Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Димитровської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок, в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За життя померлий склав заповіт, яким заповів все свої майно їй, у тому числі вказаний будинок, яким він відкрито і безперервно користувався протягом усього життя, сплачував обов'язкові податки та зобов'язання за утримання домоволодіння. За змістом технічного паспорту та домової книги [PERSON] був зареєстрований за адресою розташування даного будинку та зазначений його власником. Крім нього осіб, що претендують на спадщину, не має. Після смерті батька він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на той момент не мала коштів на сплату державного мита, мешкала в іншому місті. Проте вона вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини, оскільки користується будинком для власного проживання. З метою отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно позивач просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті свого батька та визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] збільшила обсяг своїх позовних вимог та змінила предмет позову, вказавши, що [PERSON] останні два роки перед смертю мешкав разом з нею в м.Красногорівка Донецької області, був похований в м.Димитров Донецької області. На наступний день після поховання вона перевезла в м.Красногорівка речі, які належали померлому і знаходилися у зазначеному будинку, а саме: швейну та пральну машинки, телевізор, посуд. Зазначену спадщину вона прийняла згідно чинної на той час ст.549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Проте нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій, пояснивши, що житловий будинок не зареєстрований відповідно до чинного законодавства. Як з'ясувалось у БТІ, її батько, збудувавши будинок, не ввів його в експлуатацію, не отримав правовстановлюючий документ і не зареєстрував своє право власності на збудований будинок. Окрім того, у зазначеному заповіті від 13.06.1991 року у її прізвищі допущена помилка, а саме: її прізвище вказано як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», як вбачається із її паспорту. У зв'язку з вказаною помилкою стає неможливо оформити її спадкові права. Оскільки [PERSON] здійснював будівництво вищевказаного будинку згідно із законом і у неї виникли права і обов'язки забудовника, які відповідно до ст.1218 ЦК України входять до складу спадщини, позивач просить суд визнати за нею у спадковому порядку права та обов'язки забудовника на вищевказаний житловий будинок, що залишився після смерті її батька, та встановити факт належності їй заповіту від 13.06.1991 року. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі. Представник відповідача Димитровської міської ради до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Заслухавши представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про народження і шлюб позивача та смерть [PERSON] (а.с.13, 39, 40). Мати позивача [PERSON] померла [INFO], що встановлено на підставі копій свідоцтв про народження позивача та смерть [PERSON] (а.с.12, 14). Згідно за технічним паспортом, виготовленим Красноармійським бюро технічної інвентаризації за станом на 18.11.1981 року, за адресою: [ADDRESS], знаходиться житловий будинок загальною площею 48,7 кв.м, у тому числі житловою - 18,8 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, у графі власник вказаний [PERSON], даний будинок був збудований у 1948 році, решта споруд та побудов - з 1961 року по 1965 рік (а.с.17-19). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 26.08.2014 року по теперішній час фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], що встановлено на підставі довідки квартального комітету від 09.06.2015 та записів у паспорті громадянки України на ім'я позивача (а.с.10, 16). При огляді у суді архівної справи за інвентарним № 3311, сформованої комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради за адресою: [ADDRESS], встановлено, що у справі відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння за вказаною адресою, яке було збудоване на підставі виготовленого Генерального плану та договору на відновлення права забудовника від 26.07 1948 року, уладеного між [PERSON] і Новоекономічним міськкомгоспом та посвідченого 09.08.1948 року за реєстр.№ 562 державним нотаріусом державної нотаріальної контори м.Червоноармійська Сталінської області, відповідно до якого [PERSON] на підставі рішення земельної комісії від 26.07.1948 року надано у користування ділянку землі площею 1500 кв.м для забудови житлового будинку згідно доданого до договору плану. Відповідно до постанови державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори від 31.07.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO], так як спадкоємцем пропущений шестимісячний строк для подачі заяви та не надано правовстановлювальний документ на житловий будинок з реєстрацією його у відповідних органах (а.с.8). Згідно даних Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 20.08.2015 року та інформації державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори від 20.08.2015 року на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкова справа не відкривалася. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено Димитровською державної нотаріальною конторою 13.06.1991 року за реєстром № 1788 (а.с.41, 42, 43). Відповідно до копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області 13.06.1991 року за реєстровим номером 1788, [PERSON], який мешкав в [ADDRESS], все майно, належне йому на день його смерті та на яке він матиме право за законом, заповів своїй дочці - позивачу [PERSON] (а.с.15). Допитана в суді свідок [PERSON], [INFO], мешканка будинку [ADDRESS] пояснила, що позивач [PERSON], до шлюбу [PERSON], є донькою її колишніх сусідів [PERSON] з будинку [ADDRESS]. Раніше цей будинок мав номер [NUMBER]. Подружжя [PERSON] Полікарп і [PERSON] почали проживати у своєму будинку ще до 1949 року, будинок було ними збудовано. Першою померла [PERSON], потім у [INFO] помер [PERSON], на похованні якого вона була присутня. Ховала батька позивач. Всього у подружжя [PERSON] було четверо дітей, троє з них вже померли. Перед смертю [PERSON] жил в м.Красногорівка у своєї доньки [PERSON], яка останні два роки здійснювала за ним догляд. Проте ховати [PERSON] привезли до м.Димитров. Через декілька днів після поховання батька позивач завантажила батьківські швейну та пральну машинки, ковер, доріжки та зі своєю сім'єю повернулася до м.Красногорівка, де проживала. Позивач періодично приїжджала до м.Димитров і доглядала за будинком, прибираля сорну траву. Покійний [PERSON] завжди казав всім сусідям, що його будинок належить донці [PERSON]. Свідок [PERSON], [INFO], суду пояснив, що представник позивача [PERSON] - двоюрідна сестра його дружини. Інна проживала зі своїми батьками [PERSON] спочатку в м.Красногорівка, а зараз у зв'язку з проведенням АТО - в м.Димитров у батьківській хаті [PERSON], яка там після народження проживала з батьками, які померли. Першою померла мати позивача, потім у [INFO] помер батько позивача, якого ховала позивач. Перед смерю два роки померлий мешкав у своєї доньки - позивача в м.Краснагорівка, яка за ним доглядала, бо дідусь вже не ходив. Ховати його привезли до м.Димитров. Після поховання батька позивач повернулася до себе додому в м.Красногорівка. При цьому з баьківської хати вона забрала з собою пральну та швейну машинки, ковер, посуд, телевізор. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Оскільки спадщина відкрилася до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно за ст.529 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Наведені суду докази, їх аналіз, дають суду підставу вважати доведеним той факт, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її батька, померлого [INFO], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, заволодівши у встановлений законом шестимісячний строк майном померлого. Встановлення цього факту позивачу необхідно для оформлення за собою спадкових прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт», яка втратила чинність 02.06.2011 року, було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05.08.1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Судом встановлено, що померлим [PERSON] на законних підставах було збудовано житловий будинок за адресою: [ADDRESS], право власності на який оформлено ним не було. Отже у нього, як у забудовника, виникло право на отримання свідоцтва про право власності і державну реєстрацію права власності на будинок, що не було ним зроблено за життя. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов,язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно за ст.ст.177, 190 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, інше майно, результати робіт, послуги, майнові права, тощо. За приписами ч.1 ст.178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі здійснення будівництва згідно із законом та смерті забудовника, всі його права та обов'язки як забудовника, входять до складу спадщини. Згідно за п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищеприведене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На пiдставi ст.ст.529, 548, 549 ЦК Української РСР ст.ст.182, 331, 177, 178, 190, 1216, 1218 ЦК України,

Outcome: approved