Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення сином повноліття. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 01 липня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. У січні 2016 року відповідач залишив сім'ю і проживає окремо. Після припинення шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не бере участі у його вихованні. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засідання встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 25 лютого 1999 року Кип'ячківською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 1. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обов'язок закріплений у ст.ст. 51, 52 Конституції України, ст.ст. 180-201 Сімейного кодексу України. На підставі положень статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. До розгляду справи судом, згоди щодо утримання сина сторонами не досягнуто. В даний час їх син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кип'ячківської сільської ради Миронівського району Київської області № 110 від 09 березня 2016 року. Відповідач не надає матеріальної підтримки та не бере участі у вихованні дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.1991 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Сімейний кодекс України містить положення щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Оскільки обов'язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який являється працездатним, проте в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відповідача в письмовій заяві наданій до суду не заперечувала проти задоволення позову, тобто визнала його. Суд приймає визнання представником відповідача позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 10 березня 2016 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 180 - 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved