Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої остання просить суд розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягає, у разі повторної неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву, надану позивачем, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. На підставі свідоцтва про шлюб, серії 1-ЖС № 083347, виданого 19.06.2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 4), встановлено, що сторони 19.06.2010 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 239. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС № 166290, виданого 16.02.2011 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 3), сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дитина з січня 2017 року проживає разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і знаходиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітній [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоровя, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у статті 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Так як позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ст. 88 Цивільного-процесуального кодексу України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved