Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2004 року, в якому у них народилося двоє дітей, дочки [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з матір»ю та перебувають на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Починаючи з червня 2015 року в сім»ї стали виникати сварки через небажання відповідача матеріально забезпечувати сім»ю. Останній постійно пиячив, влаштовував скандали та бійки. На даний час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. А тому просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, позов підтримала, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON]. в судове засідання повторно не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 15 вересня 2004 року Верхняківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 15 вересня 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 1. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». В шлюбі у них народилося двоє дітей, дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з матір»ю та перебувають на її утриманні. Також судом встановлено, що шлюб між сторонами набрав формальних рис. Тривалий час сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved