Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і просила позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо, дитина проживає разом з позивачем. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Орган опіки та піклування надати висновок щодо заявлених позовних вимог. Відповідач відзив на позов не надав, однак ним подана заява від 07 вересня 2020 року, підпис якого 07 вересня 2020 року нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., зареєстровано в реєстрі за №1088, про те, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та просить розглянути справу у його відсутність. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 02 грудня 2020 року за №01-00-011-73057, відповідно до якого орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] У підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. При цьому просила врахувати заяву відповідача. Відповідач в підготовче засідання не з`явився з огляду на його заяву. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Марценюк Л.Є в підготовчому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування та вказувала, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки судом не встановлено, що вказане визнання суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та вважає, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 лютого 2013 року (а.с. 5). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03 липня 2016 року. Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 вересня 2010 в справі №2-381/2010 шлюб між сторонами розірваний (а.с.7). Відповідно до рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року в цивільній справі №151/101/18 збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , та з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість [PERSON] зі сплати цих аліментів становить 16049,98 грн (довідка Центрального ВДВС у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький) від 09 листопада 2020 року за №126992/15.26-25/36). Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживає окремо, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачем обов`язками про піклування та виховання дитини є довідка від 03 листопада 2020 року за №67, видана ЗОШ ІІ-ІІІ ступенів №31 Вінницької міської ради, в якій навчається малолітня, та відповідно до якої, вказується, що всі питання, які стосуються виховання та навчання дитини, вирішуються лише матір`ю, що також не заперечується і відповідачем в своїй заяві про визнання позову. Як слідує з Висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 02 грудня 2020 року за №01-00-011-73057, позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним; відповідач з 2010 року по теперішній час проживає окремо від дитини, не підтримував з донькою родинних відносин, не цікавився її життям та розвитком, не надавав дитині належного матеріального утримання. Батько не брав участь у засіданні комісії, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання, за його заявою від 07 вересня 2020 року повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина повідомила, що батько не спілкувався з нею протягом останніх 10 років, не цікавився її життям та навчанням, не вітав з днями народження та святами. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також визнання позову відповідачем, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, який не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо від доньки, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд відмічає, що в даному випадку суд не застосовує ч.3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки є в же судове рішення з цього питання. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved