Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В позові посилається на те, що 22.06.2006 року між КС «Хімзавод» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №00237. Згідно укладеного договору відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% річних з кінцевим терміном повернення 21.06.2011 року. Відповідно до змін до договору 28.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 85000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 27.08.2011 року Також вказує на те, що згідно п. 2.6 договору, у випадку якщо позичальник не повертає суму основного боргу у термін, визначений угодою, відсоткова ставка за кредитом з цього моменту збільшується до 95 % річних. Крім того вказує в позові на те, що в рахунок забезпечення зобов'язання, 22.06.2006 року між КС «Хімзавод» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та доповненням від 28.08.2006 року. Згідно вказаного договору відповідачі виступили майновими поручителями та зобов'язалися, в межах вартості предмету іпотеки, відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитними договором. В позові вказує на те, що відповідачі неналежним чином виконують взяті на себе зобов'язання і у зв'язку з чим, станом на 20.10.2014 рік за ними утворилась заборгованість в сумі 228823,47 грн. яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 46255,00 грн. та заборгованості по відсотках в сумі 182568,47 грн. Посилається на те, що між нею та КС «Хімзавод» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно з яким [PERSON] набула права вимоги за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на предмет іпотеки і за його рахунок задовольнити свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі. Просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за кредитним договором №00237 від 22.06.2006 року в сумі 228823,47 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру [ADDRESS], загальною площею 74,5 кв.м., що належить відповідачам, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному об'ємі. Просить його задовольнити. Відповідачі та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та подав до суду заперечення на позов. Вказує на те, що дійсно між КС «Хімзавод» та [PERSON], був укладений кредитний договір від 22.06.2006 року №00237, до якого 28.08.2006 року було внесено зміни про збільшення розміру наданого кредиту. Так згідно вказаного договору відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 85000,00 грн. зі сплатою 36% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.08.2011 року. Будь-яких інших додаткових угод на підставі яких видавалися кошти в сумі 9000,00 грн. та 2500,00 грн. між ними не укладалися, тому приєднання зазначеної суми до виданого кредиту та нарахування відсотків на неї є безпідставним. Також вказує на те, що відповідачкою [PERSON], за квитанціями які в неї збереглися, погашено тіло кредиту на суму 52515,00 грн., а тому вважає що розрахунок позивача від 06.10.2014 року не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того вказує на те,що позивач пропустив строк позовної давності, в межах якої особа може звернутися з вимогою до суду про захист свого права, оскільки даний строк сплив 27.08.2014 року, а позовна заява подана 19.11.2014 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Просить відмовити в позові у зв'язку з пропуском строків давності. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що згідно кредитної угоди №00237 від 22.06.2006 року та зміни до кредитної угоди від 28.08.2006 року укладеного між КС «Хімзавод» та відповідачем [PERSON] остання отримала кредит в розмірі 85000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 27.08.2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Також встановлено, що отримання будь-яких інших сум відповідачем [PERSON], за вказаною кредитною угодою, не підтверджується жодним доказом. Наявність видаткових касових ордерів від 27.06.2007 року на суму 9000,00 грн. та від 06.07.2007 року на суму 2500,00 грн. не свідчать про отримання відповідачем вказаних коштів в межах даного кредиту, оскільки його умови не передбачають кредитної лінії, а додаткові угоди про збільшення суми кредиту на вказані суми не укладались. Згідно договору про відступлення права вимоги укладеного між позивачем та КС «Хімзавод» від 20.10.2014 року, до [PERSON] перейшло право вимоги за кредитною угодою. Крім того судом встановлено, що відповідач [PERSON], погасила заборгованість по тілу кредиту і відсоткам на суму 52081,48 грн., згідно квитанцій які в неї збереглися. Судом не береться до уваги в якості належного доказу, наданий позивачем розрахунок заборгованості, щодо суми кредиту, оскільки він є не зрозумілим, так в даному розрахунку не враховано вищевказані кошти внесені позивачем та додано суми 9000,00 грн. та 2500,00 грн. , а всього 11500,00 грн., які не відносяться до даного кредиту. Також судом встановлено з графіку погашення заборгованості, що останнє погашення боргу за даним кредитом відбулось 28.09.2010 року. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора, у відповідності до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що відповідно до умов договору, КС «Хімзавод» надав позичальнику кредитні кошти на строком до 27.08.2011 року. Наявність договору відступлення права вимоги між позивачем та кредитною спілкою, не є безумовною підставою для поновлення для позивача строку звернення до суду. Також встановлено, що позивач 19.11.2014 року звернувся з позовом за захистом своїх прав до суду і заяви про поноалення сроку не подавав ані при зверненні до суду, ані в ході судового розгляду. Як вбачається із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з приводу захисту свого права без поважних причин, з заявою про поновлення пропущеного строку не звертався, а тому в позові [PERSON] слід відмовити за спливом позовної давності.

Outcome: dismissed