Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно є співвласником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі в якості члена сімї власника зареєстрована її дочка [PERSON]. Відповідач фактично не проживає за вказаною адресою більше двох років, участі у витратах на утримання квартири, в оплаті комунальних послуг не приймає, квартиру залишила добровільно через зміну місця проживання, не має бажання проживати за вказаною адресою, що підтверджується нотаріально завіреною довіреністю від 26 червня 2018 року, виданою на імя позивача. Із змісту довіреності йдеться про те, що відповідач уповноважує позивача зняти її з реєстрації місця проживання за вищезазначеною адресою. Позивач не може здійснити дії по зняттю відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки для цього потрібен паспорт громадянина України, виданий на імя відповідача, але той перебуває з відповідачем в іншій державі і передати його позивачу немає можливості. Наявність за відповідачем місця проживання у вказаній квартирі порушує права позивача, оскільки остання позбавлена права отримувати соціальну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг з боку держави у вигляді субсидії, оскільки у податкових органах відсутні відомості про доходи відповідача. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: вул. Сумсько-Київських дивізій, буд.6/1, кв. 58, м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання 19 листопада 2018 року, 09 год. 30 хв. 19 листопада 2019 року у зв'язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, викликом в наступне судове засідання відповідача шляхом розміщення оголошення на сайті Зарічного районного суду м. Суми, розгляд справи відкладено до 04 лютого 2019 року о 10 год. 30 хв. В судове засідання зявилися позивач та представник позивача, відповідач в судове засідання не з'явилася про місце, час розгляду справи повідомлялася судом належним чином. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в суді додатково пояснила, що відповідач є її донькою, вона має від неї довіреність, де відповідач погоджується на зняття реєстрації. Відповідач живе у Польщі, приїхати не має змоги, оскільки буде укладати шлюб. В спірній квартирі не проживає більше двох років, виїхала добровільно. В Україну приїхати не має можливості через те, що не може кинути роботу. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив, що дійсно відповідач є співвласником квартири по вул. СКД, буд.6/1, кв. 58, м. Суми, але не проживає у спірній квартирі понад 2 роки. Позивач самостійно несе витрати по утриманню майна, не має змоги оформити субсидію. Речей відповідача у квартирі немає. Відповідач висловила пропозицію щодо проведення зняття з реєстрації, але сама приїхати не може. Якщо з часом відповідач вирішить проживати у квартирі, то ці права як власника, не будуть порушені, вона звернеться до ЦНАПу та знову зареєструється. Зі згоди позивача, яка висловлена була під час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~ Вислухавши думку осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заявленого позову, виходячи з наступного.\~ В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира за адресою [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам її сімї [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Згідно договору дарування від 08 лютого 2013 року, [PERSON] подарував позивачу [PERSON] 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). З копії паспорту [PERSON], [INFO], вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.7-8) Згідно пояснень позивача відповідач доводиться їй дочкою, та вона не мешкає в спірному житлі близько двох років, квартиру залишила добровільно. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих доказів встановлено, що відповідач дійсно більше двох років не проживає у спірній квартирі. В той же час судом також встановлено, що спірна квартира є приватною власністю відповідача, тому право відповідача на користування цією квартирою набуте на підставі наявного у неї права власності, є непорушним і невід'ємним правом власника, якого власник не може бути позбавлений в порядку\~статті 405 ЦК України та ст.156\~ЖК України. У відповідності до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За змістом статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, положення частини другої статті 405\~ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки відповідач є співвласником квартири, тому суд позбавлений можливості визнати порушення п рав позивача з боку відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач не втратила права власності на частку у квартирі і тому не втратила право користування квартирою. Сам той факт, що на даний час відповідач, яка є співвласником житлового приміщення, не проживає у зазначеній квартирі, не є підставою для визнання її такою, що втратила право проживання чи іншого користування своєю власністю. Той факт, що відповідач не несе витрат на утримання квартири і не оплачує комунальні послуги, що не дозволяє позивачу оформити субсидію, не є підставою для припинення її права користування квартирою. Вказані питання мають вирішуватись між співвласниками у інший встановлений законом спосіб, зокрема позивач не позбавлена можливості порушувати питання щодо стягнення з відповідача як власника квартири понесених витрат на утримання своєї власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: вул. Сумсько-Київських дивізій, буд.6/1, кв. 58, м. Суми.

Outcome: dismissed