Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УКРІНБАНК» про захист прав споживача, повернення коштів по депозитному вкладу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 квітня 2013 року між нею та Дніпровською ФПАТ «УКРІНБАНК», в особі директора Дніпровської філії [PERSON] було укладено договір-заяву банківського вкладу (депозиту) «Класичний» №10-1177018 в сумі 3195,00 Євро строком з 30.04.2013 по 12.05.2014. Відповідно до умов договору та квитанції №3258308 від 30.04.2013 на вкладний рахунок №26356000355603 нею було внесено грошові кошти в розмірі 3195,00 Євро. 12 травня 2014 року Черкаське ЦВ ПАТ «УКРІНБАНК» вищевказаний договір пролонговано з 12.05.2014 по 15.05.2015 - заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1256705 під процентну ставку 10,5% річних в сумі 3108,93 Євро та автопролонговано з 18.05.2015 по 17.05.2016. В звязку з проблемами здоровя 27 липня 2015 року вона звернулася з заявою до банку про дострокове повернення коштів, на що заступник директора [PERSON], в порушення пункту про дострокове повернення вкладу, повернути позивачу внесені нею грошові кошти в сумі 3108,93 Євро відмовилась, посилаючись на негативний баланс, відсутність валюти та те, що в даний час банком призупинено видачу вкладів в очікуванні рефінансування від Нацбанку України. Не отримавши коштів в 10-ти денний термін вона погодилась на пропозицію банку розділити вклад по договору №10-1256705 на два вклади, щоб повертати кошти частинами. 07 серпня між нею та банком було укладено заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1372235 з 07.08.2015 по 21.08.2015 під процентну ставку 5,5% річних в сумі 1500,00 Євро та заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1372236 з 07.08.2015 по 07.09.2015 під процентну ставку 9,0 % річних в сумі 1602,00 Євро. Згідно із договором №10-1372235 за період з 07.08.-07.09 2015 вона отримала 550.00 Євро. 07 вересня вона подала до банку заяву на повернення вкладів з 07.09. по 11.09.2015 за договором №10-1372236 в звязку з закінченням його терміну, чим засвідчила свій намір припинити дію договору, а також негайно повернути вклад в розмірі 950,00 Євро за договором №10-1372235 зі сплатою належних їй процентів згідно умов цих договорів. Проте, незважаючи на численні особисті та телефонні звернення, банк не повернув суму депозиту. Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу по Заяві-договору про розміщення банківського вкладу№10-1372235 в сумі 950,00 Євро та суму банківського вкладу по Заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-1372236 в сумі 1602,00 Євро зі сплатою належних процентів згідно умов цих Договорів. У ході розгляду справи позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд, - стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу по заяві-договору про розміщення банківського вкладу№10-1372235 в сумі 950,00 Євро та 3,18 Євро відсотків за користування вкладом, а також суму банківського вкладу по заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-1372236 в сумі 1602,00 Євро та 9,30 Євро відсотків за користування вкладом. В судове засідання представник відповідача ПАТ «УКРІНБАНК» повторно не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Крім того, не скористався правом надання письмових заперечень проти позову. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що між [PERSON], [INFO] та ПАТ «УКРІНБАНК» укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» №10-1177018 від 30 квітня 2013 року. За умовами пункту 1 договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок в сумі 3195,00 Євро строком з 30.04.2013 по 12.05.2014. Банк нараховує на суму залишку по рахунку проценти, виходячи з процентної ставки 6,5% річних (п.п. 3.1 договору). Факт внесення позивачем коштів в розмірі 3195,00 Євро до банківської установи підтверджується квитанцією №3258308 від 30.04.2013 на вкладний рахунок №26356000355603. Згідно із п.п. 2.2 договору передбачено, якщо після закінчення строку, зазначеного в п.п. 1.2 цього договору вкладник не вимагає повернення суми вкладу, то банк, в день закінчення строку договору, в післяопераційний час здійснює автоматичну пролонгацію договору. 12 травня 2014 року вищевказаний договір пролонговано з 12.05.2014 по 15.05.2015, що підтверджується Заявою-договором по розміщення банківського вкладу №10-1256705, під процентну ставку 10,5% річних в сумі 3108,93 Євро та в подальшому автопролонговано з 18.05.2015 по 17.05.2016. Як визначено п.п. 4.1.6 договору, банк зобовязаний повернути повністю вкладнику суму вкладу з рахунку разом з нарахованими процентами після закінчення строку його зберігання відповідно до умов цього договору. 27 липня 2015 року [PERSON] звернулася до банку із заявою про дострокове повернення коштів. Проте, в порушення пункту про дострокове повернення вкладу, банк відмовив позивачу повернути внесені нею грошові кошти в сумі 3108,93 Євро. Крім того, 07 серпня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «УКРІНБАНК» укладено Заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1372235 з 07.08.2015 по 21.08.2015 під процентну ставку 5,5% річних в сумі 1500,00 Євро та Заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-1372236 з 07.08.2015 по 07.09.2015 під процентну ставку 9,0 % річних в сумі 1602,00 Євро. Встановлено, що згідно із договором №10-1372235 за період з 07.08.2015 - 07.09.2015 [PERSON] отримала 550.00 Євро. 07 вересня 2015 року [PERSON] подала до банку заяву на повернення вкладів у розмірі 950,00 Євро та 1602,00 Євро за договором №10-1372235 та №10-1372236 у звязку з закінченням його терміну, чим засвідчила свій намір припинити дію договору, зі сплатою належних їй процентів згідно умов цих договорів. Між тим, на час розгляду справи, відповідач суму вкладів та нараховані проценти в повному обсязі не повернув. За загальновідомими обставинами, на час розгляду даної цивільної справи Національним банком України не прийнято рішення про введення тимчасової адміністрації чи ліквідації банку ПАТ «УКРІНБАНК». Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені в ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] є споживачем послуг. На відносини, які виникають із договорів про банківські вклади (депозит) поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів. Як зазначено у Конституції України, обовязком держави є захист прав споживачів та здійснення контролю за якістю усіх видів послуг (ст. 42 Конституції України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, частиною 3 згаданої статті (в ред. від 14.05.15, що набрала законної сили 05.06.2015) визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Таким чином, не повернувши вкладникові - позивачу по справі повністю суму вкладу та нараховані проценти, - банк відповідач по справі, таким чином, порушив умови договору. Також, суд вважає, що звернувшись із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, позивач засвідчив свої наміри припинити дію договору у визначений договором строк. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю - є Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача банківського вкладу по Заяві-договору про розміщення банківського вкладу№10-1372235 в сумі 950,00 Євро та 3,18 Євро відсотків за користування вкладом, а також банківського вкладу по Заяві-договору про розміщення банківського вкладу №10-1372236 в сумі 1602,00 Євро та 9,30 Євро відсотків за користування вкладом, - не суперечать чинному законодавству України і повернення вкладу в іноземній валюті передбачено відповідним договором. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved