Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої доньки. Вказує, що з 2012 року по 2016 рік перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. У 2014 році в них народилась донька [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин донька залишилась проживати з нею в с. Остра Кіцманського району Чернівецької області. 05 березня 2017 року на прохання батька дитини вона віддала доньку погостювати в останнього на тиждень. Після цього відповідач дитини не повертає. В червні 2017 року ій вдалось на коротких термін забрати доньку, однак відповідач повторно силою забрав дитину та станом на сьогоднішній день чинить перешкоди у спілкуванні з донькою. Тому вона просить визначити місце проживання дитини з нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, суду додали, що в даний час батько не забезпечує дитину належними умовами для проживання та догляду. Відповідач притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся неодноразово. Згідно поштових повідомлень останній відмовився від отримання судової повістки. Відповідно ст. 76 ч. 8 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася отримати судову повістку, вважається повідомленою. Про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, а тому справу, зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи, органу опіки та піклування, в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування від 06.11.2017 року. Суду вказала, що в даний час дитина дійсно перебуває в батька, при виїзді по місцю проживання було встановлено неналежні умови для проживання та утримання дитини. Крім того відповідач, в присутності представників органу опіки та піклування вів себе досить агресивно, погрожував фізичною розправою. На будь-які зауваження представників органу та працівників поліції не реагував. Дитиною не займається, оскільки остання перебуває на вихованні в бабусі. На розгляді комісії не був присутній. Вважає відповідача небезпечним для суспільства. Вислухавши думки всіх учасників даної цивільної справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 2012 року по 2016 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до повторного свідоцтва про народження від 21.03.2017 року у сторін 15.09.2014 року народилась донька [PERSON]. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], вбачається, що остання проживає без реєстрації в с. Остра Кіцманського району Чернівецької області по вул. Шевченка, 43 в будинку батьків. Даний будинок в задовільному стані, з умовами для нормального проживання. Згідно характеристики Брусницької сільської ради остання характеризується позитивно. Довідками Кіцманської центральної районної лікарні № 127 та № 122 від 21.03.2017 року встановлено, що [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Як вбачається з трудової книжки позивач [PERSON] відповідно до трудового договору працює на посаді офіціанта, тобто офіційно працевлаштована. Відповідно до листа районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 11.10.2017 року № 225/01-04 встановлено, що 10.10.2017 року спільно з працівниками служби у справах дітей районної державної адміністрації відвідано сімю [PERSON] та [PERSON], проведено бесіду з [PERSON] в результаті чого вирішено дану сімю занести до загального банку даних сімей СЖО за критерієм конфлікти в сімї, проблеми виховання дитини. На момент візиту вдома дитини не було, в будинку ведуться ремонтні роботи. На даний час місця для проживання дитини немає. Зі слів [PERSON] дитина 2 тижні проживає в бабусі. 06.11.2017 року органом опіки та піклування Заставнівської РДА дано висновок щодо вирішення спору про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю. Встановлено, що батько самовільно забрав доньку і до цього часу не повертає. Згідно акту обстеження соціально-побутових умов проживання [PERSON] в с. Остра Кіцманського району Чернівецької області, в неї задовільні умови проживання, наявні місця для відпочинку малолітньої дитини. [PERSON] має стабільний дохід та офіційно працевлаштована. Зважаючи на те, що малолітня [PERSON] потребує медичної допомоги у звязку зі станом здоровя, вважають, що мати зможе забезпечити їй належний догляд та піклування. Згідно акту обстеження умов проживання батька дитини [PERSON], виявлено, що будинок в с. Веренчанка, де останній мешкає з дитиною, непридатний для забезпечення належних умов проживання дитини. Останній в ході візиту працівників служби у справах дітей стверджував, що скоїть фізичну розправу над [PERSON], що свідчить про його агресивну поведінку по відношенню до неї. Крім того, [PERSON] не має стабільного доходу, він офіційно не працевлаштований, отримує дохід від копання колодязів у односельчан. \~ Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. \~\~\~\~Згідно\~ст.141 СК України\~мати та батько мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. На підставі\~ст.157 ч.3 СК України\~той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При цьому, батьківські права відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини, яке повинне будуватися на повазі один до одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок, а випадки обмеження або позбавлення одного з батьків права на спілкування передбачені виключно законодавчими актами. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1\~ст. 161 СК України\~встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. \~Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Також, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. \~\~\~\~ Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Суд також враховує моральні якості матері та батька їхнє бажання виховувати дітей в повноцінній сімї. А саме стосовно матері, наявність у неї умов для проживання. Вона офіційно працевлаштована, тобто має стабільний дохід, забезпечена належними умовами для проживання дитини, позитивно характеризується. При цьому суд враховує, що відповідач позитивно характеризується з місцем проживання, на обліку в лікаря психіатра на нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, не забезпечений належними умовами проживання та утримання дитини. Крім того, відповідно до листа ГУНП в Чернівецькій області від 26.01.2016 року № 512 встановлено, що з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру, винесено протокол офіційного застереження про не припустимість протиправної поведінки та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 178 ч. 2 КУпАП, що в свою чергу характеризує останнього з негативної сторони. Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання малолітньої дитини разом з матірю, і тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини, яка на момент розгляду справи, є трьохрічноговіку, зі своєю матірю. \~\~\~\~ За таких обставин суд приходить до висновку про законність позовної вимоги позивача. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved