Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, у якому прохала стягнути з відповідача на її користь щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (сукупного доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з пред'явлення позову до досягнення ним повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з відповідачем 19 листопада 2008 року зареєстрували шлюб, який згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач [PERSON] в судове засіданні не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 26). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився повторно, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 16,23) . Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 19 листопада 2008 року зареєстрували шлюб, який 25 червня 2014 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави було розірвано (а. с. 4) . Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 30 червня 2010 року, актовий запис № 656 (а.с. 5). Також судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не утримує її. Як зазначила позивачка, відповідач на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків немає, аліментів нікому не сплачує, стягнень з відповідача по виконавчих документах не проводиться. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та дитини, те, що відповідач є особою працездатного віку, зі слів позивача не має на утриманні непрацездатних батьків та неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов»язаний це робити відповідно до ст. 180 СК України, прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved