Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 26.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] , реєстровий №5118 належить квартира [ADDRESS] . В квартирі, що належить позивачці зареєстрований її брат-відповідач за справою , який в 1986 році добровільно виїхав з квартири та мешкає разом зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація відповідача в квартирі призводить до витрат по сплаті комунальних послуг та обмежує права позивачки як власника житла, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом та просить суд усунути їй перешкоди в володінні , користуванні та розпорядженні права власності - квартири [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Позивач та її представник - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати відповідний орган зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та звернувся до суду з зустрічним позовом про встановлення права користування чужим майном, посилаючись на те, що за час шлюбу його батьків - [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. [INFO] померла його мати - [PERSON], [INFO] помер батько - [PERSON] Після смерті батьків, відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] в проживанні в спірній квартирі та вимагає знятись з реєстраційного обліку, а у лютому 2013 року йому стало відомо, що вказана квартира належить відповідачці на праві власності на підставі договору дарування. Позивач [PERSON] вважає , що такими діями відповідачки порушуються його права, оскільки він зареєстрований в спірній квартирі з моменту її отримання батьками, періодично користувався житловою кімнатою площею 12.2 кв.м., в якій знаходяться його речі , меблі та особисті документи та іншого житла для проживання він не має. У зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про встановлення права користування житловою кімнатою площею 12.2. кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та просили відмовити в його задоволенні посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи Фрунзенського районного відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, проти позову [PERSON] не заперечувала, пояснила, що в матеріалах справи достатньо підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вислухавши пояснення позивачки за основним позовом, її представника, відповідача, представника 3-ї особи, свідка та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 26.12.2003 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий №5118 . Вважаючи вказаний договір дарування від 26.12.2003 року таким , що порушує його права, [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності і на майно в порядку спадкування за законом. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09.10.2013 року в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним договору дарування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, відмовлено, оскільки судом встановлено, що при посвідченні договору дарування [PERSON] на користь [PERSON] було додержано форма та порядок укладання договору дарування квартири, дружиною дарителя було надано письмову згоду на відповідний правочин та за життя [PERSON] не ставила питання про розірвання договору дарування у зв'язку з порушення її прав, як співвласника сумісного майна подружжя. . В квартирі, яка належить позивачці, зареєстрований її брат [PERSON], який в 1986 році добровільно виїхав з квартири та весь цей час мешкає разом зі своєю родиною за адресою: [ADDRESS]. Даний факт не був спростований в судовому засіданні відповідачем [PERSON], який пояснив, що після смерті батька, він приїжджав до своєї сестри в січні 2013 року та в розмові з нею йому стало відомо, що спірна квартира належить його сестрі на підставі договору дарування, після чого він звернувся до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірного житла. [PERSON] також пояснив, що він не знає, чи міняла замки [PERSON], бо він не приходив до спірної квартири і навіть не намагався її відчинити ключами, а просто звернувся до міліції. Відповідно висновку ДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ст. сержанта міліції [PERSON] від 05.02.2013 року за результатами перевірки заяви [PERSON] ЖЄО № 10111 від 29.01.2013 року було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 26.12.2003 року, заявник [PERSON], який є її рідним братом, на протязі 25 років не мешкав в даній квартирі, рідко з'являвся та [PERSON] подано позов до Фрунзенського районного суду м. Харкова про зняття з реєстрації [PERSON], у зв'язку з тим, що в даному випадку існують цивільно-правові відносини подальша перевірка заяви [PERSON] припинена. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1985 року. Після реєстрації шлюбу вони стали постійно мешкати у квартирі [ADDRESS]. Ії чоловік у своїх батьків за час їх шлюбу не проживав, лише приїздив до них у гості. На теперішній час [PERSON] мешкає в орендованій квартирі, оскільки вони на теперішній час не підтримують шлюбних відносин. Стосовно їх примирення або розлучення, свідок суду пояснень не надала. Однак, суд, пояснення свідка, оцінює критично, оскільки вона є дружиною [PERSON], та зацікавлена у вирішенні справи на його користь. Виходячи зі ст.. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, право власника використовувати житло для власного проживання, та проживання інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Виходячи зі ст.. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування своїм майном. Як вбачається зі ст.. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень Закону України «Про власність» власник вправі розпоряджатись, користуватись, та володіти своєю власністю, а також вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння та відшкодування завданої цим шкоди. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватись своєю власністю, а також вказує на те, що право власності є непорушним. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира належить позивачці [PERSON] на праві власності, домовленостей між позивачем та відповідачем [PERSON] з приводу збереження за ним житлової площі в період його відсутності не було, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні, реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачці, порушує її права як власника, у зв'язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Доводи позивача [PERSON] за зустрічним позовом про встановлення житлового сервітуту, а саме права користування житловою кімнатою площею 12.2. кв.м. в квартирі [ADDRESS] не підтвердженні відповідними доказами, а його прохання встановити житловий сервітут свідчить про те, що він у спірній квартирі не проживає. У відповідності ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак вимоги позивача [PERSON] про порушення його права користування житловою площею в спірній квартирі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не підтверджуються належними та допустимими доказами , а право власності є непорушним правом , яке охороняється законом та нормами Конституції України, у зв'язку з чим позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. На підставі викладеного та

Outcome: approved