Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила, до відповідача [PERSON] , в якому просить суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] , 1988 року народження, батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона з [PERSON] з березня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] . У свідоцтві про народження відповідач вказаний як батько. З грудня 2011 року шлюбні стосунки між сторонами фактично були припинені. Відповідач залишив сім`ю та виїхав за місцем свого проживання у м.Пологи. У 2016 році сторони офіційно розлучилися. Вихованням дитини займається лише позивач за допомогою своєї матері, з якою [PERSON] та її двоє дітей проживають разом (від першого шлюбу [PERSON] має доньку 2006 року народження). Дитина знаходиться на повному утриманні матері, займається легкою атлетикою, відвідує заняття з англійської мови, гурток з малювання. Протягом всього часу після розлучення відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, не з`являвся за місцем проживання дитини. Матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. В 2017 році відповідач приїхав до сина на день народження на одну добу. Більше вони його не бачили до теперішнього часу. Позивач не може зареєструвати сина за місцем свого проживання з причин відмови їй органу реєстрації, так як немає згоди батька. Також вона не має можливості виїхати з дитиною відпочити та оздоровитися за кордоном або до родичів. З 2014 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 30 листопада 2019 року складає 100109,52 гривень. Відповідач є злісним неплатником аліментів, ухиляється від прибуття до органів Пологівського РВ ДВС, про що свідчить подання до суду про винесення ухвали про розшук боржника. Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, але вони у судове засідання не з`явилися. У той же час, від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила дану цивільну справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, а також не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полєшко О.В. у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без здійснення фіксування судового процесу технічними засобами, не заперечувала проти винесення заочного рішення, а також надала до суду письмові пояснення з приводу неможливості складання висновку з питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Відповідач [PERSON] , місце реєстрації якого за адресою, зазначеною у позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, неодноразово викликався у судові засідання судовими повістками, але більшість поштових відправлень повернулися на адресу суду без вручення з поміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України суд здійснював виклики відповідача у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідач після оприлюднення оголошень про його виклики у судові засідання до суду жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, відзив на позов не подав. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, ненадання відповідачем відзиву на позов, враховуючи пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області 03 червня 2011 року, судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 березня 2011 року. Заочним рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісяця до досягнення ним повноліття. Заочним рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року було оголошено у розшук боржника [PERSON] . Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 17 грудня 2020 року відповідач [PERSON] станом на 30 листопада 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 131671,59 грн. Згідно довідки Гвардійської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новомосковської районної ради Дніпропетровської області від 10.12.2020 року №112 встановлено, що [PERSON] навчається у 4-А класі даної школи. З копії довідки №1762 про склад сім`ї від 23 грудня 2019 року встановлено, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] , разом із нею без реєстрації проживає син [PERSON] , [INFO] . Згідно з поясненнями органу опіки та піклування в особі виконавчого органу служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 22 вересня 2021 року №01-21/0416 у зв`язку з неможливістю здійснити обстеження умов проживання [PERSON] та з`ясувати його позицію у даній справі служба у справах дітей не має можливості надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] . Той факт, що відповідач не бере участі у вихованні та житті його дитини, підтверджується також копією Акту огляду (обстеження) житлових умов, складеного депутатом Гвардійської селищної ради 21 січня 2020 року, в якому, зокрема, зазначено, що гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає та не веде спільного господарства з гр. [PERSON] , у вихованні спільного сина [PERSON] , [INFO] , ніякої участі не приймає. За період з грудня 2011 року по січень 2020 року гр. [PERSON] в зазначеній квартирі з`явився лише 1 раз у травні 2017 року. Дитина знаходиться на вихованні та повному матеріальному утриманні матері [PERSON] . Проаналізувавши здобуті у судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач відмовився від участі у вихованні та утримання своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивача за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 25 березня 2014 року стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач до ухвалення рішення у даній справі вже був зобов`язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання дитини, стосовно якої він позбавляється батьківських прав, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved