Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просила суд прийняти рішення, яким: - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати на дитину в розмірі 7750 грн одноразово; - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, та до закінчення дочкою навчання; - судові витрати по справі покласти на відповідача. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2001 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та повністю перебувають на її утриманні. На даний час донька сторін [PERSON] є повнолітньою та навчається на денній формі навчання у Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим вона потребує матеріального забезпечення. Загальна вартість навчання згідно договору про надання освітніх послуг складає 62 000 грн. За 2019/2020 навчальний рік за навчання доньки позивачем фактично сплачено 15 500, 00 грн. Самостійно матеріально забезпечувати доньку вона не в змозі, а відповідач у добровільному порядку будь-якої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін 26 листопада 2020 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації, які, згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримано ним 03 листопада 2020 року. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Так, судом установлено, що сторони по справі в період з 18 жовтня 2001 року по березень 2016 року перебували у шлюбі між собою, який було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2002 року виконкомом Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. На даний час [PERSON] є повнолітньою та з 01 вересня 2019 року навчається у Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на факультеті фізичної культури, спорту і здоров`я, на денній формі навчання, зі строком навчання до [INFO], що підтверджено копією Договору про надання освітніх послуг № 1008/19 від 30 серпня 2019 року. Згідно з п.п. 9, 10 вказаного Договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 62000 грн, замовник вносить плату щомісяця (до 25 числа, що передує місяцю, за який вноситься плата). Із наданих суду дублікатів фіскальних чеків вбачається, що позивачем фактично сплачено кошти за навчання дитини в сумі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень. Із довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1146/1 від 12 липня 2019 року встановлено, що донька сторін зареєстрована за місцем проживання матері. Враховуючи факт сплати позивачем витрат за навчання [PERSON] , у суду є достатні підстави вважати, що остання перебуває на утриманні матері. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки, як встановлено судом, донька проживає разом з матір`ю. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи, що повнолітня донька сторін на даний час навчається, суд вважає доведеним, що вона потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки донька сторін по справі досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовується можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання [PERSON] ; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з позивачем приймати участь в утриманні повнолітньої дочки, яка навчається, до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим, працездатним чоловіком. Крім того, суд зважає на те, що відповідач не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання доньки у запропонованому позивачем розмірі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 17 серпня 2020 року та до закінчення останньою навчання, але не довше як до досягнення нею 23-річного віку. Частка у сплаті аліментів в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на думку суду, є співмірною і такою, що якнайкраще забезпечить інтереси [PERSON] , водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. Що ж до вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину в розмірі 7750 грн одноразово, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз зазначених норм закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини у Черкаському національному університеті імені Богдана Хмельницького на факультеті фізичної культури, спорту і здоров`я нею сплачено кошти за навчання в сумі 15 500 грн. Суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 26 серпня 2020 року в справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19), яка в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судом. Крім того, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2018 року в справі № 622/373/16-ц зазначив, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені також у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15. Разом з тим, суд констатує, що позивач не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Ураховуючи вказані обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем у мотивувальній її частині зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, становить 2000 грн, а в резолютивній частині поставлено вимогу про покладення судових витрат на відповідача. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених позивачем витрат на отримання професійної правничої допомоги позивачем надано суду копію Договору № 158 про надання правової допомоги від 14 серпня 2020 року, укладеного між нею та адвокатом Кучер Юлією Вікторівною, а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 14 серпня 2020 року про оплату [PERSON] 2000 грн за Договором № 158 про надання правової допомоги від 14 серпня 2020 року. Заяви про надання додаткових доказів на підтвердження розміру понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у порядку частини 8 статті 141 ЦПК України, від позивача не надходило. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки, у порушення вимог частини 3 статті 137 ЦПК України, позивачем не надано детальний опис робіт адвоката, понесені нею витрати на правничу допомогу судом не стягуються. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову, а саме задоволенням самостійної позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, зважаючи на те, що позивач є звільненою від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Іншу частину судових витрат в сумі 840 грн. 80 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України з метою забезпечення інтересів дитини суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial