Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон . В обґрунтування позову посилається на те, що 10.09.2011 уклала шлюб із відповідачем [PERSON] В шлюбі [INFO] у них народився син- [PERSON]. Починаючи із вересня 2016 відповідач залишив сім»ю та переїхав проживати окремо. Малолітній син проживає із нею та знаходиться на повному її утриманні. З часу окремого проживання відповідач самоусунувся від виховання сина, добровільно матеріальної на його утримання не надає, не приймає участі у його фізичному, духовному та моральному розвитку, не цікавиться його життям. Позивач посилається на те, що на даний час, з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду сина в період із 01.04.2017 по 01.08.2017 має намір здійснити виїзд до країн Європи, зокрема Польщі, Угорщини та Німеччини. Відповідач [PERSON], як батько дитини, відмовився в телефонній розмові відмовився в нотаріальному порядку надати згоду на тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон. У зв»язку із наведеним просить надати їй дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за межі України малолітнього [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] та надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з України із малолітнім [PERSON] до Польщі, Угорщини та Німеччини без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.04.2017 по 01.08.2017. У судовому засіданні позивач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала суду заяву про уточнення позовних вимог. Просила надати їй дозвіл оформити документи для тимчасового виїзду за межі України малолітнього [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] та надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з України із малолітнім [PERSON] до Польщі, Угорщини та Німеччини без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.07.2017 по 01.12.2017. Заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила його задовольнити. Також зазначила, що вона збирається в зазначені країни Європи на «шопінг», хоче взяти із собою сина, оскільки його не має з ким залишати вдома. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату та місце розгляду справи судовою повісткою, про що в справі свідчить його підпис в поштовому повідомленні, причини неявки суду не повідомив, від нього не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, за згодою позивача, судом ухвалено заочне рішення у даній справі у відповідності до вимог ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, в інтересах малолітнього [PERSON], не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 10 вересня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 15.02.2017 Заставнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с.5). У шлюбі [INFO] року у них народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 16.09.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заставнівського районного управління юстиції у Чернівецькій області (а.с.6). Починаючи із вересня 2016 року відповідач [PERSON] покинув сім»ю і проживає окремо. Позивач [PERSON] проживає з сином [PERSON] у [ADDRESS] що підтверджується довідкою виконавчого комітету Заставнівської міської ради № 740 від 14.02.2017 ( а.с.7). Встановлено, що підставою звернення до суду з даним позовом став намір позивача [PERSON] з метою оздоровлення, відпочинку сина [PERSON] та в особистих інтересах з метою «шопінгу» в період із 01.07.2017 по 01.12.2017 здійснити з ним поїздки до країн Польші, Угорщини та Німеччини , без супроводу батька. Однак зробити цього не може, оскільки [PERSON] добровільно відмовляється надати згоду на виїзд дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України , особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами від 19.10.2016 та діючими на час розгляду справи), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами від 19.10.2016 та діючими на час розгляду справи), встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1)за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2)без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичномупредставництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Звертаючись з вказаним позовом, позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини, яка не досягла двох років до Польщі, Угорщини, Німеччини без визначення конкретного проміжку перебування у кожній конкретній державі. При цьому зазначений в позовній заяві проміжок часу, без визначення початку і закінчення перебування дитини в кожній країні свідчить про намір позивача на багаторазовий виїзд дитини за межі України упродовж зазначеного терміну. З огляду на викладене, заявлені [PERSON] в даному цивільному позові вимоги про надання їй судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у вказані країни без згоди та супроводу батька, без конкретного часового проміжку перебування у кожній державі, не передбачені законодавством України та суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, відповідно до яких дозвіл може бути надано до конкретної країни і на визначений проміжок часу. Крім цього, в матеріалах справи не міститься доказів, підтверджуючих реальність здійснення передбачуваних намірів позивача, що поїздка за кордон такої малолітньої дитини (до 2-х років) здійснюється в інтересах дитини, а також відмови відповідача від надання дозволу на виїзд малолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі України та виготовлення документів для тимчасового виїзду до пред'явлення даного позову до суду, а також звернення позивача до відповідача з даного приводу. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід вимовити. На підставі наведеного,ст.ст.141, 157 СК України, п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 із змінами , внесеними згідно з Постановою КМ № 733 від 19.10.2016, ст. 313 ЦК України,

Outcome: dismissed