Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, про визнання права власності за набувальною давністю на кімнату [ADDRESS] яка складається із коридору (1) площею 1,9 кв.м., кімнати (2) площею 11,6 кв.м., санвузлу (3) площею 3,8 кв.м., загальною площею 17,3 кв.м., посилаючись на те, що вона з 29 листопада 1985 року проживає у вказаній кімнаті на підставі розпорядження № 5 від 29 листопада 1985 року, виданого Державним підприємством Полтавський електромеханічний завод «Електромотор». Дана кімната була їй надана, у зв»язку із прийняттям на посаду як молодого спеціаліста на зазначеному підприємстві. 11 травня 1994 року Фондом державного майна України засновано підприємство ВАТ «Електромотор». Планом приватизації підприємства було визначено порядок передачі об»єктів соціально культурного та побутового значення з балансу державного підприємства на баланс органів місцевого самоврядування. Але з невідомих причин вказаний гуртожиток був переданий у 1998 році ДП «Електромотор-побут» ААТ «Електромотор». Тобто в порушення вимог чинного законодавства щодо приватизації майна, гуртожиток не був переданий належним чином до комунальної власності міста Полтави. Фактично до цього часу з 1998 року вона втратила можливість отримання виділеної їй кімнати у власність, адже не відбулося передачі гуртожитку із державної у комунальну власність міста Полтави. Право на приватизацію займаної кімнати громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п»яти років). Але таким правом вона не має можливості скористатися, так як процес передачі не відбувся, ст. 1 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» коло осіб, що мають право на приватизацію обмежено і вона маючи розпорядження на вселення від державного підприємства не увійшла до нього. Оскільки приватизувати кімнату вона не може, так як гуртожиток не переданий до комунальної власності міста, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки тривало, добросовісно, безперервно та відкрито володіла майном як своїм власним. Прохала позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор» надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що 01 листопада 1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор» гуртожиток у [ADDRESS]. Відразу, згідно наказу ВАТ «Електромотор» від 04.11.1998 року № 64, було створено орган по приватизації житлового фонду на ДП «Електромотор-побут», однак за відсутності визначеної законодавством процедури приватизації кімнат у гуртожитку, даним органом приватизації не було здійснено жодних дій щодо приватизації кімнат у гуртожитку. Тобто з 01.11.1998 року новим балансоутримувачем договорів найму з мешканцями не укладалося. Повноваження по управлінню будівлею гуртожитку уповноваженій особі ДП «Електромотор-побут» власником було делеговано згідно договору про делегування функцій (повноажень) власника гуртожитку державної форми власності від 04.05.2016 року. Зазначений гуртожиток підлягав передачі у власність територіальній громаді м.Полтави у 2013 році. Наказом регіонального відділення № 568 від 09.07.2013 року та рішенням сорок третьої сесії Полтавської міської ради від 22.07.2014 року прийнято рішення про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради гуртожитку, однак акт приймання-передачі не прийнятий. Вказане питання не може бути вирішене без відповідної програми та приведення гуртожитку до вимог, встановлених для передачі будівель, а саме встановлення окремих вимірювальних приладів як у будинку , так і до будинку. Балансоутримувач не може виконати дані вимоги через відсутність фінансування. Проти задоволення позову не заперечував (а.с.34). Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, надіслала до суду пояснення, в яких зазначила, що Відповідно до Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств в процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999 року, до повноважень регіонального відділення віднесено функції по управлінню державним майном, яке в процесі приватизації не увійшло до статних капіталів господарських товариств, але перебуває у них на балансі. Єдине рішення, яке може реалізувати регіональне відділення це передати гуртожиток до комунальної власності Полтавської міської ради, що передбачено ЗУ «Про передачу об»єктів права державної та комунальної власності». В той же час передача об»єктів з державної у комунальну власність здійснюється за наявної згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад. Наказом регіонального відділення № 568 від 09.07.2013 року та рішенням сорок третьої сесії Полтавської міської ради від 22.07.2014 року прийнято рішення про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради гуртожитку, однак акт приймання-передачі не прийнятий. Регіональне відділення неодноразово зверталося до Полтавської міської ради з проханням прийняти гуртожиток у комунальну власність міста, однак жодних дій не вчинено. Вважає, що позивач, як фактичний володілець позбавлена можливості здійснити приватизацію квартири, тому єдиним способом визнати за нею право власності, є визнання його за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, прохав його задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.31). До суду надіслав заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі, при ухваленні рішення покладався на розсуду суду, проти позову не заперечував (а.с.34-35). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, надала пояснення, аналогічні викладеним письмово. Заслухавши сторони, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження № 5 від 29 листопада 1985 року вселена у гуртожиток [ADDRESS] з 29 листопада 1985 року (а.с.12). На час вселення [PERSON] працювала на посаді обмотувальниці Полтавського електромеханічного заводу «Елестромотор» (а.с.12). З довідки виданої ДП «Електромотор-побут» ПАТ «Електромотор» від 14.09.2018 року за вих.. № 280 вбачається, що: ордер чи його дублікат видати [PERSON] не представляється можливим, у зв»язку із незбереженням в архівах книг обліку таких ордерів, у зв»язку із реорганізацією підприємства; будівля гуртожитку була побудована згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 14 лютого 1973 року № 98, яким було надано дозвіл ДП електромеханічному заводу «Електромотор» на будівництво 9 поверхового гуртожитку по [ADDRESS] в м.Полтава; ДП Полтавський механічний завод «Електромотор» було перетворено у ВАТ відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна № 30-АТ від 11.05.1994 року та перейменовано в ПАТ «Електромотор» на виконання вимог ЗУ «Про акціонерні товариства» та згідно протоколу зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» № 34 від 28.11.2017 року, останнє перейменовано в ПАТ «Електромотор»; 01.11.1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс ДП «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток в м.Полтаві, по [ADDRESS] що підтверджується відповідним актом; Згідно наказу ВАТ «Електромотор» від 04.11.1998 року № 64 було створено орган по приватизації житлового фонду на ДП «Електромотор-побут», однак за відсутності на той час визначеної законодавством процедури приватизації кімнат у гуртожитку, даним органом приватизації не було здійснено жодної дії щодо приватизації кімнат в гуртожитку, приватизаційні документи мешканцям не видавалися; Згідно витягу з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна (13.06.2014 р. № 13/373) будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відноситься до державної власності. Правоустановчі документи на будівлю гуртожитку знаходяться у Регіональному відділенні фонду державного майна України по Полтавській області; Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] в м.Полтаві на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу); Згідно договору про делегування функцій власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, уповноваженій особі ДП «Електромотор-побут» власником було делеговано повноваження по управлінню будівлею гуртожитку. Також повідомлено, що видати приватизаційний документ на займану кімнату ДП «Електромотор-побут» ПрАТ «Електромотор» не має можливості, приватизувати кімнату можна лише в порядку, передбаченому ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а.с.11). Обставини зазначені у вказаній довідці підтверджуються рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року № 154, яким надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] в м.Полтаві на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу) (а.с.13), Договором про делегування функцій (повноважень) власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, з якого слідує, що власником (Регіональним відділенням Фонду державного майна України) було делеговано повноваження по управлінню будівлею гуртожитку уповноваженій особі ДП «Електромотор-побут» (а.с.13), а також витягом з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна наданого до листа ФДМУ від 13.06.2014 р. № 13/373, відповідно до якого гуртожиток за адресою: [ADDRESS] відноситься до державної власності (а.с.14). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Оскільки позивач була вселена у кімнату гуртожитку [ADDRESS] в м.Полтава на підставі розпорядження № 5 від 29 листопада 1985 року, виданого ДП Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» у зв»язку із перебуванням у трудових відносинах із вказаним підприємством, тобто отримала кімнату у користування, вона була наділена право користування вказаною квартирою. На час вселення вона знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, тому вона не є добросовісним набувачем. Підстав, з якими закон пов»язує визнання права власності в порядку ст.344 ЦК України немає. Позивач з часу вселення була обізнана, що гуртожиток перебуває у державній власності, а тому безтитульність володіння не доведена. Позивач відомо про власника кімнати у гуртожитку, що підтверджується наданим ним же витягом з Єдиного реєстру об»єктів державної власності щодо державного майна наданого до листа ФДМУ від 13.06.2014 р. № 13/373, Договором про делегування функцій (повноважень) власника гуртожиток державної форми власності від 04.05.2016 року, з якого слідує, що власником (Регіональним відділенням Фонду державного майна України), а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на кімнату у гуртожитку за набувальною давністю. З огляду на викладене, в задоволенні позові необхідно відмовити. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду 29 березня 2018 року по справі № 175/4741/16, провадження № 61-6971св18. Судовий збір покладається на позивача, відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed