Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та присадибні земельні ділянки для обслуговування житлового і господарських приміщень площею 0,25 га, а також для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,12 га. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є власником зазначеного вище майна. Вона з відповідачем домовлася про придбання будинку та присадибних ділянок шляхом виплати грошей частинами. Станом на лютий 2014 року вона повністю виплатила кошти, згідно домовленості. Однак відповідач не надає документів, необхідні для нотаріального засвідчення угоди, пояснюючи це їх втратою і поновлювати втрачені документи не бажає. Позовні вимоги позивач підтримує. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов визнає частково, не заперечує факту домовленості та отримання коштів. Вважає, що всі свої передбачені зобов'язання він виконав і не бажає поновлювати будь-які документи, посилаючись на зайнятість та особисті обставини. Дослідивши матеріали справи встановив, що у 2008 році між сторонами було досягнуто домовленості щодо продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та присадибних земельних ділянок для обслуговування житлового і господарських приміщень площею 0,25 га, а також для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,12 га. Дане майно належить відповідачу на праві власності, що стверджується копією договору купівлі - продажу, реєстраційним посвідченням Зборівського РБТІ, копією державного акту ТР №3221, виданого Ярчовецбкою сільською радою у 1998 році на право власності на земельну ділянку площею 0,37 га, з них: 0,12 га - для ведення особистого підсобного господарства, 0,25 га - для обслуговування житлового і господарських приміщень. За придбане майно позивач сплатила кошти, які відповідач отримав повністю у лютому 2014 року, майно було фактично передано і позивач користується цим майном протягом 5-ти років. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено по вині відповідача у зв'язку з відсутністю оригіналів необхідних правовстановлюючих документів, які відповідач безпідставно відмовляється надати. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач фактично протягом 5-ти років користується будинком та присадибною ділянкою і утримує їх, всі свої зобов'язання виконав, однак посвідчити договір нотаріально не може з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на придбане майно.

Outcome: approved