Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягувати від дня подачі позову до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, на даний момент не працює, отримує матеріальну допомогу по догляду за дитиною сином [PERSON], 20.05.2016року. Відповідач проживає окремо від сімї, сплачує аліменти на утримання сина, отримує дохід і має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання. Позивач [PERSON] в судове зсідання не зявилася подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вважають вимоги позивача необґрунтованими так як в шлюбних відносинах з позивачем відповідач перебував нетривалий час, крім того, він вже сплачує аліменти на утримання сина і у нього на утриманні знаходиться непрацездатний батько похилого віку, на утримання якого він також сплачує аліменти. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних обставин: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ИД №048973 від 20 лютого 2016 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №28.\~\~\~ Від даного шлюбу в подружжя є син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ИД №238832 від 31 травня 2016 року, видане Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального\~ управління юстиції у Тернопільській області. Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач коштів на утримання дитини не надає, у звязку з чим син перебуває повністю на її утриманні. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає [INFO], згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 09 серпня 2016 року, виданою відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, неповнолітній [PERSON] зареєстрований за тією ж адресою. З 11 серпня 2016 року по 20 травня 2019 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною, що підтверджується розпорядженням голови Тернопільської міської ради № 92-В від 27 липня 2016 року та довідкою від 15 серпня 2016 року №168/08-К/6, виданої відділом кадрового забезпечення Тернопільської міської ради. Згідно протоколу нейросонографії, проведеного в КУТОР «ТОКДКЛ», здійснено УЗД-обстеження [PERSON], за результатами якого встановлено ураження ЦНС гіпоксично-ішемічного ґенезу.\~ Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.11.2016року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2/9 частин усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 червня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05.12.2016року вирішено стягувати з [PERSON] в користь його непрацездатного батька [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2016року. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання у дружини-матері існує паралельно з правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину як з батька. Проте право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, відповідно до ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України. Крім цього, згідно п.1 ч.1 ст.83 Сімейного кодексу України, передбачено, якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час то рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком. Враховуючи, що поняття перебування в шлюбних відносинах «нетривалий час» є оціночним, й орієнтиром для визначення часового проміжку тривалості шлюбних відносин, який надає право одному з подружжя вимагати від іншого коштів на утримання, за аналогією закону, є положення ч.3 ст.76 Сімейного кодексу України, у якій як мінімальний закріплено 10-річний строк спільного проживання у шлюбі, суд приходить до висновку що сторони у справі [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбних відносинах досить нетривалий час, так як шлюб між ними було зареєстровано 21.11.2015року, а 22.02.2016року шлюб було розірвано; й при цьому суд враховує пояснення сторони відповідача (жодним доказом зі сторони позивачки не спростованими), що [PERSON] ще в грудні 2015 року, тобто за місяць після укладання шлюбу, залишила відповідача і без будь яких пояснень переїхала проживати до матері за адресою [ADDRESS]. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, так як судом не здобуто доказів, що відповідач має змогу надавати позивачу на її утримання аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку та що вона потребує утримання саме в такому розмірі. Крім того беручи до уваги п.1 ч.1 ст.83 Сімейного кодексу України, враховуючи, що подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed