Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] , за участю третьої особи - служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації про визнання втратившим право на житло. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 06.02.2020 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловою площею в будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Після того, як рішення набрало законної сили вона звернулась до сектору державної реєстрації юридичного відділу Балтської міської ради Одеської області, де її повідомили, що за відомостями, які містяться в реєстрі Балтської міської ради, в даному житловому будинку зареєстровані малолітній син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що в будинку зареєстровані відповідач [PERSON] та малолітній син відповідача [PERSON] - [PERSON] , які в даному будинку не проживають та ніколи не проживали, позивач не може без їх згоди прописати до будинку інших людей, отримати субсидії, а також сплачує комунальні послуги з розрахунком їх проживання в будинку, що істотно порушує її права як власника будинку і чинить їй перешкоди в користуванні ним. На прохання позивача відповідачі добровільно знятися з реєстрації в її будинку відмовилися. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд визнати відповідача [PERSON] та малолітнього сина відповідача [PERSON] - [PERSON] такими, що втратили право на житлову площу будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Крім того, зазначила, що [PERSON] зареєстровано в її будинку з 05.06.2019 року, а [PERSON] з 26.12.2019 року, без її згоди, які в будинку не проживали ні одного дня. 16.11.2020 року та 27.11.2020 року відповідачі в судові засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд намагався повідомити відповідачів, але в зв`язку з відсутністю маркованої продукції в Балтському районному суді Одеської області, кореспонденція в паперовому вигляді з 26.10.2020 року не відправлялась, в зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 18.12.2020 року. В судове засідання, що було призначено на 18.12.2020 року відповідач [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду 08.12.2020 року, вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами та судову повістку на 18.12.2020 року [PERSON] отримала 01.12.2020 року. В судове засідання, що було призначено на 18.12.2020 року [PERSON] , яка являється законним представником малолітнього [PERSON] з`явилася, але ніякого відзиву на позов не подала, будь-яких клопотань не заявляла. З огляду на викладене судом було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 15.01.2021 року. 15.01.2021 року відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явилася, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Конверт з судовою повісткою про її виклик на 15.01.2021 року повернувся на адресу суду 05.01.2021 року з довідкою Укрпошти з відміткою «за закінченням терміну зберігання». В судове засідання, що було призначено на 04.02.2021 року відповідачі не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду 26.01.2021 року, вбачається, що судову повістку на 04.02.2021 року відповідачі отримали 22.01.2021 року. Представник третьої особи служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши позивача, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданих 24.04.2019 року, власником будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] . З копії рішення Балтського районного суду Одеської області від 06.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування житловою площею в будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 1642 від 04.06.2020 року виданої сектором державної реєстрації юридичного відділу Балтської міської ради Одеської області вбачається, що [PERSON] з 05.06.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з 26.12.2019 року. Згідно заяви [PERSON] від 27.08.2020 року відповідачі за адресою [ADDRESS] не проживали та не проживають на даний час. Відповідно до висновку Балтської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 11.11.2020 року № 01-47/1343 Балтська районна державна адміністрація як органу опіки та піклування, враховуючи норми чинного законодавства, рішення Комісії з питань захисту прав дитини, вважає зняття з реєстрації дитини в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , правомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців, проводиться в судовому порядку. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у будинку не є підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Відповідно до ст. 6 СУ України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції). Оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. [PERSON] , [INFO] , не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому факт його не проживання у будинку, не може бути підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Що стосується відповідача [PERSON] , яка за вказаною вище адресою не проживає більше одного року, не сплачує будь-які кошти за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, не пов`язана спільним побутом, тобто є такою, що понад шість місяців без поважних причин не проживає в даному будинку, тому відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловою площею. На підставі викладеного,

Outcome: partial