Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала в шлюбних відносинах з 1995 року по 2002 рік. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON]. Який на даний момент навчається на 2 курсі Вінницького Торговельно-Економічного Інституту Київського Національного Торговельно-Економічного Університету на факультеті економіки маркетингу та менеджменту, де навчається на денній бюджетній основі. У 2002 році позивач зареєструвала шлюб із [PERSON], змінила прізвище на прізвище чоловіка, народила в шлюбі доньку [PERSON]. Шлюб з [PERSON]В, розірвано у 2009 році, і позивач не отримує від нього аліментів. Позивач працює, має важке матеріальне становище, тому просить стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина до закінчення ним навчання. Позивач [PERSON], подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, а саме через оголошення в газеті «Вінничина» №76 від 02.10.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], який наразі являється повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, за загальним правилом, батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тобто до 18 років. Проте, існують випадки, коли право на утримання мають також повнолітні діти, як це передбачено ст. 199 СК України. Підставою виникнення обов'язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей в даному випадку є такий склад юридичних фактів: походження дітей, продовження повнолітніми дітьми навчання, потреба повнолітніх дітей у зв'язку з продовженням навчання в матеріальній допомозі, здатність батьків таку допомогу надавати. Сукупність цих фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов'язання. У разі відсутності хоча б одного з наведених вище фактів аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. У випадку наявності зазначених підстав, батьки зобов'язані утримувати дитину, яка навчається, до досягнення нею 23 років. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналогічне роз'яснюється Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, позивачкою заявлена вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], на період його навчання у вищому навчальному закладі в розмірі ? частини усіх видів його заробітку але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. Відповідно до довідки Вінницького торговельно-економічного інституту № 199, [PERSON] є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету економіки, маркетингу та менеджменту (а.с. 6). Згідно довідки ЖЕО від 06.08.2015 року № 3159, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON] власник, [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] онук, [PERSON] онука (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ № 017403, [PERSON] народився [INFO], батьком якого є: [PERSON], а матірю: [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 30.11.2001 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу, прізвище громадянки [PERSON] (а.с.5). В теперішній час відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги позивачці на навчання повнолітньої дочки. Згоди про участь кожного з батьків у витратах на утримання повнолітньої дитини сторони між собою не досягли. Син сторін, [PERSON], навчаючись у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, не в змозі мати самостійний заробіток, через постійну зайнятість у навчальному процесі і тому потребує матеріальної допомоги до отримання відповідної спеціальності у вищому навчальному закладі. Таким чином, враховуючи насамперед інтереси дитини, її матеріальне благополуччя, прагнення отримати освіту, а також приймаючи до уваги матеріальне становище сина сторін, а саме те, що не має доходу, матеріально-побутові умови задовільні і матеріальне становище відповідача, який є працездатним, в змозі надавати посильну допомогу сину, та крім цього, виходячи із принципу розумності й справедливості, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання у вищому навчальному закладі, слід задовольнити, стягнувши з відповідача [PERSON], аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], до закінчення им навчання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до 23 річного віку, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Крім того, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 10.08.2015 року. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, останній згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави в сумі 243, 60 грн.

Outcome: approved