Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на відкриття візи та виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] закордон до Республіки Італія на постійне місце проживання без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що з 14.05.2011 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] який було розірвано рішенням суду від 26.01.2017 року. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач мало спілкується з дитиною, не піклується про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. На даний час вона офіційно проживає в м. Тревізо Республіка Італія та працює в соціальному кооперативному товаристві «INSIEMESIPUO» на умовах безстрокових трудових відносин. Їх дочка [PERSON] була зарахована до 1 класу початкової школи в м. Тревізо. Оскільки постійно вона проживає в м. Тревізо Республіка Італія де має налаштований побут та постійне місце праці, вона б хотіла, щоб її дочка [PERSON] проживала із нею в Республіці Італія, проте батько дитини не надає дозволу на виготовлення візових документів для дитини та дозволу на виїзд дочки за кордон на постійне місце проживання. Тому просить надати дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд на постійне проживання до Республіка Італія неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих на те суду причин, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належними чином. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO] року в м. Тернопіль та її батьками є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.01.2017 року розірвано шлюб, що був укладений 14.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON]. 10.05.2017 року [PERSON], [INFO] змінила прізвище на [PERSON], про що відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області видане відповідне свідоцтво серії [NUMBER] Згідно довідки про склад сім'ї виданої 24.07.2017 року ОСББ «Братів Бойчуків,5А» неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON]. [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON]. Як вбачається з посвідчення особи [NUMBER] виданого Республікою Італія комуна Тревізо, [PERSON], [INFO] проживає в [ADDRESS]. Згідно заяви виданої 12.01.2016 року кооперативним товариством «INSIEMESIPUO» [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS] працює в даному кооперативі в якості Геріатричного асистента на умовах безстрокових трудових відносин. Відповідно до заяви виданої 12.05.2017 року кооперативним товариством «INSIEMESIPUO», [PERSON], [INFO], працює в даному кооперативі в якості Геріатричного асистента на умовах безстрокових трудових відносин. [PERSON], [INFO], яка мешкає в [ADDRESS] була зарахована до 1 класу на 2017/2018 навчальний рік початкової школи Габеллі Державної установи загальної середньої освіти №2 Серена м. Тревізо Республіка Італія, що підтверджується заявою завіреною 25.09.2017 року директором з загальних адміністративних питань зазначеного навчального закладу. Стаття 150 Сімейного Кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст.ст. 153, 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно ст.13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Відповідно до ст.8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК, якщо не суперечать суті сімейних відносин. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Фізична особа, якам не досягла 14 років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 2 ст. 313 ЦК). За частинами 3, 4 даної статті, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10-ти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Стаття 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 р. № 816, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2016 р. за № 1241/29371, затверджено Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання (далі - Порядок), яким визначено процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень. Відповідно до пп.7 п.4 Розділу ІІ Порядку заявник разом з заявою подає серед інших документів нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживання особи, законними представниками якої вони є (або копію свідоцтва про смерть чи рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання особи обмежено дієздатною, або недієздатною, або безвісно відсутньою, або оголошення її померлою). Письмова згода законних представників, які залишаються в Україні, може бути надана ними особисто під час подання заявником заяви щодо особи, законними представниками якої вони є. Підпункт 9 п.4 Розділу ІІ Порядку встановлює, що за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон на постійне проживання особи, яка не досягла 16-річного віку, або особи, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, надається копія рішення суду, завірена в установленому порядку. При ухвалені рішення суд зазначає, що принцип 6 Декларації прав дитини проголошені Генеральною Асамблеєю Організацій об'єднаних націй 20 листопада 1959 року, встановлює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, враховуючи, що весь час неповнолітня дитина [PERSON] постійно проживала разом з матір'ю [PERSON], яка на даний час на законних підставах постійно проживає та працює в м. Тревізо Республіка Італія належним чином виховує, утримує, навчає дитину, батько дитини [PERSON] не займається вихованням дочки та безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України з метою постійного проживання разом з матір'ю, суд враховуючи інтереси дитини приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved