Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 09.06.1984 року, від даного шлюбу [INFO] року народилась донька [PERSON]. З 2017 року сторони не проживають разом. Позивач з донькою проживають в м. Курахове, як внутрішньо переміщені особи. Відповідач проживає в с. Старомихайлівка Марїнського району Донецької області, на зв'язок не виходить, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач має близьких родичів на окупованій території в Донецької, Луганської областях та донька позбавлена можливості виїхати з матір'ю для підтримання сімейних відносин з родиною. Донька майже з народження перебуває під наглядом лікарів та проходить обстеження у комунальній медичній установі «Міське медичне територіальне педіатричне об'єднання», позивач вимушена часто перетинати лінію розмежування у межі Донецької області разом із своєю дитиною. Також позивач не може виїхати з дитиною за кордон для оздоровлення на курортах. Відповідач не надає такий дозвіл, діючи в противагу інтересам дитини. Позивач у судове засідання не з'явилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Тому, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 240 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, об'єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого бюро РАЦС при військовій комендатурі м. Легніца ПНР, серії [NUMBER], з 09.06.1984 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Гірницьким відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області від 22.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міста проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. За приписами ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її виховані. І має право на особисте спілкування з нею. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно перешкоджає своїй неповнолітній доньки пересуватися по території України та виїзжати за її межі. За умовами ч. 2 ст. 4 закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянин України оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого батьків. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності вважає позов законним і обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову понесені судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved