Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста про визнання права користування квартирою [ADDRESS] посилались на те, що з 14.11.1995 року по теперішній час позивач [PERSON] зареєстрована у вищевказані квартирі. Позивач має намір приватизувати житло, проте у неї відсутній ордер. КП «ЖЕО №2» повідомив про відсутність ордеру в архіві підприємства. Просить визнати за нею право користування на законних підставах квартирою [ADDRESS] на підставі довідки № Я400 від 13.03.2020 року виданою КП « ЖЕО № 2» ПМР . Ухвалою суду від 19 березня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачем надано відзив на позовну заяву посилаючись, на те що основною причиною звернення позивача до суду є здійснення процедури приватизації квартири [ADDRESS] . Відповідач діє виключно в межах закону і жодними своїми діями чи бездіяльністю не створював порушення, невизнання чи оспорювання прав позивача, у тому числі і право на приватизацію житла. Кожний громадянин має право на приватизацію квартири державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Право на приватизацію одержують громадянини України, які постійно проживають в цих квартирах, у зв`язку з даною позицією при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем даного жилого приміщення , з 14.11.1995 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Інші особи в даній квартирі не зареєстровані. Вищевказана квартира була надана матері позивача [PERSON] . Згідно списків працівників АО «Демітекс» [PERSON] , як наймача дозволено прописати у квартиру [ADDRESS] разом з членами її сім`ї: син [PERSON] та донька [PERSON] . 15 серпня 2017 року [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, [INFO] грудня 2017 року [PERSON] також знята з реєстраційного обліку. Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 683 від 09.11.2010 року особистий рахунок по квартирі переоформлено з матері позивача [PERSON] на [PERSON] . Згідно довідки № 69 від 13.03.2020 року виданою КП « ЖЕО № 2 » ПМР за адресою [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована з 14.11.1995 року , є квартиронаймачем. Відповідно до довідки №Я400 від 13.03.2020 року виданої КП « ЖЕО № 2 » ПМР ордер на квартиру за адресою: [ADDRESS] в архіві КП « ЖЕО № 2 » ПМР відсутній , видати дублікат неможливо. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивач правомірно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки ордер на вселення у вказану квартиру не зберігся, іншим чином підтвердити користування даним житлом на правових підставах позивач можливості не має. Доказів на спростування тієї обставини, що позивач не на правових підставах користуються зазначеним житлом, відповідачем суду не надано. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved