Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є - відповідач по справі [PERSON] Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що 09.10.2014 шлюб із відповідачем було розірвано та дитина залишилась проживати разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач по справі [PERSON] не проживає разом із ними, вихованням сина не займається, матеріальну допомогу на його утримання не надає.Таким чином просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник-адвокат Данилюк П.П. у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у ньому. Не заперечили проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. не заперечила проти задоволення позову. Також просила долучити до матеріалів справи заяву [PERSON] котра була надана останнім органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації під час розгляду питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , 2007 року народження. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся заздалегідь та належним чином (а.с. 42, 44). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Так, рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 09.10.2014 (а.с. 6) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 7) Батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 18.12.2014 (а.с. 8) вирішено стягувати із [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2014 року і до його повноліття. Згідно довідки виконавчого комітету Літинської селищної ради за № 993 від 26.09.2019 [PERSON] , 2007 року народження проживає спільно із позивачем [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки Літинської СЗШ № 1 (а.с. 10) [PERSON] , 2007 року народження, дійсно навчається в 7-ому класі вищезазначеної школи. Вихованням та навчанням учня займається мама - [PERSON] , батько [PERSON] за час навчання дитини шкільним життям не цікавився. Мати виконує батьківські обов`язки. У відповідності до висновку за № 01-27-608 від 11.12.2019 (а.с. 36) орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви наданої представником третьої особи у судовому засіданні від 01.11.2019 (а.с. 46) [PERSON] просить розгляд цивільної справи про позбавлення його батьківських прав розглянути у його відсутність. З рішенням суду згоден. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв`язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та малолітньої дитини. Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved