Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона та відповідач мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] .. Шлюб між ними не розірваний, позивачем поданий до суду позов про розірвання шлюбу. Позивач з відповідачем проживають окремо, спільна дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач має можливість сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частини, оскільки працює. Просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини до повноліття дитини. Ухвалою суду від 14.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.38). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без його участі, раніше висловлену позицію щодо позовних вимог, викладену у відзиві підтримує (а.с.54). Відповідно до відзиву відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки позивачем не доведено, що ним порушено обов`язки щодо утримання спільної доньки (а.с.28-30). Разом з цим, згідно письмового пояснення наданого після відзиву, відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково у розмірі 1/6 частини, оскільки даний розмір аліментів відповідатиме інтересам дитини (а.с.55). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст..79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Станом на день ухвалення рішення шлюб між сторонами не розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Спільна донька сторін проживає з позивачем, дана обставина відповідачем не заперечується. Згідно з довідкою відповідач працює у ВП Запорізька АЕС та розмір його заробітної плати з грудня 2019 року по травень 2020 рік складає 227152,36 грн. (а.с.57), відповідно розмір середньомісячної зарплатні становить 37858,73 грн.. Крім того відповідач перебуває на обліку в Енергодарському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області і отримує пенсію за віком у розмірі 7735,05 грн. (а.с.56). Доказів, що відповідач має на утриманні інших осіб або з відповідача проводяться стягнення за виконавчими листами, суду не надано. Суд не бере до уваги те, що відповідач у відзиві зазначив про перебування на його утриманні матері та надання їй матеріальної допомоги у приблизному розмірі 2500 грн., оскільки дана обставина не підтверджена жодним належним доказом. Наявність спору між сторонами щодо утримання неповнолітньої дитини свідчить про те що угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Не заслуговують на увагу доводи [PERSON] , викладені у відзиві, що позивачем не доведено факт порушення ним обов`язків щодо утримання дитини, оскільки позивач скористалася своїм правом заявивши вимоги про стягнення аліментів та відмова в цьому праві за таких обставин не допускається. Так, ч. 1 ст. 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії. Відповідач зазначає у відзиві, що у травні 2020 року здійснив на ім`я позивача поштовий переказ в рахунок сплати аліментів у розмірі 6000 грн., надавши відповідну квитанцію (а.с.31). Проте дана обставина не є підставою для відмови у стягненні аліментів за наявності між сторонами відповідного спору, адже питання щодо внесених платежів вирішуватиметься державним виконавцем під час вчинення відповідних виконавчих дій. Таким чином, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки. Щодо визначення розміру аліментів, що стягуватимуться з відповідача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено ст. 183 СК України. Як вже було зазначено вище, відповідач працює та розмір його середньомісячної заробітної плати складає 37858,73 грн. на місяць (а.с.27), крім того отримує пенсію за віком у розмірі 7735,05 грн. (а.с.56). А отже відповідач є матеріально забезпеченим та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї доньки саме у розмірі 1/4 частки. Відповідач крім спільної з позивачем доньки, інших дітей не має. Відповідачем надані медичні висновки щодо стану його здоров`я, разом з цим хоча [PERSON] періодично перебуває на лікарняних, продовжує працювати, що свідчить про те, що стан його здоров`я дозволяє йому це робити. Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням положень ст. 182 СК України, а також засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частки. Крім того, судом встановлено, що при зверненні до суду, позивача звільнено від сплати судового збору, у зв`язку з чим, суд, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривні 80 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved