Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в зв'язку з ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог, Позивач зсилається на те, що працювала на підприємстві - Відповідача в період з 18.08.1980 року по 18.08.1990 рік, з 06.06.1996 року по професії - в електроремонтному цеху електромонтером обмотником, формувальником машинного формування фасоносталеливарного цеху ливарно - ковальського виробництва, 08.11.2009 року - звільнена з підприємства за власною ініціативою. 12.06.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 988) їй було встановлено 2 професійні захворювання за діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої - другої стадії); вібраційна хвороба першого - другого ст., периферичний ангіодистонічний синдром, деформуючий остеоартроз ліктьових суглобів (першого ступеню), двосторонній плечолопатковий періартроз. Висновком медико - соціально експертною комісією (серія 12 ААА № 000668) первинно 06.10.2014 року їй встановлено 30% втрати професійної працездатності, 10% по ХОЗЛ та 20% по вібраційній хворобі. Наступне переосвідчення 01.09.2015 року. Зазначає, що саме з вини підприємства - Відповідача, вона втратила здоров'я, працездатність, змушена переносить хронічні фізичні болі, а звідси і моральні переживання, постійно непокоять болі в шийному та поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, турбують приступи задухи, гострі болі в грудній клітці, виникають сухоти, вказані приступи загострюються в холодну та сиру погоду, особливо при зміні погоди. Скаржиться, що часті приступи кашлю не дають їй змоги відпочити, постійно кашляє, особливо при наявності пилу, диму та в сиру погоду. Скаржиться, що від постійного кашлю виникає біль в грудній клітці. По причині приступів болю не має можливості вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому, оскільки для неї навіть незначні фізичні навантаження неможливі, вона швидко втомлюється і їй необхідно багато часу для поновлення своїх сил. Взв'язку з цим, вона звернулася до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з Відповідача - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь 243 000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 24.11.2014р., підтримала заявлені позовні вимоги в частині, що стосується стягнення з Відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», при цьому посилалася на обставини, вказані в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначала, що у зв'язку з професійними захворюваннями, втратою працездатності, її довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 243 000,00 гривень. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» позов не визнала. Зазначала, що Позивач свідомо обрала даний фах та роботу на підприємстві Відповідача, знала та повинна була знати про шкідливі фактори та умови праці, за це вона мала певні пільги, а саме їй надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також Позивач не довела причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з фактом втрати працездатності Позивачем. Крім того, вважає, що органи санітарно-епідеміологічної служби та Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання не мають повноваження встановлювати наявність або відсутність порушення зазначених норм, а висновок комісії, зазначений у п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання № 27 від 04.07.2014р., зроблений з перевищенням повноважень, передбачених чинним законодавством України. Крім того, вважає, що Позивачем взагалі не враховано те, що відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я від 27.12.2001р. № 528, наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Відповідач забезпечував Позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства. Також в обґрунтування своєї позиції представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилається на ті обставини, що укладаючи з Відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, Позивачеві було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Таким чином, Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди. Вважає, що в отримані Позивачем професійного захворювання та так званих «моральних страждань» відбулося з його вини, оскільки він мав право розірвати трудовий договір за власним бажанням. За роки праці у шкідливих умовах Позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоров'я. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, [PERSON] пропрацювала в КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» правонаступником являєтья ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» в період з 18.08.1980 року по 18.08.1990 рік, з 06.06.1996 року по професії - в електроремонтному цеху електромонтером обмотником, формувальником машинного формування фасоносталеливарного цеху ливарно - ковальського виробництва, 08.11.2009 року - звільнена з підприємства за власною ініціативою. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складений № 27 від 04.07.2014 року, комісією з представників керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», страхового експерту Фонду соціального страхування, Криворізька СЕС, в пункті 16 Акту вказано обставини, при яких [PERSON] отримала професійні захворювання, саме робота на підприємстві - Відповідача в умовах перевищення гранично - допустимих показників пилу в декілька раз, в пункті 17 Акту…встановлено причину отримання професійного захворювання Позивачем, а саме перевищення на робочому місці гранично - допустимих показників а саме запиленості та фізичного перевантаження, через недосконалість робочих місць -концентрація в повітрі робочої зони аерозолів пилу з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного від 10 до 70% - від 4.0 до 10.61 мг/м3 при гранично допустимій нормі 2,0 мг/м, вібрація - від 113 до 127 дБ при допустимому рівні 112 дБ. В пункті 19 вказано винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, а саме вимог ст. 153 КЗпП Украйни та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» керівництво цехів «Криворіжсталь», ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Висновком медико - соціально експертною комісією (серія 12 ААА № 000668) [PERSON] первинно 06.10.2014 року мені встановлено 30% втрати професійної працездатності, 10% по ХОЗЛ та 20% по вібраційній хворобі. Наступне переосвідчення 01.09.2015 року. Встановлено противопоказання: пил, переохолодження, важка праця. Відповідно медичних довідок [PERSON] в зв'язку з погіршенням стану здоров'я неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в Інституту промислової медицини. 12.06.2014 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини (протокол № 988) встановлено діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої - другої стадії); вібраційна хвороба першого - другого ст., периферичний ангіодистонічний синдром, деформуючий остеоартроз ліктьових суглобів (першого ступеню), двосторонній плечолопатковий періартроз. Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, прийом медикаментів, щорічні курси амбулаторного та стаціонарного лікування, прийом бронхолітиків та відхаркувальних препаратів, оздоровлення в санаторії - профілакторії, санаторне - курортне лікування. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати Позивачкою [PERSON] професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у Відповідача їй спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок Відповідача. За таких обставин, вимоги Позивачкт до ПАТ «Арселорміттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника Відповідача, що Позивачка була ознайомлена із шкідливими умовами праці, погодилася з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники пилу та фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійних захворюванням Позивачем, перевищували гранично - допустимі концентрації, невідповідність показників пилу та показники напруженості трудового процесу перевищували нормативно встановлені, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання № 18 не оскаржено підприємством-Відповідача у встановленому законодавством порядку. На підставі досліджених доказів, суд вважає, що належним Відповідачем по справі є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», оскільки правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди виникли в жовтні 2014 року при визначенні МСЕК Позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, тобто в період, коли було скасовано ст. 28 та 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», відповідно яких обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладено було на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Суд зазначає, що припинення дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у частині відшкодування відділенням Фонду моральної шкоди застрахованим не звільняє роботодавця від відшкодування зазначеної моральної шкоди працівнику відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Суд вважає, що в даному випадку саме Відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити Позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що Позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати Позивачці Відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 № 27 від 04 липня 2014 року, що призвело до ушкодження її здоров'я на виробництві та моральних страждань потерпілої. У судовому засіданні встановлено, що Позивачці [PERSON] була заподіяна шкода здоров'ю, вона захворіла, отримала два професійні захворювання, втратила працездатність в розмірі 30 відсотків. Позивачка переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушена приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено її звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час Позивачка зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для неї роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачка в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання №27) та настанням у Позивачки негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків, перенесення фізичних болів, проходження постійного лікування, а звідси і моральні переживання. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність Позивачка пропрацювала в шкідливих умовах з перевищенням гранично - допустимих показників лише на підприємстві Відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних Позивачці моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних Позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди Позивачці, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 20 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову Позивачці слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial