Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку зареєстрований її син [PERSON], але не проживає з січня 2014 року. В січні 2014 року він виїхав з дому на заробітки й до теперішнього часу не повертався, його фактичне місцезнаходження їй невідомо. Його речей в будинку не має. Лише інколи вони спілкуються по телефону, але в добровільному порядку він з місця реєстрації знятись не бажає. У зв'язку з реєстрацією відповідача за зазначеною адресою позивач фактично позбавлена права щодо отримання субсидії на оплату комунальних послу, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та її представник до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору до судового засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, рішення просить винести на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.08.2004, посвідченим 09.09.2004 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Замарь О.О. та зареєстрованим в реєстрі за №1051, витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №107824 від 14.09.2004, витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно [NUMBER] від 21.10.2004. Як вбачається з довіди Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №1449 від 04.07.2018, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 29.06.1985 відділом ЗАГС м. Красний Луч Ворошиловградської області, свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно 22.06.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Відповідно до акту № 596 від 20.06.2018, складеного комісією у складі депутата Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області Птушко В.М., сусідів [PERSON], [PERSON], встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично не проживає з 2014 року. Це також підтверджується довідкою Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області №597 від 20.06.2018. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач в спірному будинку не проживає більше шести місяців, то він втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи намір позивача щодо усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджатися своїм майном, а також те, що відповідач був відсутній за вищевказаною адресою понад шість місяців, суд вважає відповідача [PERSON]таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «реєстрація» - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізовані соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п.п. 3,4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved