Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25 травня 2014 року, зареєстрованого Управлінням реєстрації шлюбів Муніципалітету Бейоглу Турецької Республіки, номер акту про одруження 5/720. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 25 травня 2014 року уклала з відповідачем шлюб та у подружжя є спільна донька [PERSON] , [INFO] . Однак, в подальшому виявилось, що у сторін різні погляди на сім`ю та життєві цінності, які не дають змоги підтримувати подальші сімейні відносини. Вказала, що протягом останніх декількох років стосунки між сторонами погіршились, зникло взаєморозуміння, кожен із них живе своїми інтересами. З червня 2018 року сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Переконана, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а збереження такого суперечитиме їх та доньки інтересам. Представник позивача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~звернувся до\~суду з\~заявою \~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Позов підтримав, просив суд такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, неодноразово належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав\~відзив на позовну заяву, а тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2014 року між громадянином Турецької Республіки [PERSON] та громадянкою України [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано в Управлінні реєстрації шлюбів Муніципалітету Бейоглу Турецької Республіки, номер акту про одруження 5/720. У подружжя є спільна донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим 10 грудня 2015 року Управлінням РАЦС Бахчеліевлер/Стамбул, Турецької Республіки. Згідно з наданими суду відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 05.10.2020 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16 травня 2018 року. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 60 цього Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, беручи до уваги відсутність підстав для надання сторонам строку для примирення та заперечень щодо розірвання шлюбу відповідача, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам позивача, а відтак шлюб необхідно розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved