Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] до даної квартири та передачі їй ключів від даної квартири; судовий збір стягнути з відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.06.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 3-526, вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Співвласником іншої 1/2 частки цієї ж квартири на підставі договору міни 5255 від 12.12.2011 є відповідач [PERSON] . Відповідач змінила вхідні замки на дверях та не пускає її додому. На сьогоднішній день вона проживає у своїх родичів та не має доступу до належного їй житла. Домовитися про використання даної квартири по згоді неможливо. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлялась судом про відкриття провадження у справі за її зареєстрованим місцем проживання. Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримала 27.11.2019. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно із Інформацією № 133431623 від 07.08.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів про об`єкт нерухомого майна реєстраційний № 35026681 право приватної власності на квартира [ADDRESS] було зареєстроване 21.12.2011 у рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] , на підставі договору міни № 5255 від 12.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М. 03 червня 2019 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом реєстровий № 3-526, відповідно до якого, на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського нотаріального округу Київської області Бурлаченко К.Ф. 08.09.2018 за р. № 301, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO], який помер [INFO] , є [PERSON] , РНОУПП [NUMBER] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: однієї другої частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 31,60 кв.м, у тому числі житловою площею 17,10 кв.м, що складається з однієї кімнати. Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 168976456 від 03.06.2019 про об`єкт нерухомого майна реєстраційний № 1843460680000 Ѕ частка квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-526, виданого 03.06.2019 Десятою київською державною нотаріальною конторою, та рішення державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47165874 від 03.06.2019 12:28:58. Відповідач змінила вхідні замки на дверях спірної квартири та не пускає позивача додому, не зважаючи, що вона є співвласником зазначеної квартири. Таким чином, позивач не має доступу до належного їй житла. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно із ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Як встановлено судом, позивач, володіючи на праві приватної власності Ѕ часткою спірної квартири, до вказаної квартири не має доступу, оскільки відповідач змінила вхідні замки на дверях спірної квартири та не пускає позивача до житлового приміщення, що належить сторонам праві приватної спільної часткової власності, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про вселення до спірної квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд приходить висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника частини житлового приміщення, в даному випадку шляхом вселення до квартири [ADDRESS] та передачі позивачу відповідачем ключів від квартири. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved