Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення витрат на лікування, в якій зазначає, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1991 року. З вересня 2019 року сторони припинили спільне проживання, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу сторони мають одну спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Дочка працює медичною сестрою в поліклініці КП «Слабожанська центральна лікарня» Слабожанської селищної ради. Позивач вказує, що на теперішній час вона проживає разом з дочкою за адресою: [ADDRESS] . Позивач також зазначає, що відповідно до виписок із медичної карти хворого, вона має захворювання, які потребують значних витрат на лікування, операції та реабілітацію. За станом здоров`я вона не працює з 2015 року, коли чоловік сам запропонував залишити їй роботу після тривалої хвороби. За останній рік стан її здоров`я значно погіршився. Матеріальної допомоги від відповідача з липня 2019 року вона жодного разу не отримувала. На даний час вона має більше 33 років робочого стажу, але далі працювати повноцінно не має можливості за медичними показниками. Пошук роботи безуспішний, враховуючи стан здоров`я, вимушені часті госпіталізації у лікарні, вік та ситуацію безробіття у країні. Окрім цього, позивач зазначає, що у 2020 році вона була 4 рази госпіталізована до лікарні. Загальна сума витрат на лікування складає близько 57987 грн., в тому числі їй були призначені ліки для подальшого амбулаторного лікування на суму 10500 грн., на що вона була вимушена брати кошти в борг. У березні 2020 року їй була призначена планова операція з видалення кісти печінки та у зв`язку із загостренням виразки ДПК, операція була відстрочена до покращення після курсу лікування та стабілізації стану здоров`я. Точної ціни операції з видалення кісти печінки лікарі не оголошують, оскільки це індивідуальна ситуація. Станом на вересень 2020 року вартість операції складала від 10000 грн. до 20000 грн., не враховуючи подальшу реабілітацію. У червні 2020 року позивач звернулася до лікаря з приводу хронічного болю у спині, який має виснажуючий характер. Після амбулаторного лікування в липні 2020 року вона була госпіталізована у неврологічне відділення Слабожанської лікарні, та у зв`язку із загостренням хвороби була направлена на консультацію та лікування в вертеброневрологічне відділення КП «ДОЕЛ ім. Мечнікова». В серпні 2020 року вона звернулася до поліклініки «Інституту гастроентерології НАМИ України» з приводу загострення язви ДПК, звідки була направлена у відділення захворювань шлунку і ДПК. Позивач вказує, що відповідач з 2014 року отримує пенсію в розмірі близько 11000 грн. станом на 2020 рік, а з 2017 року отримує соціальні виплати по втраті працездатності на виробництві, 100% компенсації на ліки та щорічну компенсацію на оплату за газ, а також отримує заробітну плату за роботу охоронцем в охоронній фірмі. Крім цього, відповідачу за місцем реєстрації у [ADDRESS] належить 1/2 частина домоволодіння та 1/2 частина земельної ділянки. Мати відповідача живе з дорослим, працюючим онуком разом у будинку, ще в тому ж місті проживає її рідна молодша сестра. Отже мати відповідача не самотня та не кинута. Отримує пенсію за віком та є співвласником двох квартир та приватного будинку на земельній ділянці. Квартири надаються в оренду, отже має додатковий дохід, окрім пенсії, та не знаходиться на утриманні відповідача. До того ж, позивач зазначає, що усі спроби звернутися до відповідача з проханням надати матеріальну допомогу в порядку ст. 90 СК України, зі сторони відповідача проігноровані. Вона ж потребує значних витрат на лікування та реабілітацію, не має можливості працювати, інших доходів не має. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на лікування, пов`язані з хворобою у розмірі 28993 грн. та судовий збір у розмірі 908 грн.. 01.07.2021 року відповідач [PERSON] засобами поштового зв`язку подав до суду відзив на позовну заяву, з доказами надсилання відзиву позивачу, в якому просив в позовних вимогах [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що посилання позивача у заяві на норми ст.ст. 75, 90 СК України є безпідставні, адже вони стосуються дружини та чоловіка, а не колишнього подружжя. Відповідач вказує, що він сам потребує значних коштів на лікування маючи професійне захворювання, отримане в результаті 17 років праці у вугільній промисловості, а саме в шахті, та на його утриманні знаходиться його літня мати, якій рекомендовано денний догляд вдома після складних операцій на очах. Також, починаючи з 2019 року він регулярно перераховував на карту дружини та дочки гроші в розмірі близько 30000 грн.. Крім того, відповідач вказує, що він вимушений, у зв`язку з професійним захворюванням, більшість своєї пенсії витрачати на оплату свого лікування, оскільки загострення професійного захворювання відбувається постійно (а.с. 75-116). 06.07.2021 року позивач [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, з доказами направлення відповіді на відзив засобами поштового зв`язку відповідачу, в якій просила суд врахувати медичні показники та призначення їй постійного прийому ліків та майбутнє дороге життєво важливе оперативне втручання, прийняти справедливе рішення щодо виплати частини витрат на лікування і задовольнити позов в повному обсязі. Позивач вказує, що предметом спору є стягнення частини витрат на лікування за період, коли сторони перебували у шлюбі, коли вона захворіла та їй знадобилося лікування і вона вимушена була брати кошти в борг. 16.03.2015 року у зв`язку із скороченням штату її було звільнено з посади головного економіста відділу заставного майна Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та вона була зареєстрована з 17.04.2015 року по 13.08.2015 року у Дніпропетровському районному центрі зайнятості. Також, позивач зазначає, що у відповідача є фінансова можливість виплачувати в повному обсязі частину витрат на її лікування колишньої на даний час дружини за період шлюбу, коли вона хворіла, оскільки відповідач отримає пенсію, страхові виплати щодо втрати професійної працездатності та заробітну плату. Щодо витрат на лікування відповідача, то останнім не надано жодного звіту про витрати на ліки та обстеження, тобто не має доказів щодо витрат відповідачем на своє лікування. Окрім цього, позивач зазначає, що відповідачем щомісячно перераховувались кошти на її рахунок для оплати комунальних послуг в той термін, коли відповідач проживав разом з дружиною та дочкою. Останні два перекази були перераховані ним за її проханням на обстеження та лікування, оскільки в той час вона знаходилась на лікуванні у хірургічному відділенні ЦРБ. Позивач вказує, що відповідно до вимог ст. 90 СК України дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних з хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Подружжя взаємозобов`язані, тобто обов`язок покладається на обох з подружжя рівною мірою (а.с. 121-137). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше, 12.11.2021 року, засобами електронного зв`язку надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 205-206). Крім того, 16.11.2021 року засобами електронного зв`язку надіслала письмову заяву про відмову від виклику свідків, в якій просила не задовольняти її клопотання про виклик свідків, оскільки сторона відповідача відмовляється від виклику та допиту свідків (а.с. 208). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та про часткове визнання позовних вимог, де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме витрати на лікування згідно з чеками, в іншій частині позовних вимог просив відмовити, клопотання про виклик свідків просив залишити без задоволення (а.с. 207). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 02.11.1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 02.11.1991 року відділом ЗАГС м. Тернівка, Дніпропетровської області (а.с. 14). Згідно з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 р., яке набрало законної сили 12.03.2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 83, 84, 153, 154). Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 23.07.1992 року відділом ЗАГС м. Тернівка, Дніпропетровської області (а.с. 15). Згідно з актом про фактичне місце проживання від 02.08.2021 року, складеного [PERSON] в присутності трьох свідків, в кв. [ADDRESS] , станом на липень 2019 року фактично мешкали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 155). Відповідно до витягу з трудової книжки позивача, [PERSON] звільнена 16.03.2015 року з посади головного економіста відділу заставного майна Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 133). Згідно з виписними епікризами та виписками з медичної картки стаціонарного хворого за період 2015 та 2019 років, позивач проходила лікування ДУ «Інституту гастроентерології НАМИ України» (а.с. 135), КП «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради (а.с. 134), КЗ «Дніпропетровська ЦРЛ» ДОР» (а.с. 136-137). Крім того, за період перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі позивач у 2020 році проходила лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозами: хронічний панкріатит; хронічний холецистит; кісти печінки; хронічна вертеброгенна люмбоішалгія зліва, стаціонарна фаза зі стійким та м`язово-тонічним синдромом, порушення статико-динамічної функції хребта І-ІІ ст.на фоні ОХЗ попереково-крижового відділу хребта, грижі диску L4-L5, ретролістезу, про що свідчать виписка ДУ «Інституту гастроентерології НАМИ України» із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] (а.с. 16-17), виписний епікриз КП «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради (а.с. 18), виписка із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , видана КП « Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова» ДОР» (а.с. 19), медичним висновком № 1118 КП «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради (а.с. 23), що не заперечується відповідачем. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на витрати, пов`язані з лікування позивача у 2020 році не надає. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Покладаючи взаємний обов`язок на кожного з подружжя брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою іншого, законодавець у статті 90 СК України не визначив чітко ніяких умов для покладення такого обов`язку. Зокрема, відповідно до вказаної правової норми такий обов`язок не обумовлено потребою хворого подружжя в матеріальній допомозі і можливістю другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Обов`язковому доведенню у вирішенні такого спору підлягають обставини щодо розміру та джерела цих витрат, а також їх підтвердженість належними і допустимими доказами. Тому, виходячи безпосередньо з диспозиції норми закону, якою врегульовані спірні правовідносини на час їх виникнення та перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, такий обов`язок обумовлений лише наявністю хвороби, потребою у її лікуванні та понесеними на це витратами хворого. Закон встановлює обов`язок дружини, чоловіка брати участь у тих витратах, які пов`язані з обставинами негативного характеру. Перелік обставин є вичерпним. Підставою для виникнення обов`язку є витрати у зв`язку з будь-яким захворюванням або каліцтвом. Втім, обов`язок не пов`язується з втратою працездатності. Хвороба або каліцтво і пов`язані з ними витрати мають бути підтверджені відповідними доказами, а саме: медичною довідкою, призначеннями лікаря та рахунками про оплату. Витрати можуть здійснюватися на придбання ліків, дієтичного харчування, санаторно-курортне лікування, протезування, оплату стороннього догляду тощо. Дружина, чоловік можуть вимагати участі другого з подружжя у фактично понесених або майбутніх витратах на лікування. Якщо один з подружжя вимагає покриття майбутніх витрат, він має надати суду розрахунок і обґрунтування їх передбачуваного розміру. Залежно від конкретних обставин витрати можуть бути разовими, періодичними або постійними. Стягнення судом коштів на лікування протягом певного строку не виключається. В будь-якому випадку розмір коштів має визначатися судом у твердій грошовій сумі. Частиною ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з хворобою, позивач посилалась на те, що у зв`язку із лікуванням позивачем були понесені витрати на придбання медичних препаратів та проведення лабораторних досліджень і послуги МРТ (а.с. 27-43). Медичні препарати придбавалися позивачем у 2020 році за власні кошти на підставі призначень та рекомендацій лікарів, про що не заперечує відповідач. Згідно з розрахунком витрат на лікування та обстеження, сума понесених позивачем витрат на обстеження складає 4364,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 27-34); на лікування 18123,00 грн., що підтверджується фіскальними чеками та квитанціями до прибуткового ордеру (а.с. 35-43). Позивач зазначає, що майбутні витрати на лікування, оперативне втручання та реабілітацію складають 25000 грн.; витрати на амбулаторне лікування складають 10500 грн.. Загальна сума витрат складає 57987 грн. (а.с. 25), однак на їх підтвердження не додає до позову належних і допустимих доказів. Отже, з наданої позивачем медичної документації вбачається, що [PERSON] дійсно має вказані захворювання, для лікування яких останній необхідна низка медичних препаратів. Однак, позивач просить стягнути з відповідача половину майбутніх витрат на лікування, оперативне втручання, реабілітацію в розмірі 25000 грн. та половину витрат на амбулаторне лікування в розмірі 10500 грн., що виключає обов`язок відповідача в розумінні ст. 90 СК України, оскільки на час ухвалення рішення сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, а тому не є чоловіком і дружиною та вказані витрати позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, суд враховує, що відповідач звільнений 22.11.2016 року з посади майстра гірничого підземного з повним робочим днем у шахті ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 85-86) та згідно з довідкою Міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААА № 075774 від 04.03.2019 року, [PERSON] відповідачу встановлено 40% втрати професійної працездатності (а.с. 24), у зв`язку з чим, відповідач проходить періодичне лікування, про що свідчать виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) за 2018, 2020 роки, а також медичний висновок № 90 від 24.01.2017 року Державної установи «Українська НДІ промислової медицини» (а.с. 87-98), однак доказів щодо понесених витрат на лікування, відповідачем до суду не надано. Що стосується доводів відповідача про те, що на його утриманні знаходиться його літня мати, суд не приймає до уваги, оскільки доказів щодо підтвердження вказаної обставини відповідачем не надано. Однак, суд приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві та доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, що відповідачем надавалась позивачу матеріальна допомога та відповідач перераховував на рахунок позивача та на рахунок їхньої доньки кошти у 2019 році, про що свідчать платіжні доручення АТ КБ «Приватбанк» за період з квітня по серпень 2019 року (а.с. 101-114). З огляду на викладене, приймаючи до уваги норми ст. 90 СК України, діючої у період спірних правовідносин, а саме те, що чоловік взаємно зобов`язаний брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою другого з подружжя, враховуючи те, що шлюб між сторонами розірваний за рішенням суду від 09.02.2021 року, у зв`язку з чим сторони не є подружжям в розумінні ст. 21 СК України, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення майбутніх витрати на операцію, реабілітацію та амбулаторне лікування в розмірі 25000 грн. та 10500 грн. стягненню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: partial