відповідач подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується. Зокрема, постійно проживає у Французькій Республіці та з моменту повернення позивача в Україну приїздив туди лише три рази. З 2015 року постійно передає позивачу грошові кошти в сумі 100-150 євро. Один раз в 2017р. передав 400 євро на оплату готелю у м. Одеса під час участі сина в турнірі з футболу. Обізнаний з інтересами сина та його захопленістю футболом, для чого передавав сину дитячу спортивну форму, спортивне взуття, м`яч. Крім того, протягом 2015-2018 років син приїжджав до його батьків у Тернопільську область, де були створені всі умови для його проживання та відпочинку. Спілкувався з сином в телефонному режимі у період з 2015 року по 2018р., однак в подальшому, позивач почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином. У 2016 році через посольство України у Франції надав сину дозвіл на виїзд за кордон. Тому, обставини, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності і в задоволенні позову в частині позбавлення його батьківських прав просить відмовити. Відносно вимоги про стягнення аліментів погоджується сплачувати такі та готовий у відповідності до вимог ст. 189 СК України укласти відповідний договір з позивачем. Відповіді на відзив позивач не надала. Письмових пояснень щодо позову та відзиву представник третьої особи також не подав. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його повноважний представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити. Представник відповідача в останнє судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Будучи присутнім в попередньому судовому засіданні проти обґрунтованості позову в частині позбавлення батьківських прав заперечив з підстав, викладених у відзиві. Вимогу про стягнення аліментів визнав. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи в судовому засіданні висловився про підтримку позовних вимог. Зокрема, під час складення відповідного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав було вислухано думку дитини, який підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та повідомив, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини і тому, позов підтримує та просить такий задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу та малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, висновок ЛРА ЛМР як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, беручи до уваги найвищі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. У відповідності до вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та виконувати інші обов`язки. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.3-4), яке видано компетентними органами Французької Республіки, апостильоване та перекладене на українську мову (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 29.11.2018р. (а.с.5), малолітній син сторін зареєстрований та проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , чого відповідач не оспорює. Відповідач проживає на території Французької Республіки, що сторонами не оспорюється та додатково підтверджується відповідною довідкою від 03.04.2015р., переклад якої здійснено на українську мову (а.с.38-39). У відповідності до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема з підстави, передбаченої п. 2, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. При цьому, як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки позбавлення батьківських прав є спеціальним видом сімейно-правової відповідальності, передувати таким наслідкам повинна виключно винна поведінка особи, щодо якої вирішується таке питання. Згідно довідки Львівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 82 Львівської міської ради Львівської області (а.с.8), навчанням і вихованням сина сторін займається одноосібно матір, Дитина завжди доглянута, охайна. Батько жодного разу не був у школі. У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей закріплено право дитини, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду справи судовим органом, що стосується її, отримувати всю відповідну інформацію та мати можливість висловлювати свої думки. Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, не лише упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію, консультує дитину та надає їй можливість висловити свою думку, а ще й приділяє належну увагу таким думкам. В судовому засіданні малолітній [PERSON] вказав, що з батьком контактів не підтримує, не пам`ятає його, востаннє, говорив з ним по телефону два роки назад, в соціальних мережах з ним не спілкується. Востаннє отримав подарунок від батька у 2018 році. Згідно висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 06.08.2019р. (а.с.9-10), після аналізу зібраних документів, у відсутності відповідача, який не прибув на засідання комісії, незважаючи на вжитті заходи щодо повідомлення про дату, час та місце слухання відносно нього питання про позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування прийшов до переконання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . Суд приймає до уваги даний висновок органу опіки та піклування як такий, що достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини, обставини викладені у висновку об`єктивно відображають ставлення відповідача до власного сина, тоді як протилежного судом не встановлено. Так, заперечуючи проти позову відповідач одночасно підтвердив, що в Україну приїздив лише три рази, що очевидно, недостатньо для належного виконання обов`язку щодо виховання сина, адже під процесом виховання слід розуміти комплекс дій, направлених на підготовку дитини до дорослого життя та формування у неї світогляду відповідно до загальновизнаних правил поведінки. Жодного іншого доказу, який би підтверджував, що відповідач безпосередньо займається вихованням сина матеріали справи не містять і на думку суду, внаслідок таких обставин дитина абсолютно правдиво стверджує, що батька практично не пам`ятає. Покази допитах в судовому засіданні свідків [PERSON] , яка є мамою відповідача та відповідно, бабою малолітнього, а також [PERSON] , який є товаришем відповідача не можуть свідчити про протилежне, адже по суті, такі покази в тій чи іншій мірі свідчать про участь відповідача в утриманні дитини, тоді як утримання, за своєю природою, є складовою процесу виховання. Крім того, не спростовують висновків суду фотознімки відпочинку дитини з батьками відповідача (а.с.40-42а), оскільки відповідач персонально зобов`язаний приймати участь у вихованні сина. В загальному, суд не ставить під сумнів, що через територіальну віддаленість відповідач з об`єктивних причин не взмозі приймати участь у вихованні сини в тій мірі, як це наприклад, взмозі робити особа, яка проживає з дитиною в одній країні. Однак, така обставина сама по собі не може бути достатньо обґрунтованим виправданням поведінці відповідача, оскільки в спірних правовідносинах саме інтересам дитини слід приділяти першочергове значення, чого зі сторони відповідача, на переконання суду немає. Приймаючи до уваги в сукупності наведені вище обставини та приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не маючи доказів протилежного та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до переконливого висновку про обґрунтованість позову і що саме в інтересах малолітнього необхідно позбавити відповідача батьківських прав. На даний час, перспективи зміни відношення відповідача до батьківських обов`язків суд не вбачає, і тому, ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Що стосується вимоги про стягнення аліментів, в цій частині позов також підлягає задоволенню, оскільки за змістом ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дитини, неповно забезпечене матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема, визнання відповідачем позову в цій частині. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 30.08.2019 року (з часу пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.11). Оскільки в силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно розміру позовних вимог за ставками, чинними на момент пред`явлення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved