Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням . Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 вересня 2001 року,зареєстрованого в реєстрі за № 2140, позивачу належить квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі, проте з 2014 року в ній не проживають, їх особистих речей в квартирі немає, квартиру вони в належному стані вони не підтримують, намірів подальшого користування жилим приміщенням не мають, оскільки переїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Перешкод в користуванні квартирою позивач відповідачам не чинив. Вони виїхали з квартири добровільно та забрали свої особисті речі. Оскільки за вищевказаною адресою відповідачі тривалий час не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. В добровільному порядку відповідачі з реєстраційного обліку не знімаються. Також позивач зазначає, що в майбутньому має намір продати зазначену квартиру. На підставі вищевикладеного, позивач просить в суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки до суду не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що просить зберегти право користування жилим приміщенням у дитини у разі не гарантування батьками збереження у дитини права користування іншим житловим приміщенням. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 05 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В. П., [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . 04 березня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого дружині присвоєно прізвище [PERSON] , відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 04 березня 2016 року територіальним відділом запису актів цивільного стану м. Воркути Міністерства юстиції Республіки Комі. Рішення Селидівської міської ради від 18.11.2015 № 7/1-28 бульвар Жовтневої Революції перейменовано на бульвар Шахтарської Слави. Згідно із копією довідки ОСББ «Світанок» від 03 червня 2019 року, у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , 2007 року народження. Згідно з копією акту про непроживання №45 від 06 липня 2019 року, складеного за результатами перевірки непроживання громадян за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають за зазначеною адресою з 2014 року, в квартирі відсутні особисті речі вказаних громадян, оскілки вони проживають на постійній основі в Російській Федерації. Власник квартири не перешкоджає проживанню зазначених громадян в даній квартирі. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Щодо пояснень представника третьої особи стосовно збереження за дитиною права користування жилим приміщенням суд зазначає наступне. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівского міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що дитина набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси дитини відповідача [PERSON] - [PERSON] даним рішенням не порушуються з огляду на те, що дитина у спірній квартирі не мешкає. Відповідно до ст.1 та ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Таким чином, неповнолітні діти не можуть бути самостійними відповідачами за позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. З огляду на викладене суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки реєстрація відповідачів в помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved