Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 19.05.2008 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. 15.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач з грудня 2015 року по теперішній час за місцем її проживання не мешкає, наскільки відомо позивачу, відповідач мешкає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Всі комунальні послуги позивач сплачує сама. Оскільки відповідач більше 6 місяців без поважної причини не проживає у належній їй квартирі, просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з*явилась, про час та місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні вимог у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, просив суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Не заперечував про розгляд справи стосовно відповідача у порядку заочного провадження. Відповідач до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності у судовому засіданні від відповідача до суду не надходило. Враховуючи позицію представника позивача, що відповідач неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду за його участі справи, суд вважає можливим розглянути справу заочно і за відсутності позивача та відповідача. Свідки [PERSON], яка є матір*ю позивача та [PERSON], яка підтримує дружні відносини із сім*єю позивача, в судовому засіданні підтвердили відсутність відповідача у належній позивачу квартирі з грудня 2015 року, а саме, з часу розлучення позивача з відповідачем. Показали, що відповідач виїхав зі спірної квартири самостійно, забрав свої речі і після цього не намагався вселитися у квартиру позивача. Чому він за власним бажанням не знявся з реєстрації у квартирі позивача, пояснити не можуть. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши надані суду письмові документи, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні обставини. Квартира [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВСВ № 949302, виданого 11 травня 2005 року приватним нотаріусом С.Г. Багатовим. (а.с. 8). Відділом реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області 19.05.2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. 15.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9-10). Згідно з актом координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирнограда від 19.07.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає з грудня 2015 р. по теперішній час (а.с. 11). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. А частина четверта статті 156 Житлового кодексу України передбачає збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, або квартири. Члени сім*ї власника житла (у тому числі і колишні), втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що закріплено у частині другій статті 405 Цивільного кодексу України. Таким чином при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника (у тому числі колишнього) права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Під час розгляду справи судом не виявлені поважні причини не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації, але, при зверненні до суду позивачем не дотримано вимог частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, оскільки на дату подачі даного позову до суду, з часу залишення відповідачем квартири позивача, один рік ще не сплинув. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed