Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про скасування наказу про оголошення догани та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працює на посаді лікаря-лаборанта лабораторного відділення клініки лабораторної діагностики Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» з 01.09.2015 р. наказом начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» №30 від 01.02.2016 позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності нібито за порушення трудової дисципліни в період з 26.11.2015 по 01.12.2015 і їй оголошено догану. Позивач вважає вищезазначений наказ №30 від 01.02.2016 незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів керівництва, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків і не порушувала трудової дисципліни, крім того, наказ винесений після спливу строку для застосування дисциплінарного стягнення. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON] просила скасувати наказ начальника Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» №30 від 01.02.2016 за результатами службового розслідування та покарання винних про оголошення їй догани та стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, пояснивши, що позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності і до неї було застосовано стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. ЇЇ вимоги є необґрунтованими та безпідставними, не містять доказів порушення відповідачем вимог трудового законодавства України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 04.11.2011р. наказом Начальника Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 55, позивач [PERSON] була прийнята на роботу лаборантом лабораторного відділення клініки лабораторної діагностики, за тимчасово відсутнього лаборанта цього відділення [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною віком до 3-ох років по 11.03.2013 року. 22.06.2015 р. наказом Начальника Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 87, [PERSON] була звільнена з лабораторного відділення клініки лабораторної діагностики, у зв'язку із переведенням до Центру крові Збройних Сил України м. Києва, на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, за її угодою та узгодженням між керівниками. 07.08.2015 р. наказом Начальника Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 114, [PERSON] прийнято на роботу лікарем-лаборантом лабораторного відділення клініки лабораторної діагностики, у порядку переведення з Центру крові Збройних Сил України м. Київ за погодженням між керівниками. 16.12.2015р. у робочий час [PERSON] не виконала поставлених завдань ТВО начальника КЛД НВМКЦ «ГВКГ» [PERSON], відмовилась та не приступила до виконання обов'язків стосовно проведення біохімічних аналізів на автоматичному біохімічному аналізаторі в клініко-біохімічній лабораторії з експрес-діагностикою вприміщенні хірургічного корпусу, про що було складено рапорт начальнику НВМКЦ «ГВКГ» про відмову приступити до роботи [PERSON] на виконання службової вказівки [PERSON] За дорученням начальника НВМКЦ «ГВКГ» було проведено аналіз фактів зазначених в рапорті, та у зв'язку з наявними ознаками дисциплінарного проступку, запропоновано провести службове розслідування з метою встановлення (виявлення) можливого дисциплінарного проступку [PERSON] та встановлення всіх обставин щодо цього. Наказом начальником НВМКЦ «ГВКГ» від 31.12.2015 №265 було призначено службове розслідування. За результатами проведеного службового розслідування було видано наказ від 01.02.2016 року № 30, відповідно до якого, за порушення трудової дисципліни лікарю-лаборанту клініко-біохімічної лабораторії з експрес діагностикою КЛД працівнику ЗСУ [PERSON] оголошено догану. Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Відповідно до ст. 147 КЗпПУ за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 149 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується до працівника за порушення трудової дисципліни, при цьому враховується ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень встановлено ст. 148-149 КЗпП України. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дій чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП, правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця чи уповноваженої ним особи. Дисциплінарні стягнення застосовуються роботодавцем, органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника, безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяцяз дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, і не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Виходячи з аналізу зазначених норм права та письмових доказів, наданих сторонами, суд приходить висновку про наявність в діях [PERSON] порушень трудової дисципліни, що стало підставою для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Твердження позивача про те, що спірний наказ винесений після спливу строку для застосування дисциплінарного стягнення, не знайшло свого підтвердження, оскільки закон прямо не передбачає подовження граничного терміну для застосування дисциплінарного стягнення, що обчислюється з дня виявлення проступку, у зв'язку з проведенням службового розслідування на самому підприємстві, проведенням попереднього розслідування. Але слід враховувати, що ст. 148 КЗпП передбачає обчислення місячного строку для застосування стягнення з дня виявлення не факту (дії, бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту (дії), але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Це дає деяку можливість власникові для продовження терміну, протягом якого він може застосовувати стягнення. Як було встановлено судом під час розгляду справи, дисциплінарний проступок було виявлено відповідачем після проведення службового розслідування і зафіксовано актом від 15 січня 2016р. та в межах передбаченого ст. 148 КЗпП України строку до неї було застосовано дисциплінарне стягнення. Крім того, позивачем не заперечувалось в судовому засіданні, що при прийнятті на роботу 01.04.2011р. лаборантом до лабораторного відділення КЛД, вона була ознайомлена зі своїми посадовими обов'язками та забезпечена робочим місцем. Подальші переведення позивача не змінювали її посадових обов'язків та умов праці і після переведення на посаду лікаря-лаборанта клініко-біохімічної лабораторії з експрес-діагностикою. Позивач була ознайомлена з посадовою інструкцією лікаря-лаборанта лабораторного відділення амбулаторної допомоги клініки лабораторної діагностики, затвердженою 14.11.2014 р., що підтверджується її особистим підписом. Як зазначили в судовому засідання представники відповідача, зміна назви підрозділу, в якому стала працювати позивач та перейменування назви установи, будь-яким чином не змінило функціональні обов'язки позивача і тому її посилання на зазначені факти, які на її думку свідчать про порушення відповідачем норм трудового законодавства, є безпідставними. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то вона також задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на те, що в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, зазначена вимога не може бути задоволена судом. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed