overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньок: [PERSON], 20.03.2002 р. н. та [PERSON], 29.11.2005 р. н. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено з 2012 року, спільне господарство не ведеться. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй дошлюбне прізвище «Юхневич». В судове засідання позивач не зявилася, але до суду надано заяву, в якій просить дану цивільну справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити вимоги. В судове засідання відповідач не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, проти розгляду справи без його участі не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 08.09.2001 зареєстрували шлюб, про що Чулаківською сільською радою Голопристанського району Херсонської області складено відповідний актовий запис за №11, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-КГ №019347 від 08.09.2001 (а. с. 3). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей доньок: [PERSON], 20.03.2002 р. н. та [PERSON], 29.11.2005 р. н. (а. с. 4, 5). Судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2015. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, на підставі чого між сторонами виникали сварки, які поступово призвели до погіршення відносин між ними. На даний час фактичні подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, малолітню дитину [PERSON] залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] ». В судове засідання сторони не з`явилися, про місце, дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, заяв, клопотань на адресу суду від сторін не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час слухання справи було повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 12 вересня 2015 року зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голопристанського районного управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис №136, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 12.09.2015 (а. с. 4). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.09.2016, від даного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 24.10.1998 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстром №7438 вона являється власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 14.9 кв. м. Крім позивача в будинку прописані: донька [PERSON] [INFO], а також, відповідачі по справі - [PERSON] [INFO]., [PERSON] [INFO]., та їхні діти [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] З 24.10.1998 року відповідачі в будинку за адресою: [ADDRESS], не проживають, а всі комунальні послуги позивачка змушена сплачувати за себе і за них. Тому просила визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення у справі. Відповідачі не з'явилися в судове засідання, про день слухання справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 24.10.1998 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Федотовою О.В. за реєстром №7438 являється власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 14.9 кв. м. Відповідачі, являються колишніми мешканцями вищевказаного будинку. Факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в будинку з 24.10.1998 року по даний час підтверджується актом обстеження, складеним 04.02.2016 року депутатом Боярської міської ради Подзіраєвою Т.Є. В даному випадку суд вважає, що права [PERSON] порушено, так як вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором дарування від 16.11.2001, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, реєстр №4-3730, їй належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] З [PERSON] позивачка перебувала у шлюбі з 18.07.1975 по 07.07.2011. Згідно з записом у будинковій книзі [PERSON] прописаний у житловому будинку з 23.01.2002. В 2009 відповідач добровільно залишив спірний будинок і до цього часу не проявляє інтересу до житла. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач не з»явився в судове засідання, про день слухання справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 16.11.2001, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, реєстр №4-3730, [PERSON] належить спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Відповідач, являється бувшим чоловіком [PERSON]. Він був зареєстрований у житловому будинку з 23.01.2002. Те, що відповідач не проживає в спірному будинку більше встановленого законом строку підтверджується актами депутата Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 01.03.2015 та 17.06.2015, також було підтверджено свідками [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні. В даному випадку суд вважає, що права [PERSON] порушено, так як вона не може вільно розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способами захисту цивільни Відповідно до статей 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. За правилами ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 72 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2011 року з відповідача [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Даних коштів для утримання дитини є недостатнім, вона не має можливості мати постійну роботу і не має можливості виїхати тимчасово на заробітки, так як дочці три роки, других джерел доходу не має, крім аліментів на дитину, що є недостітнім для забезпечення дитини як одягом так і харчуванням, просить суд збільшити стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 800,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів, що викладені в позовній заяві, додатково пояснила, що їй також потрібно проводити оплату перебування дитини в дитячому садку, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав, пояснив, що позивач має також працювати, у нього не має можливості проводити оплату аліментів більше як 300,0 грн., буде за необхідності добровільно проводити оплату за дитячий садок, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2011 року з відповідача [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач не має можливості виїхати тимчасово на заробітки, так як дочці [PERSON] три роки, соціальні виплати для дитини припинено, других джерел доходу не має. Має додаткові витрати на оплату перебування дитини в дитячому садку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зімни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи обставини справи, з урахуванням встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини віком до 6 років, зміни матеріального стану позивача в зв'язку з досягнення дитиною 3-х річного віку, що обумовлено додатковими витратами, враховуючи те, що відповідач є працездатним, на його утриманні не має інших осіб, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання дочки [PERSON] слід встановити в сумі по 500 / п'ятсот/ гривень щомісячно.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, при цьому просила суд стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини за минулий період вересень 2013р., 2014рік та з січня 2015року по березень 2015року в розмірі 5714грн.50коп. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу [INFO]. народилася донька [PERSON]. Відповідач з вересня 2013року, коли вони перестали проживати разом , припинив надавати допомогу на дитину, донька повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач належним чином повідомлений про день слухання справи, суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з них судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить вищевказана квартира, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 9 липня 1998року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 23 червня 1998р. №327-С. Відповідачі [PERSON] її колишній чоловік, а [PERSON] колишня свекруха. 22.03.2005р. шлюб між нею та відповідачем [PERSON] був розірваний. Починаючи з 2005року відповідач в квартирі не проживає, де він на даний час знаходиться їй невідомо. Відповідач [PERSON] взагалі не проживала в спірній квартирі. Вони весь цей час з не сплачували комунальні послуги, факт їх не проживання на спірній квартирі підтверджуються актами та свідками. Відповідачі у відповідності із ст.74 ЦПК України належним чином повідомлявся про день слухання справи, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, просила суд визнати за нею право власності на 1/2частину квартири [ADDRESS] та залишити за [PERSON] право власності на 1/2частиину спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 23.10.1993р., який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області 20.12.2011р. було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти ними була придбана квартира [ADDRESS], яка зареєстрована на відповідача по справі. Оскільки квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя просить суд задовольнити її позовні вимоги. Відповідач позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача, прийнявши визнання відповідачем позову в повному обсязі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем [PERSON] позову є безумовним, таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, просила суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON],інтереси якого представляють [PERSON], [PERSON] з земельної ділянки та будинку [ADDRESS] разом з усіма проживаючими в даному приміщенні особами без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником земельної ділянки та садового будинку [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] незаконно зайняв вищевказаний будинок, не бажав його звільняти, вона вимушена була звертатися до суду. Відповідно до рішення апеляційного суду м.Києва від 18.04.2013р., яким було змінено рішення Оболонського райсуду м.Києва від 19.12.2012р. з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] кошти в сумі 428170,52грн. та судові витрати у розмірі 1820грн., а також було зобов'язано [PERSON] звільнити вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку. 22.01.2014р. рішенням Святошинського райсуду м.Києва було усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом вистелення [PERSON], [PERSON] з будинку [ADDRESS]) . Усунути перешкоди у користуванні майном шляхом вселення [PERSON] до будинку [ADDRESS]» в Святошинському районі м.Києва. 25.04.2014р. було відкрито три виконавчі провадження про виселення [PERSON], [PERSON], та вселення [PERSON] Під час проведення виконавчих дій з»ясувалось, що в будинку безпідставно проживають інші особи, а саме [PERSON] та [PERSON], а також малолітня дитина [PERSON] та [PERSON] -син [PERSON] У зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Відповідач [PERSON], яки також представляє інтереси [PERSON] за довіреністю, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечували, посилаючись на те, що в будинку [ADDRESS] після винесення рішень суду вони не проживають, відповідно в залі судового засідання погоджуються передати ключі позивачці по справі від будинку. Вважають, що відсутній сам предмет спору. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та 3-ті особи особи Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в м.Києві, Відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві, Садове товариство «Берковець-1» належним чином повідомлялися про день слухання справи. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом , просила суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання 2000грн. щомісячно до досягненні дитини трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2014р. [INFO] у них з відповідачем народився син. На даний час між ними припинені сімейно-шлюбні відносини, вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вона перебуває у декретній відпустці, ніде не працює, іншого доходу немає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю.. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» п.24 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи дані положення постанови, заяву відповідача, який позов визнав повністю, враховуючи , що таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє позовну заяву без зясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] боргу 5975000 грн., мотивуючи його тим, що 15.01.2013р. [PERSON] узяв у неї у борг 250000 доларів США, про що написав розписку. Борг зобов'язався повернути до 15.02.2016р., однак цього не виконав, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач до суду повторно не явився, відповідно до вимог\~ст. 128 ч.8 ЦПК України\~повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.01.2013р. відповідач узяв у позивача у борг 250000 доларів США, з терміном повернення до 15.02.2016р., про що написав розписку (а.с.4). Враховуючи, що після 15.02.2016р. відповідач борг не повернув, позивач звернулася з позовом до суду та у порядку\~ст.1047 ч.2 ЦК України\~представив вказану розписку. Згідно\~ст.1049 ч.1 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст.1050 ч.1 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згодом відповідач повернув позивачу частину боргу у сумі 500000 грн., що не заперечується позивачем. Оскільки відповідач не надав суду доказів повернення боргу, то на підставі ст.ст.1049\~ч.1,\~1050\~ч.1\~ЦК України\~з нього підлягає стягненню 250000 доларів США, в еквіваленті у національній валюті за курсом НБУ станом на 27.05.2018р. (6475000 грн.) за мінусом повернутих 500000 грн., у сумі 5975000 грн., Документально підтверджені судові витрати на підставі\~ст.141 ЦПК України\~стягуються з відповідача на користь позивача у сумі 8000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved