Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна, в якому просила визнати квартиру [ADDRESS], спільним майном подружжя, а саме позивача і відповідача, визнати за позивачем право власності на 9/20 частки квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.1985 року позивач [PERSON] із відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Жовтневим в/ЗАГС у м. Києві. Вказує, що під час шлюбу, за договором міни, який було укладено в м. Боярка 09 липня 1994 року та посвідчено нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори, позивач та відповідач набули у власність квартиру, що знаходиться у [ADDRESS]. Спірна квартира зареєстрована в БТІ на відповідача. Частина спірної квартири, а саме 1/10 частина, належить сину позивача [PERSON] на підставі договору дарування. Відповідач в добровільному порядку відмовляється від поділу квартири. Позивач вказала, що постійно брала участь в утриманні квартири, за свій рахунок замінила труби, поставила металопластикові вікна. 20.07.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Зазначила, що оскільки квартира була набута в 1994 році, то і правовідносини права сумісної власності щодо неї виникли в той же час, а отже, при вирішенні питання належності квартири до спільного майна подружжя, необхідно застосовувати норми Кодексу про шлюб і сім`ю України. Оскільки самостійно встановити вартість квартири в позивача не має змоги, тому вона придбала газету «Авізо» за 07 березня 2013 року, де аналогічна квартира меншої вартості коштує 530 000 грн. , отже вартість належної до поділу частки в розмірі 9/10 квартири орієнтовно становить 477 000 грн., тому ціна позову складає 238500 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В письмовому запереченні на позов відповідач вказав, що так як квартира не нажита позивачем та відповідачем під час шлюбу, а отримана відповідачем по договору міни його квартири, що була у його приватній власності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений про дату та час розгляду справи у відповідності до вимог чинного законодавства України. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.07.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни, який посвідчений державним нотаріусом К-Святошинської державної нотаріальної контори Стратілат П.І., зареєстровано в реєстрі за №І-2712, згідно умов якого [PERSON] міняє належну йому на праві особистої власності квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] на квартиру, належну на праві особистої власності [PERSON], що знаходиться в [ADDRESS]. Квартира в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації Боярської міської Ради народних депутатів, 08.07.1994 року на підставі розпорядження №401794 від 07.07.1994 р. і зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації за №272/34 (а.с.7). 05.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/10 частини квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відчужувана 1/10 частини квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Третьою Київською державною нотаріальною конторою 06.11.2001 року (а.с.8). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2010 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю та шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 20.07.2010 року). Відповідно до Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2010 року, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1985 року, майновий спір відсутній. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Оскільки позивачем не надано належних доказів щодо підтвердження нажитого подружжям за час шлюбу майна, у відповідності до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, а саме: квартири [ADDRESS], вимога позивача щодо визнання квартири [ADDRESS], спільним майном подружжя, та визнати за позивачем права власності на 9/20 частки квартири [ADDRESS], не підлягає задоволенню. Крім того, позивачем не надано доказів щодо набуття квартири [ADDRESS], та яка була предметом договору міни від 29.07.1994 року, спільно з відповідачем, а також що вказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч. 4 ст. 59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд, беручи до уваги надані сторонами пояснення, наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позивачем безпідставно заявлені вимоги щодо визнання квартири [ADDRESS], спільним майном подружжя, та визнання за позивачем права власності на 9/20 частки квартири [ADDRESS]. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed