Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 22.11.2012 року. \~ \~ \~ \~Однак, відповідно до довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області у вказаному житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка з 2007 року не проживає у вказаному будинку. Позивачу належить право володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, а наявність реєстрації відповідача порушує вказані права позивача. Тому [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки іншим шляхом зняти [PERSON] з реєстрації неможливо. В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених вимоги та про розгляд справи у її відсутність. Також не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на її адресу місця реєстрації судом, та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин своєї неявки суду не повідомила, заперечень (відзиву) на позов не надавала, будь яких заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не находило. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Краснокутської селищної\~ради Богодухівського\~району Харківської\~областів судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, при прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу Українинеявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно зі\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач нез`явився всудове засіданнябез поважнихпричин абобез повідомленняпричин; 3)відповідач неподав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті\~223, статті\~280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями\~Цивільного процесуального кодексу України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді будинку, що розташований за адресою:\~\~ [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14.11.2012 та витягу про державну реєстрацію прав №36374851 від 22.11.2012, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] , що підтверджується копіями вказаного свідоцтва та витягу. \~ \~ \~ \~Як вбачається з довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 09.08.2021 року №25-01-15/643 за вищевказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1961 року народження, дочка [PERSON] , 1983 року народження, дочка [PERSON] , 1994 року народження, син [PERSON] , 1992 року народження та онука [PERSON] , 2004 року народження. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту обстеження домоволодіння від 20 серпня 2021 року, складеного депутатом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Леванда О.В. в присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак з 01.11.2007 року за вказаною адресою не проживає. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1\~статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У зв`язку з тим, що в будинку позивача зареєстрована відповідач, яка фактично там не проживає на протязі 13 років, [PERSON] як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене\~Конституцією України\~та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі\~статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі\~статтю 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1\~статті 386 Цивільного кодексу України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Виходячи з вказаних положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Згідно частини 2\~статті 386 Цивільного кодексу України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень\~Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частини 2\~статті 405 Цивільного кодексу України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивачем зазначено, що [PERSON] не проживає в будинку\~\~за адресою: [ADDRESS] , який в цілому належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, з 2007 року, зазначений факт під час судового розгляду належними доказами не спростовано. З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність\~ [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання понад одного року, без поважних причин, суд всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Як вбачається з копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] позивачка [PERSON] являється інвалідом 2 групи, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial