Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,збитків, до вказаного відповідача. В процесі слухання справи позовні вимоги уточнила і 26.04.2016 року просила визнати договір недійсним та стягнути кошти,сплачені за ним, збитки. В судовому засіданні представник позивачаКалімбет Т.А. висунуті позовні вимоги підтримала і пояснила,що [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача провела перерахунок 37000грн як оплату за договором фінансового лізингу №000304 за автомобіль. Укладений з відповідачем договір з додатками №1,2 є недійсним, адже він укладений на несправедливих умовах при відсутності відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та нотаріального посвідчення, тому не відповідає вимогам ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»,якою передбачено заборону вчиняти правочини з використанням нечесної підприємницької практики. Просила визнати укладений договір недійсним,повернути перераховані кошти,тобто позов задоволити повністю. Аналогічні вимоги висунула позивач [PERSON] Відповідач до судового засідання на перше слухання в режимі відеоконференції направив представника [PERSON],який не мав довіреності товариства. Виходячи з письмових заперечень до позову встановлено,що відповідач позов не визнав,вважає укладений договір справедливим,підписаним сторонами,які дійшли згоди з усіх істотних умов договору,що були їм відомі,заперечень при обговоренні та укладенні його не поступало.Позивач на підставі умов договору сплатила платіж 37000 гривень. В задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача,дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків. Предметом спору є вимога про визнання правочину недійсним,стягнення коштів,що були сплачені за недійсним договором,збитків. Виниклі правові відносини є цивільними і регулюються нормами ст.ст.203,215,216,230,236,808 ЦК України, відповідно до яких правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави,суспільства чи його моральним засадам. Недодержання в момент вчинення правочину стороною/сторонами/ вимог,зокрема означених вище є підставою недійсності правочину. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все,що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона/лізингодавець/ передає або зобов»язується передати другій стороні/лізингоодержувачу/ у користування майно,що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем/прямий лізинг/ або майно,спеціально придбане лізингодавцем у продавця/постачальника/ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов/непрямий лізинг/ на певний строк і за встановлену плату/лізинговий платіж/ До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм/оренду/ з урахуванням особливостей,встановлених цим параграфом та законом. Як встановлено судом позивач [PERSON] 23.07.2015 року уклала з ТзОВ Угоду №000304 з додатками ,за умовами якої ТзОВ зобов»язувалось придбати у власність,отримати право власності на предмет лізингу та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах,передбаченим цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положеннями чинного законодавства. Предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у специфікації/додаток»2/ а саме автомобіль моделі марки [PERSON],модифікація енджой,об»єм двигуна 1,4,тип КПП АВ,привід передній. Предмет лізингу належить лізингодавцю до моменту переоформлення права власності та передачі його за актом приймання-передачі, що не має бути більшим 120 днів з моменту сплати адміністративного платежу,авансового платежу,комісії за передачу предмету лізингу. Строк дії договору 78 місяців, але в будь-якому випадку - до повного виконання зобов»язання. Згідно п.1.4. товариство не відповідає за якість,комплектність,справність тощо предмету лізингу. За вищеназваними зобов»язаннями відповідає продавець. Відповідно до вимог п.5.1 договору з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно звичайного призначення. У спірному договорі обмежені права лізингоодержувача-позивача,як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним зобов»язання,передбаченого договором. Звужені обов»язки лізингодавця. Він не відповідає за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості,комплектності,справності предмета лізингу,його заміни,введення в експлуатацію,усунення несправностей протягом гарантійного строку своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог,монтажу тощо,що не узгоджується з вимогами ст.808 ЦК України.Крім того непрозоро та несправедливо виписано в договорі значення адміністративного платежу, що це сума,яка не являється авансом і не входить у суму вартості предмету лізингу. Разом з тим, за ч.1 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови,які є несправедливими,тобто такі,що суперечать принципу добросовісності,його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача,зокрема встановлення жорстких обов»язків споживача,тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до п.2 ч.1,п.7 ч.3 ст.19 означеного вище Закону забороняється нечесна підприємницька практика,яка включає будь-яку діяльність,що вводить споживача в оману,або є агресивною, діяльність по утворенню,експлуатації або сприяння розвитку пірамідальних схем,коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації,яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи,а не за рахунок продажу або споживання продукції. Верховний Суд України 23 травня 2012 року по справі №6-35 цс 12/, опираючись на вимоги ч.1 п.7 ч.3 ч.6 ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів» виклав правову позицію по справі, з якої вбачається,що правочини,здійснені з використанням нечесної підприємницької діяльності,направленої на утворення,експлуатацію або сприяння розвитку пірамідальних схем,коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації,яка надається за рахунок залучення інших споживачів, а не за рахунок продажу або споживання продукції,є недійсними. За таких встановлених обставин слід прийти до висновку,що укладена між сторонами угода є несправедливою,вчинена з застосуванням нечесної підприємницької практики, є такою,що вводить споживача в оману,тому угоду слід визнати недійсною. Окрім того,згідно з п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг,що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою/п.11-1 ст.4 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»/ Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи,вчинений нею без відповідного дозволу/ліцензії/ може бути визнаний судом недійсним. А також відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм/оренду/ з урахуванням особливостей,встановлених цим параграфом та законом. До відносин,пов»язаних з лізингом,застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки,якщо інше не встановлене законом,також виходячи з аналізу норм чинного законодавства,договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди/найму/ та договору купівлі-продажу транспортного засобу,що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України. Згідно із ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі,договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору,такий договір є нікчемним. Такий висновок відповідає правові позиції,викладеній у Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року №6-27 цс15,яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Згідно з ч.ч.1,3 ст.1212 ЦК України особа,яка набула майно без достатньої правової підстави,зобов»язана повернути потерпілому це майно та понесені збитки 3% річних та компенсацію їх знецінення внаслідок інфляції. На підставі викладеного слід позовні вимоги задовольнити повністю,стягнути з відповідача на користь позивача сплачений авансовий платіж та понесені збитки. Сплачений судовий збір 275,60грн,витрати на правову допомогу 2000 гривень,належно письмовими доказами доведені, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню,слід на підставі вимог ст.88 ЦПК України з відповідача стягнути на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved