Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 31 серпня 1996 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1538. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31 серпня 1996 року уклала з відповідачем шлюб, від якого народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та [PERSON], [INFO]. Проте, протягом останніх пяти років сімейне життя між ними погіршилося, відповідач часто йшов з дому, внаслідок чого між ними втрачено почуття довіри, любові та поваги, що і остаточно призвело до розпаду сімї. З січня 2019 року вони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Переконана, що сімя розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а збереження суперечитиме їх інтересам. Позивач у судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. У звязку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 31 серпня 1996 року, зареєстрували такий у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №1538. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, та [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 768, 40 грн., а відтак останній необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 384, 20 грн., а решту судових витрат у розмірі 384, 20 грн. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved