Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Старобільської міської ради Луганської областіпро визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Старобільського районного суду від 14.06.2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 14 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.01.2006 року, номер витягу 9554100. У зазначеному житловому приміщенні також зареєстровані: її сестра відповідачка 1 - [PERSON] , відповідачка 2 - [PERSON] та відповідач 3 - [PERSON] . На теперішній час відповідачі у квартирі не проживають на протязі п`яти років, що підтверджується Довідкою голови вуличного комітету від 28.04.2021 року. Зазначає, що з моменту добровільної зміни відповідачем [PERSON] місця проживання та до цього часу, вона неодноразово зверталася до останньої з вимогою знятися з реєстраційного обліку, але відповідачка відмовляється. Відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] також добровільно змінили місця проживання, вивезли свої речі. Вона неодноразово зверталася до них з проханням знятися з реєстраційного обліку, але відповідачі відмовляються зробити це добровільно. Вона сама сплачує послуги за електро та газопостачання, відповідачі ніякої участі в утриманні даного житла не приймають та ним не користуються. Вона не має можливості отримувати субсидію на комунальні платежі. Крім того, відповідачі повідомили їй, що добровільно з реєстраційного обліку зніматися не будуть, і що нехай з приводу цього буде прийнято відповідне судове рішення. З огляду на це, вважала, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мають бути визнані судом такими, що втратили право на користування даним житлом, та їх повинно бути знято з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі (а.с.2-7,64). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на що до суду надіслала заяву, в якій прохала справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, прохала суд позов задовольнити (59, 83,84-87). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на що до суду надіслала заяву, в якій прохала суд справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, прохала суд позов задовольнити (60, 65,66-75). Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на що до суду надіслав заяву, в якій прохав справу розглянути без його участі, позов визнав в повному обсязі, прохав його задовольнити (61, 76,77-83). Відповідач - Старобільська міська рада Луганської області в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на що до суду надала заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача (а.с.62,63). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом встановлено, що згідно копії Договору дарування квартири від 14.10.2003 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М за № 3330 (а.с.13-14) та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від № 9554100 від 12.01.2006 року (а.с.15), [PERSON] дійсно є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Форма власності: приватна, частка 1/1. Згідно Домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-12). Згідно Довідки, виданої Виконавчим комітетом Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області № 108 від 28.04.2021 року [PERSON] , остання дійсно мешкає в [ADDRESS] та має склад сім`ї: сестра - [PERSON] , [INFO] , за даною адресою зареєстрована, але з березня 2014 року фактично не мешкає, донька - [PERSON] , [INFO] , за даною адресою зареєстрована, але з 2016 року фактично не мешкає, син - [PERSON] , [INFO] , за даною адресою зареєстрований, але з 2016 року фактично не мешкає (а.с.43). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 25.05.2021 року, складеного депутатом Старобільської міської ради Живагою М.О., за участю членів комісії [PERSON] , [PERSON] , щодо факту проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , було встановлено, що даною адресою зареєстровані [PERSON] , 1978 року народження, яка там не проживає з 2014 року, [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 1995 року народження, які зареєстровані за даною адресою та не проживають з 2016 року (а.с.44). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідачів, суд зазначає наступне. За змістом ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 33, 34, 36 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ст. 55 Конституції України та положень ст. ст.4,13,19,78,81 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги відсутність відповідачів в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачі надали заяви в яких позовні вимоги визнали в повному обсязі і просять суд справу розглянути без їх участі (а.с.65,76,83). На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачка [PERSON] з березня 2014 року та відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2016 року дійсно не проживають у вищевказаній квартирі позивача, чим створюють перешкоди у володінні та користуванні майном, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню.

Outcome: approved