Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить : визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона - [PERSON], 03.09.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] Даний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу. Проте на даний час за вказаною адресою залишився зареєстрований один із продавців [PERSON], [INFO], який на її неодноразові вимоги знятись з реєстраційного обліку, не реагує, відмовляється знятись з реєстрації. Це підтверджується довідкою №22 від 07.09.2016. Дії [PERSON] заважають їй в повній мірі користуватись придбаним в установленому порядку житлом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправне позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою: [ADDRESS], втратив право на користування квартирою, внаслідок договору купівлі-продажу від 03.09.2016 року. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, зніматись з реєстраційного обліку не бажає, виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, об'єктивно порушуються її права, тому змушена звернутися за захистом до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, підтримавши зміст позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, з яких вбачається, що знає сторін. З 1990 року проживає у квартирі [ADDRESS]. Раніше, з 1990 року, у спірній квартирі проживав відповідач. Їй, як свідку, відомо, що відповідач продав квартиру та залишив її. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.7-8), інформаційна довідка (а.с.9-), довідка (а.с.10). Суд оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], власником якої є позивач [PERSON] У спірній квартирі відповідач не проживає, залишив квартиру добровільно, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири. Вказані обставини встановлені на підставі пояснень позивача, свідка та письмових доказів: договору (а.с.7-8), інформаційної довідки (а.с.9-), довідки (а.с.10). Суд вважає, що відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України, ЦК України. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання. Згідно ст. 346 ч.1 п. 1 ЦК України, право власності припиняється у разі, відчуження власником свого майна. У судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], право власності відповідача на спірну квартиру припинилося, а тому останній не може користуватися нею для особистого проживання, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved