Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою вже понад один рік, особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Дорошенка (колишня Блюхера)[ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору про поділ майна подружжя від 29 лютого 2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (колишня Блюхера) в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 9,10- копії витягу, договору). У вказаній квартирі згідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби від 19.10.2017 р. зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 8), однак з 30 вересня 2015 року не проживає за даною адресою, що підтверджується актом сусідів з місця проживання від 19.10.2017 р., посвідченого майстром Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат благоустрою» (а.с. 11). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7 копія рішення), тобто відповідач є колишнім членом сім'ї позивача як власника житла, однак припинення сімейних відносин з позивачем не впливає на сервітутне право відповідача, який його набув, і не припиняє його. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як колишній член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з 2015 року згідно даних актів, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В звязку з тим, що вимога щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не заявлялася, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved