Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що 26.07.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] За спільною домовленістю між подружжям дитина залишається проживати разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати їхній шлюб. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то позивач просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 26.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Шанта) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-ФМ № 115131 від 26.07.2014 року. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] З копії Свідоцтва про народження [PERSON] І-ФМ № 335051 від 23.10.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області встановлено, що [PERSON] народився 15.10.2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 1221. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, тому просить розірвати їхній шлюб. Як випливає з позовної заяви, позивач не працює і, оскільки, відповідач не приймає участі в утриманні сина, офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, інших утриманців не має, просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року становить - 1689 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину у віці до 6 років становить 506,70 грн. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (від\~02.06.2016\~№\~1404-VIII), у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 192 СК України, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 25.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved