Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1990 року, в якому у них народилося двоє дітей, одна з яких є повнолітньою, а інша дитина - дочка [PERSON], [INFO], неповнолітня та яка на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що причиною розпаду сім»ї послужило те, що за час подружнього проживання між сторонами на побутовому рівні часто виникали суперечки. Окрім того, відповідач самоусунувся від виконання обов»язків батька та чоловіка, веде споживацький спосіб життя. Такі відносини призвели до того, що протягом останніх двох років припинили спілкування, подружніх відносин не підтримують, проживають окремо. Таким чином шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, залишити їй шлюбне прізвище «Фостейчук». Позивач [PERSON] на розгляд справи не з»явилася. В поданій до суду письмовій заяві просила справу слухати у її відсутності, при цьому зазначила що позов підтримує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України, відповідно до якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії І-ИД № 479503, виданого 20 квітня 1990 року Мельнице Подільською селищною радою народних депутатів Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 20 квітня 1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №5. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Фостейчук». В шлюбі у них народилося двоє дітей, з них одна дитина є повнолітньою, а інша дитина дочка дочка [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, такі не підтримують, протягом двох останніх років проживають окремо. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved