Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про змінуспособу та розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 25.02.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно , до досягнення дитиною повноліття . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у заочному порядку, позовні вимоги підтримує. Відповідач , належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача , суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 25.02.2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 25.02.2015 року , актовий запис № 27 (а.с. 6) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 20.08.2015 року, актовий запис № 380 встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] (а.с.7). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем.( а.с. 9). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно , до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.07.2017 року ( а.с. 8) . Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батько і\~мати мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо своїх\~дітей.\~Предметом основної\~турботи та\~основним обов`язком\~батьків є\~забезпечення інтересів\~своєї дитини.\~Відповідно до\~вимог ст.ст.\~150,155\~СК України,\~здійснюючи свої\~права та\~виконуючи обов`язки,\~батьки повинні\~передусім дбати\~про інтереси\~дитини,\~усупереч яким\~не можуть\~здійснюватись батьківські\~права.\~З аналізу\~вище зазначених\~норм та\~з урахуванням\~практики Європейського\~суду з\~прав людини,\~в рішеннях\~стосовно дітей\~їх найкращі\~інтереси повинні\~мати першочергове\~значення.\~При цьому\~найкращі інтереси\~дитини можуть\~залежно від\~їх характеру\~та серйозності\~перевищувати інтереси\~батьків.\~ \~ \~ Відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~51\~Конституції України\~та ст.\~180\~СК України\~батьки \~зобов`язані\~утримувати дітей\~до повноліття.\~Згідно з\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі.\~Стягнення аліментів\~на утримання\~дитини є\~одним із\~способів захисту\~інтересів дитини,\~забезпечення одержання\~нею коштів,\~необхідних для\~її життєдіяльності.\~Частиною 2\~ст.\~182\~СК України\~передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~вимог ст.\~192\~СК України розмір аліментів,\~визначений за\~рішенням суду\~або домовленістю\~між батьками,\~може бути\~згодом зменшено\~або збільшено за\~ рішенням суду за позовом\~платника або\~одержувача аліментів\~у разі\~зміни \~матеріального або\~сімейного стану,\~погіршення або\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них \~та \~в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, на момент звернення до суду з позовом про стягнення аліментів у 2017 році відповідач офіційно не був працевлаштований і здійснювати відрахування аліментів у частці від забробітку (доходу) було не можливо, однак на даний час відповідач працевлаштований, з квітня 2018 року працює провідником у виробничому підрозділі пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», його дохід , згідно довідки № 171 , за останні шість місяців складає 90354,74 грн. ( а.с. 10). Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192\~СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. За вказаних обставин, суд вважає, що раніше визначений за рішенням суду спосіб та розмір аліментів підлягає зміні .

Outcome: approved