Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 17 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області за актовим записом №38, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії І-ФП №110894. За час перебування у шлюбі мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини. Їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Шлюбні стосунки і спільне господарство вони перестали вести з початку липня 2018 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю за результатами\~підготовчого провадження з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 жовтня 2000 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області складено відповідний актовий запис №38 та видано свідоцтво про шлюб серії I-ФП № 110894. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №088330. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved