Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив наступне. 04 березня 1989 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області України під актовим записом № 05 від 04.03.1989 року. Від цього шлюбу у них народилося троє дітей. На даний момент неповнолітньою є одна дочка [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] покинув її близько 9-и років тому. Троє дітей весь цей час проживали з нею. Спільне життя з відповідачем у них так і не склалося. Двоє дітей за цей час досягли повноліття. Відповідач за весь цей час матеріально ні позивачу, ні дітям не допомагав, не спілкувався з ними, навіть на день народження не вітає дітей. Відповідач проживає декілька років з іншою жінкою. Примирення між ними неможливе. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на користь її неповнолітньої дочки за попередній час, але не більше як за три роки та бажає розірвати шлюб, так як сімейне життя у них не склалося. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте ним на адресу суду була подана заява, в якій вона уточнила свої позовні вимоги та просить суд стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі 1\~000,00 грн. та стягнути їх за попередній час, але не більше ніж за три роки. Справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Як зазначено у ч. 2\~ст. 197 ЦК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 04 березня 1989 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Невицької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, під актовим записом № 05, свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 105076, видане 17 липня 2013 року (повторно). Від цього шлюбу у них народилося троє дітей, проте на даний момент неповнолітньою є донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського управління юстиції Закарпатської області виданим 02 грудня 1999 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 16, свідоцтво про народження серії І-ФМ № 010426. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV\~«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2016 рік\~з 1 січня 2016 року для дитини віком від 6 до 18 років складає - 1455 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років складає 436,50 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 689,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1000 гривень, проте в свою чергу, позивачем не наведено жодних доказів щодо працевлаштування чи будь-яких інших форм доходу відповідача. З такою думкою суд погодитися не може, оскільки розмір доходів відповідача позивачем суду не доведено, за відсутності відповідача суд позбавлений можливості врахувати стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, позивачем також не доведений суду стан здоровя та матеріальне становища дитини; розмір доходів позивача. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 18 листопада 2015 року (дати звернення до суду з відповідним позовом). Як зазначено у ч. 2 ст. ст. 191 СК України\~ аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що нею були вжиті заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, та беручи до уваги те, що позивач не був позбавлений права звернення до суду раніше, що в свою чергу не допустило існування наявної заборгованості, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості даної позовної вимоги, так як позивачкою не доведено належними та допустимими доказами суду обставини, передбачені ч. 2\~ст. 191 Сімейного Кодексу України, які б давали право суду присудити аліменти за минулий час. Що ж стосується позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про обґрунтованість зазначеної позовної вимоги і необхідність залишити позивачу дошлюбне прізвище «Лещак», як вона просить у заяві від 16.03.2016. Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь позивача за позов про розірвання шлюбу 487,20 грн., та на користь Державного бюджету України в розмірі 487,20 грн. за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial