Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 23.08.1997 року у Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 134. В обґрунтування позову зазначила, що 23 серпня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 134, від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, на підставі чого вона прийшла до переконання про неможливість спільного життя з відповідачем та збереження шлюбу. Ухвалою суду від 20.04.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 23.05.2016 року. В свою чергу позивач подала на адресу суду заяву за вх. № 12438 від 29.04.2016 року, в якій просила залишити зазначений позов без розгляду. Разом з тим, 20 травня 2016 року за вх. № 14041 позивачем була подана заява про відкликання попередньої заяви про залишення позову без розгляду, яка мотивована тим, що заяву про залишення позову без розгляду, вона (позивач) написала під тиском та з огляду на погрози з боку чоловіка (відповідача) вчинити небезпечні дії. Просила розглянути її позов про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила позов задовольнити. Строк на примирення просила не надавати. Додатково зазначила, що рішення про розірвання шлюбу з відповідачем прийнято нею зважено, обдумано, вона всіма силами намагалась зберегти шлюб та сімю, протягом тривалого часу терпіла моральні приниження з боку відповідача. Крім того, зазначила, що причинами для розірвання шлюбу є фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, відсутність подружніх стосунків, втрату почуття кохання, принаймні з її сторони, різні погляди на сімейне життя, відсутність моральної підтримки, поваги, турботи зі сторони відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи, крім того, був обізнаний про час та місце розгляду справи на 23.05.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 04.05.2016 року, а також на 07.06.2016 року засобами телефонного звязку, за якими 07.06.2016 року повідомив на адресу суду, що «дуже бажає зберегти сімю, але вирішення питання про розірвання шлюбу залишив на розсуд дружини (позивача)». При цьому, судом відзначається, що до початку розгляду справи по суті відповідачем через канцелярію суду 04 травня 2016 року за вх. № 12 519 були подані письмові заперечення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що він (відповідач) з дружиною (позивачем) прожили в шлюбі 19-ть років та все життя він кохав та кохає дружину, чому виник позов про розірвання шлюбу в суді, - він не розуміє, та заперечує щодо розлучення з позивачем, тим самим, розуміючи, що примушувати позивача проживати разом з ним однією сімєю він не може. Просив суд застосувати всі наявні важелі для того, щоб зберегти їх сімю, в звязку з чим подав клопотання про надання йому (відповідачу) строку на примирення, терміном 6-ть місяців. Разом з тим, 16 травня 2016 року за вх. № 13596 відповідачем була подана заява, в якій останній просив не враховувати при розгляді справи про розірвання шлюбу подані ним 04.05.2016 року заперечення на позовну заяву та клопотання про застосування строку для примирення, інших заяв, клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, зваживши доводи, викладені в позові, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює сімейні правовідносини та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 23 серпня 1997 у Центральному відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 134 та 23 серпня 1997 року видано свідоцтво про одруження серії І-ОЛ № 037933, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, подружні стосунки припинені з грудня 2015 року. За вказаних вище обставин та зазначених позивачем під час судового розгляду справи причин для розірвання шлюбу з відповідачем, серед яких позивач зазначила фактичне припинення шлюбних відносин, різні погляди на життя та втрату почуття кохання, відсутність моральної підтримки та поваги, турботи зі сторони відповідача, та, як наслідок, не бажання позивачем відновлювати сімейні стосунки з відповідачем, у звязку з чим позивач просила не надавати час для примирення з відповідачем, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, а так само примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З зазначеного слідує, що елементом особистої свободи дружини та чоловіка є ініціювання розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, в звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та за клопотанням позивача, судові витрати по справі, які складаються з судового збору залишити по фактично понесеним позивачем. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved