Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що від шлюбу у них з відповідачем народилось двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] 14.09.2008 року шлюб між ними розірвано і діти повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач їздить на заробітки у Республіку Польща, де працює офіційно зварювальником має стабільний дохід близько 30000 грн. щомісяця, а тому має змогу платити аліменти на утримання дітей в мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі просить позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1100 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] та 850 грн. на утримання дочки [PERSON] , [INFO] щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що відповідач періодично виїздив на заробітки до Республіки Польща. Частину зароблених грошових коштів надсилав позивачу, що підтверджується квитанціями про оплату, які наявні в матеріалах справи від 12.09.2018 року про переказ 2617,13 грн., 15.11.2018 року про переказ 2941,13 грн., 23.01.2019 року про 5090,08 грн. Відповідач втратив роботу за кордоном і на даний час є безробітним і знаходиться у пошуках роботи на території Рівненської області. Позивач, відповідач та їх неповнолітні діти проживають в одному помешканні і витрати на утримання дітей так само несе і відповідач. Суд, заслухавши думку представника відповідача та представника позивача, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони, від подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтвах про народження яких відповідач записаний батьком. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів суд приймає до уваги докази, які наявні в матеріалах справ та свідчать про те, що відповідач протягом 2018 року працював за кордонов в Республіці Польща та отримував заробітну плату достатню для сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Зокрема, в матеріалах справи наявна інформація про надходження з інших джерел, а також про доходи і виданих авансах на подоходний податок на 2018 рік (а.с. 15-17), з якої вбачається, що відповідач отримував дохід в розмірі близько 30000 грн. Посилання відповідача та його представника на те, що на даний час відповідач не працює, а тому може сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, суд рахує необґрунтованим і таким, що не заслуговує на увагу. Як встановлено судом відповідач володіє професією зварювальника, яка є затребуваною на ринку праці, що підтверджується загальнодоступними сайтами Work.ua та ОЛХ. Згідно цих сайтів на даний час в Рівненській області є потреба в зварювальниках та пропонується середній заробіток 15000-20000 грн. В зв`язку з цим те, що з березня 2019 року відповідач не працює суд розцінює як намагання ухилитися від сплати аліментів та байдужість до своїх дітей, оскільки, об`єктивних причин того, що відповідач не може працювати і відповідно отримувати доходи, суду не надано. Він є здоровою працездатною особою і будь-яких доказів неможливості працювати за спеціальністю суду не надано. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків (ч. 1 ст. 141 СК України), те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, на даний час офіційно не працевлаштований, а також потенційні можливості відповідача на отримання прибутку, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та 2000 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, призначаючи аліменти, згідно ч.1 ст.191 СК України, від дня пред`явлення позову. Крім того, суд вважає, що відповідач не ухиляючись від роботи і працюючи за спеціальністю, має можливість сплачувати щомісячно 3500 грн. на утримання своїх дітей, а рішення суду має бути спонукальним для нього, щоб він під загрозою застосування до нього невигідних наслідків, дбав та турбувався про своїх дітей. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 768,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial