Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 19.10.1969 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Лубянською сільрадою зроблено відповідний запис за №15. Дружині присвоєно прізвище «Рябець». 11.06.1971 року від цього шлюбу народився син [PERSON], про що [PERSON] районним відділом ЗАГС зроблено запис №61. 17.04.1981 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що [PERSON] районним відділом ЗАГС зроблено запис за №21. 20.10.1981 року рішенням Веселинівського народного суду було вирішено розділити між сторонами будинок по вул. Перемоги, 20 в смт. Веселинове Миколаївської області. В порядку поділу виділити [PERSON] 58/100 ідеальної частки, передати у реальне користування [PERSON] 42/100 ідеальної частки. 10.03.1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на чоловікове «Глущенко». 16 січня 2006 року в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], про що Ставківською сільською радою Веселинівського району миколаївської області було зроблено відповідний актовий запис №01. Після смерті [PERSON] 16.01.2006 року, прийняв у спадщину 58/100 частки на будинок її син [PERSON] у силу ст. 1268 ЦКУ, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (спадкова справа не відкривалась). Після смерті [PERSON] 21.12.2010 року, прийняв у спадщину 58/100 частки на будинок його батько [PERSON] у силу ст. 1268 ЦКУ, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (спадкова справа не відкривалась). Після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці першої черги , право на спадкування отримала [PERSON], якій померлий доводиться рідним дядьком (рішення Веселинівського районного суду по справі №472718/17 від 13.09.2017 року про встановлення факту родинних відносин). При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила задовольнити вимоги позивача, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набув права власності на житловий будинок, це його право ніким не заперечене, не оскаржене, не скасоване. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про визнання позову та про слухання справи у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 1969 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] про що Луб'янською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено відповідний запис №15 та видано свідоцтво про одруження серії ІІ-ЯК №0123274 /а.с. 7/. Від шлюбу у них 11 червня 1971 року народився син [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126,133,135 СК України /а.с.8/. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП №314962 між [PERSON] та [PERSON] 17.04.1981 року шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №21 та після розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище «Нагорская» (рос. мовою) /а.с.9/. Рішенням Веселинівського народного суду Миколаївської області 20 жовтня 1981 року було вирішено питання розподілу житлового будинку між [PERSON]І та [PERSON], який знаходиться за адресою: вул. Перемоги, 20 смт. Веселинове Миколаївської області. Згідно якого [PERSON] виділено 58/100 ідеальної частки та передано у реальне користування [PERSON] 42/100 ідеальної частки /а.с.10/. 10.03.1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Глущенко» про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №3 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП №279168 /а.с.11/. Згідно довідки [PERSON] селищної ради №2026/02-12 від 02.07.2018 року та даних будинкової книги, за адресою смт. Веселинове, вул. Перемоги, 20 проживали та були зареєстровані: [PERSON] з 13.08.1976 року по день смерті 18.11.2016р.; [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) [PERSON] зареєстрована з 17.02.1982 по 24.07.1999 року, а з травня 2005 року до дня смерті 16.01.2006 року проживала, але не була зареєстрована; [PERSON] з 13.08.1976 року по день смерті 21.12.2010 року. 16 січня 2006 року в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], про що 17.01.2006 року Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №01, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №025056. /а.с.15/. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON], в тому числі і на 58/100 частки будинку за адресою Миколаївська область\~Веселинівський район\~смт.\~Веселинове вул.\~Перемоги №20, як такий що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №52801354 від 31.07.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] не зареєстрував право власності на 58/100 частки вищевказаного будинку, яка йому належала в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON]. 21 грудня 2010 року в смт. Веселинове Миколаївської області помер [PERSON], про що 25 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №134, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №130777. /а.с.16/. Після смерті [PERSON], прийняв у спадщину 58/100 частки на будинок його батько [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ст. 1261 ЦК України). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №52801302 від 31.07.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. За життя [PERSON] не зареєстрував право власності на 58/100 частки вищевказаного будинку, яка йому належала в порядку спадкування за законом після смерті свого сина [PERSON], яку останні успадкував після смерті своєї матері [PERSON]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 08 листопада 2016 року помер [PERSON], про що 25 січня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №01, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №254886. /а.с.17/. На день смерті [PERSON] мав право власності на будинок за адресою: вул. Перемоги,20, смт. Веселинове Веселинівського району в розмірі 42/100 частки у порядку поділу спільно нажитого майна подружжя (за рішенням Веселинівського народного суду Миколаївської області 20 жовтня 1981 року), та на 58/100 частки у порядку спадкування після смерті сина [PERSON], тобто був одноосібним власником. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Перемоги,20, смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області. За життя [PERSON] заповіт не склав. Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 13.09.2017 року №472/718/17 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме те, що померлий [PERSON] доводиться рідним дядьком [PERSON] /а.с. 18/. Тому відповідно до ст. 1270 ЦК України [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області, подавши 05.04.2017 року заяву про прийняття спадщини, після чого нотаріусом було заведено Спадкову справу №69 (витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі №47335216 від 05.04.2017 року) /а.с.19/. Судом було витребувано спадкову справу №69/2017 після смерті [PERSON], та встановлено, що [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області про прийняття спадщини, в свою чергу їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: смт. Веселинове вул.. Перемоги, 20 Миколаївська область з причин відсутності правовстановлюючого документу про належність спадкового майна спадкодавцеві. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, в позасудовому порядку позивач з незалежних від неї причин позбавлена можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до абз.8 п. 3.1 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року (далі Інструкція), Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. Відповідно до Додатку 1 пунктів 25 Інструкції, правовстановлюючим документом, на підставі якого провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР є зокрема: Рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення. Відповідно до довідки [PERSON] філії ММБТІ №49 від 29.03.2017 року, власник житлового будинку за адресою: вул. Перемоги, 20 смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, станом на 28.12.2012 року незареєстрований. [PERSON] 58/100, [PERSON] -42/100 на підставі рішення Веселинівського народного суду від 20.10.1981 року взято до відома [PERSON] філією ММБТІ 03.02.2017 року. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення. (ст. 1265 ЦК України). Рідна племінниця відноситься до п'ятої черги спадкування, як родичка 3-го ступеня споріднення. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, позивач прийняла спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить їй з часу її відкриття. Таким чином [PERSON] успадкувала будинок після смерті рідного дядьки [PERSON], який належав йому на підставі рішення Веселинівського народного суду Миколаївської області від 20.10.1981 року в частці 42/100, а також 58/100 частки, яку [PERSON] успадкував після смерті свого сина [PERSON], яку останній успадкував після смерті своєї матері [PERSON]. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову.

Outcome: approved