Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить: розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 17 серпня 2002 року у Мерефянській міській раді Харківського району за актовим записом № 113; стягнути з [PERSON] кошти (аліменти) на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 ( одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 19.05.2022 року. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивуючи тим, що від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. В шлюбі однією сімєю сторони проживали з 2002 року по 2016 рік. Однак на протязі останніх кількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сімї доброзичливої сприятливої морально психологічної атмосфери. Не піклувався про матеріальне забезпечення родини та не приймав участь у витратах на утримання житла. На момент звернення до суду з позовом ведення спільного господарства припинено. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не існує, оскільки на ґрунті сімейно побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя у них виникла неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує. З огляду на те, що кожен з батьків зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач вважає за доцільне звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини. Відповідач не працює, постійного заробітку не має, а також не має інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей. В звязку з чим з урахуванням уточнень вважає, що розмір аліментів, який повинен стягуватись з відповідача на утримання неповнолітньої дини становить 1 500 (одна тисяч пятсот) гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2018 року вказана позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення зазначених недоліків. Зазначені в ухвалі недоліки усунуті. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2018 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2018 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, цивільну справу призначено до розгляду по суті. Сторони в судове засідання не зявились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином та у встановлений законом строк. Позивач \~[PERSON]надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте під час реєстрації шлюбу «Кононенко», стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500 гривень. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, якою просить розгляд справи проводити без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує, а також не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 500 гривень. В звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області 17 серпня 2002 року, актовий запис № 113, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії І ВЛ № 160115 від 17 серпня 2002 року. В звязку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача «Нетецька» змінено на «Кононенко». Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ВЛ № 264597, актовий запис № 88, видане Мерефянською міською радою Харківського району, Харківської області. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 51 Конституції України,\~статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, що сімейно шлюбні відносини між ними припинені, сім'я існує формально, відповідач не заперечує проти задоволення позову, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що спору між сторонами про місце проживання дитини, з представлених суду відомостей, не вбачається, а також не вбачається з матеріалів справи спору між сторонами щодо майна, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим під час реєстрації шлюбу «Кононенко» є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Дитина - [PERSON],\~[INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами по справі. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ст.\~23\~Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Отже, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для найкращого забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання, враховуючи обовязок, щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття та визнання відповідачем позову в частині розміру аліментів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча пятсот) гривень, щомісяця, з подальшою індексацією вказаної суми відповідно до закону. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини подана до суду 11 вересня 2018 року. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в звязку з чим з [PERSON] за вимогу про розірвання шлюбу на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок, за вимогу про стягнення аліментів на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved