Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01.10.2017 в м. Херсон помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі з 05.09.1987, Після смерті чоловіка залишилося майно, зокрема житловий будинок (дача), розташований за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Кардшинка, вул. Гребенщикова, б/н. Позивач звернулися нотаріуса, на підставі чого була відкрита спадкова справа, однак в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві було відмовлено на підставі того, що в неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду. У звязку з чим позивач звертається до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на частину житлового будинку. Сторони в судове засідання не зявилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належним чином. Від представника позивача адвоката [PERSON] на адресу суду надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача, відповідно до якої представник просить справу розглянути буз їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити повністю, а також при винесенні рішення врахувати відомості щодо зміни прізвища відповідача на «Кузьменко Олександра Андріївна» (дошлюбне прізвище «Веретеннікова» О. А.). На адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява відповідно до якої [PERSON] просить дану справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши наявні письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, з 05.09.1987 позивач перебувала у шлюбі з [PERSON], 10.10.1961 р. н., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №476388, виданим Суворовським відділом ЗАГС м. Херсона 05.09.1987, актовий запис №540 (а. с. 8). 01 жовтня 2017 року в місті Херсон помер спадкодавець [PERSON], про що Суворовським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області 02.10.2017 складено відповідний актовий запис №779, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КГ №241145, виданим 02.10.2017 (а. с. 9). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно житловий будинок (дача), що знаходиться за адресою: вул. Гребенщикова, б/н в с. Кардашинка Голопристанського району Херсонської області, що був придбан ними 27.12.2001 (під час перебування у шлюбі) на імя чоловіка на товарній біржі «ВА БАНК» (м. Херсон, вул. Декабристів, 22-А) на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстровано в ХБТІ 27.12.2001 в книзі №1 за реєстровим №14 (а. с. 12). Судом було встановлено, що підставою звернення позивача до суду стало наявність перешкод в оформлені спадщини в нотаріальній конторі саме через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач, як спадкоємець за законом, в даному випадку не може оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі через відсутність державної реєстрації нерухомого майна. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У встановлений шестимісячний строк позивач звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], якою зареєстровано Спадкову справу у Спадковому реєстрі за №19/2017 18.10.2017, що підтверджується копією [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49504531 (а. с. 10, 11). Іншими спадкоємцями, відповідно до ст. 1261 ЦК України є діти померлого [PERSON] та [PERSON]. Листом від 02.04.2017 за №75/01-16 нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно з підстав не надання документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно, посвідчених в нотаріальному порядку (а. с. 13). Але за життя чоловіка вони не оформили правовстановлюючий документ на право власності на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте під час шлюбу, є спільною сумісно власністю подружжя. Частки майна співвласників є рівними. Тому, частина майна позивача становить 1/2. Інша 1/2 частина майна є власністю її чоловіка, який помер, спадкоємцями якого є: дружина - позивач, та діти, всі по 1/6 частині. З матеріалів справи вбачається, що донька спадкодавця [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, однак має намір відмовитись від своєї частини спадку на користь позивача. Тому позивачем заявлено вимоги на 2/6 частини спадкового майна. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] І-КГ №084159 від 14 грудня 2013 року, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (відповідач) та після реєстрації шлюбу було змінено прізвище дружини на «Кузьменко». Син померлого [PERSON] також подав заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 655 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу підтверджується текстом договору купівлі-продажу. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності нерухомого майна померлому спадкодавцеві та його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця), яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. При цьому, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України у пункті 23 своєї постанови №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. На підставі вищевикладеного, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши зібрані докази, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що позивач є дружиною [PERSON], а відповідно і спадкоємцем за законом, факт належності майна померлому судом встановлено. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття. Тобто, право власності позивачем набуте правомірно на підставах, що встановлені законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Крім того, позов визнано відповідачем, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому, враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved