Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона 28 травня 2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на життя, в сім'ї часто виникали неприязні стосунки. З червня 2016 року шлюбні відносини припинено, позивач з відповідачем спільного господарства не веде, проживають окремо. [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, так як сім'ї не існує, а її подальше збереження суперечитиме не лише її інтересам, а інтересам дитини. Позивач [PERSON] просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати. Стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати за подачу позовної заяви до суду. В судове засідання на розгляд справи позивач [PERSON] не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи 18.12.2017 року, 12.01.2018 року не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся у встановленому законом порядку. Конверти повернулися до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Причини неявки, суду не повідомив. Тому суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 28 травня 2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований Баришівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (актовий запис № 33). Від спільного подружнього проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у позивача та відповідача не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на життя. Шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо з червня 2016 року, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім'ю позивач не має. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції від 01 грудня 2017 року сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. (а.с. 1). Так як суд задовольняє позов повністю, судові витрати у справі складають 640,00 грн. судового збору та у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі. Встановлені судом обставини підтверджуються: -ксерокопією паспорта [PERSON], серії [NUMBER] від 16 червня 2016 року; -ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28 травня 2016 року; -ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] від 21 вересня 2016 року; -іншими матеріалами справи.

Outcome: approved