Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 01.02.2017 року, в якій просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що в період перебування сторін в шлюбі 26.01.2014 року у них народився син [PERSON], який після припинення між подружжям шлюбно-сімейних стосунків залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини, але нерегулярно та в незначному розмірі. Враховуючи вказані обставини вона хоче отримувати аліменти в фіксованому розмірі щомісячно, у звязку з чим вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових інтересів малолітньої дитини, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~ та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 29.06.2013 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, актовий запис № 252 (а.с.4), у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії 1-КИ № 470397 від 04.02.2014 року (а.с.5). Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами з боку відповідача, після припинення між сторонами шлюбних відносин син залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції ООН про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у вихованні доньки між сторонами не досягнуто. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, має інші аліментні зобовязання по утриманню малолітнього сина від першого шлюбу [PERSON], [INFO], за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.06.2012 року (а.с.14), припинення зобовязань по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за рішенням суду від 14.08.2012 року (а.с.13), у звязку з чим має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі в сукупності із наявним у відповідачем обовязком по сплаті аліментів на утримання іншого сина не перевищуватиме максимально допустимого розміру аліментів, визначеного ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідатиме принципам розумності та співмірності. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору,\~ тому відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved