Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач в обґрунтування вимог вказує, що 07 квітня 2015 року між нею та відповідачем, було досягнуто домовленості про купівлю-продаж будинку, який розташований по вул. Слобідська, 35 в с. Адамівка Любашівського району. При укладені угоди ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу житлового будинку, зокрема щодо ціни - 39000 грн., передачі будинку у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі. В нотаріальній конторі нотаріус не зміг посвідчити угоду даного будинку, так як у свідоцтві про право власності на даний будинок від 07.02.2012 р. не було зазначено адресу будинку та нотаріус рекомендував звернутися до сільської ради за довідкою щодо присвоєння адреси будинку, а після цього в реєстраційну службу. На підтвердження і на виконання угоди вона сплатила відповідачу 39\~000 грн. та оскільки відповідач є людиною похилого віку, вони домовилися, що вона за його дорученням подасть документи на присвоєння адреси будинку, після чого він приїде разом із нею до нотаріуса. Вона зазначені умови виконала, але відповідач, який проживає вже в іншому районі, посилаючись на поганий стан здоров»я відмовляється приїжджати до нотаріуса. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати угоду купівлі-продажу будинку дійсною та визнати право власності на зазначений будинок із господарськими будівлями. Позивач [PERSON] згідно заяви просила справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився , про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином , що підтверджується поштовим повідомленням. Оскільки від відповідача заперечень на позов не надходило, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положенням ст.224 ЦПК України, \~на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого. Факт, що [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по вул.Слобідська, 35 в с. Адамівка Любашівського району Одеської області підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Любашівського РБТІ /а.с.7-14/, Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобовязується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Із розписки від 07 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в розмірі 39000 грн. за проданий житловий будинок в с.Адамівка Любашівського району /а.с.6/. Як зазначає позивач, в нотаріальній конторі нотаріус не зміг посвідчити угоду щодо купівлі продажу даного будинку, так як у свідоцтві про право власності на даний будинок від 07.02.2012 р. не було зазначено повну адресу будинку та нотаріус рекомендував звернутися до сільської ради за довідкою щодо присвоєння адреси будинку. За дорученням відповідача, позивач подала необхідні документи на присвоєння адреси будинку, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.7/. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Положенням ст.657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.220 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки до ст.657 ЦК України 02 грудня 2010 року були внесені зміни відповідно до яких угода купівлі-продажу нерухомого майна підлягає лише нотаріальному посвідченню і не підлягає державній реєстрації, потрібно застосовувати закон чинний на момент вчинення правочину. Тобто до угод купівлі продажу нерухомого майна вчинених після 02.12.2010 року застосовується стаття 220 ЦК України. З огляду на те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору щодо купівлі-продажу будинку, суд приходить до висновку визнати угоду купівлі-продажу будинку дійсною та визнати за позивачем право приватної власності на вказаний будинок. На підставі викладеного та

Outcome: approved