Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк Україна» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Чернігівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання незаконним та скасування наказу начальника Чернігівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 131-к від 07 березня 2018 року про оголошення їй догани. Свої вимоги мотивує тим, що вона працює у Публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк», а саме у його територіальному відокремленому відділенні № 10024/0311 з вересня 2000 року. Завжди працювала бездоганно, матеріально заохочувалася за результатами діяльності, протягом трудової діяльності жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувалася. 07 березня 2018 року на підставі п.1 наказу № 131-к до неї було застосовано стягнення за порушення трудової дисципліни, а саме оголошено догану. Застосування заходів дисциплінарного стягнення вважає безпідставним, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни не допускала. Зазначає, що нею не було допущено порушення пунктів 1.4, 2.2 посадової інструкції провідного економіста територіально відокремленого безбалансового відділення в частині недотримання Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк», затверджених постановою правління АТ «Ощабанк» від 30.10.2014 №846 та Регламенту організації якісної роботи з клієнтами в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015, а також п.п.7.2, 7.2.2 Кодексу корпоративної етики, затверджених постановою правління АТ «Ощадбанк» від 28.12.2011 №648 в частині недотримання стандартів ділового корпоративного стилю одягу працівників Банку. Також зазначає, що 23 вересня 2017 року вона працювала відповідно до графіка роботи та до відділення звернувся клієнт банку [PERSON] за отриманням коштів, оскільки мав відкритий поточний рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк Україна». Зважаючи на те, що банківський рахунок був неактивний більше одного року за зберігання коштів [PERSON] було нараховано комісію в розмірі 30 грн, за кожний місяць зберігання про, що йому нею було повідомлено. [PERSON] не бажав отримати кошти в меншому розмірі ніж залишок на рахунку та вимагав забезпечити зустріч з керівництвом. Оскільки 23 вересня 2017 року був вихідним днем то нею було запропоновано клієнту написати заяву та звернутися до відділення у понеділок. Крім того позивач зазначає, що 25 вересня 2017 року вона доповіла заступнику керуючого ТВБВ № 10024/031 [PERSON] про обставини звернення клієнта [PERSON] та передала йому заяву останнього, адресовану керівнику відділення. Позивач зазначає, що завжди дотримується корпоративного стилю одягу. Відповідач згідно поданого відзиву проти позову заперечував та вказував, що: за результатами службового розслідування було встановлено порушення [PERSON] Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк», затверджених постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 30.10.2014 № 846, Регламенту організації якісної роботи з клієнтами в установах АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015 в установах АТ «Ощадбанк» № 110 та п.п. 2.2 Посадової інструкції в частині забезпечення якісного виконання своїх функціональних завдань та обов'язків відповідно до вимог Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк», Регламенту організації якісного обслуговування клієнтами в установах АТ «Ощадбанк» не було вчинено дій для якісного обслуговування клієнта, зокрема, не було прийнято від клієнта заяву від 23.09.2017, не було ввічливого та коректного спілкування з клієнтом, не було вчинено дій для розв'язання конфліктної ситуації, не роз'яснено клієнту належним чином його прав та не розв'язано проблему клієнта. Відповідач вважає, що [PERSON] порушено трудову дисципліну, що виявилося у неналежному виконанні трудових обов'язків щодо обслуговування клієнту банку, а саме порушено стандарти спілкування з клієнтами банку та стандарти корпоративного стилю одягу, АТ «Ощадбанк» дотримано процедуру накладення дисциплінарного стягнення згідно вимог статей 147-149 КЗпП України. Згідно ухвали суду від 24.05.2018 було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.05.2018, клопотання позивача про витребування доказів у ПАТ «Державний ощадний банк Україна» задоволено, а саме витребувано: наказ Чернігівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» про створення комісії за фактом поданої скарги [PERSON] № 157 від 20.02.2018; правила внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Ощадбанк» Чернігівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк»; наказ про прийняття на роботу [PERSON]; наказ про переведення [PERSON] на посаду провідного економіста територіального відокремленого безбалансового відділення Філії - Чернігівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк»; посадову інструкцію провідного економіста територіального відокремленого безбалансового відділення Філії - Чернігівського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» станом на 22.09.2017; кодекс корпоративної етики ПАТ «Ощадбанк»; лист ознайомлення працівників з Кодексом корпоративної етики ПАТ «Ощадбанк»; висновок про результати розслідування за скаргою клієнта ТВБВ № 10024/0311 філії - Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] оприлюдненій в соціальній мережі Facebook від 02.03.2018; службову записку керуючого ТВБВ № 10024/0311 філії - Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] від 05.12.2017 №1329; пояснення [PERSON] від 20.02.2018; пояснення [PERSON] від 04.12.2017; відповідь головного економіста відділу контролю якості обслуговування фізичних осіб управління продажів та контролю якості департаменту роздрібного бізнесу [PERSON] наданої [PERSON] в соціальній мережі Facebook; запит головного економіста відділу контролю якості обслуговування фізичних осіб управління продажів та контролю якості департаменту роздрібного бізнесу [PERSON] ТВБВ № 10024/0311 філії - Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк», щодо надання пояснень, щодо ситуації зі скаргою [PERSON]; пояснення [PERSON] від 04.12.2017; скаргу [PERSON] від 08.12.2017 (вх.№209 від 08.12.2017); пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 23.09.2017, які розглядалися під час надання висновку про результати розслідування за скаргою клієнта ТВБВ № 10024/0311 філії - Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] оприлюдненій в соціальній мережі Facebook; результати оцінки [PERSON] на предмет обслуговування клієнтів в рамках проекту «Таємний покупець» від 17.08.2017; табель обліку робочого часу [PERSON], за вересень 2017 року; графік роботи [PERSON] ТВБВ № 10024/0311 в вересні 2017 року; скаргу [PERSON] від 25.11.2017; наказ № 131-к від 07.03.2018 про оголошення догани [PERSON], Регламент організації якісної роботи з клієнтами в установах АТ «Ощадбанк»; стандарт якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк»; службову записку начальника відділу організації продажів [PERSON] від 24.07.2017 №11-4.; витяг з наказу щодо збільшення надбавки за складність в роботі [PERSON] за показники діяльності в 2-му кварталі; заяву [PERSON] від 23.09.2017 У судовому засіданні сторона позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача, крім того, додатково пояснив, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивачем допущено порушення трудової дисципліни. Вказує на те, що у відповідності до ч.9. ст.83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи та суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним. Також вказував на те, що ряд доказів які витребував суд відповідач не надав про те докази, які не вимагалися судом були самостійно надані разом заявою в тому числі копія витягу з журналів вхідної кореспонденції, копія відеозапису [PERSON], копія сторінки з мережі facebook. Жодних документів Відповідач позивачу не надсилав. Зазначав, що якщо відеозапис позивача клієнтом банку і здійснювався, то з явним порушенням вимог ст.307 ЦК України зважаючи на те, що Позивач дозволу на його фото чи відеофіксацію не надавав та не був ознайомленими з локальними інструкціями банку про право клієнта проводити відеофіксацію співробітників. Представник відповідача проти позову заперечував, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав відзив на позов. У судовому засіданні пояснив, що позивач у спілкуванні з клієнтом банку порушив вимоги Регламенту організації якісної роботи з клієнтами в установах АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015р. в установах АТ «Ощадбанк» № 110, Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк»ним та посадової інструкції в частині забезпечення якісного виконання своїх функціональних завдань та обов'язків ним не було вчинено дій для якісного обслуговування клієнта, зокрема, не було прийнято та зареєстровано заяву від клієнта заяву від 23.09.2017. Також вказував на те, що позивач мав зовнішній вигляд, який не відповідає вимогам Кодексу корпоративної етики відповідача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі наказу №466-к від 23.12.2011 була прийнята на роботу на посаду старшого контролера-касира операційної частини ТВБВ №10024/0311 (м.Прилуки) з 24 грудня 2011, в порядку переведення з філії _Прилуцького відділення № 211 АТ «Ощадбанк» (а.с.105). Наказом № 119-к від 16.02.2016 позивач переведений за її згодою, на посаду провідного економіста сектору роздрібного бізнесу цього ж відділення (а.с.106). Наказом № 131-к від 20.02.2018 позивачу було оголошено догану за недотримання Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк» та за недотримання стандартів ділового корпоративного стилю одягу працівників Банку. В обгрунтування своїх вимог, позивач посилається на недоведеність допущення ним порушення вимог пунктів 1.4, 2.2 Посадової інструкції в частині недотримання Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк», затверджених постановою Правління АТ «Ощадбанк» від 30.10.20014 №846, Регламенту організації якісної роботи з клієнтами в АТ «Ощадбанк» від 13.02.2015 № 110, а також пп.7.2, 7.2.2 Кодексу корпоративної етики, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 28.12.2011 № 648. Посадовою інструкцією позивача, пунктом 2.2 передбачено, що працівник забезпечує якісне виконання своїх функціональних завдань та обов'язків відповідно до вимог Стандартів якісного обслуговування в установах АТ «Ощадбанк» (а.с.105-117). Позивач [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, в своїх поясненнях підтвердила, 23.09.2017 у відділення банку звернувся клієнт [PERSON] з вимогою виплатити кошти, які зберігаються на рахунку відкритому у банку, але оскільки рахунок був не активний протягом року за правилами банку було нараховано комісію, яку повинен сплатити клієнт. [PERSON] вимагав виплати коштів без утримання комісії. Прийняти рішення щодо виплати коштів у повному обсязі [PERSON] не могла, оскільки прийняття таких рішень не входить до її компетенції. Зазначала, що запропонувала [PERSON] написати заяву вказавши в ній свої вимоги. [PERSON] заяву написав, на підтвердження її отримання [PERSON] підписалася на його примірнику. Зазначала, що [PERSON] її ображав. Пояснювала, що про наявність конфлікту знали інші працівники банку [PERSON], яка працювала того ж дня. 25.09.2017 заяву [PERSON] вона передала заступнику керуючого відділенням [PERSON] для вирішення вимог клієнта. Зазначала, що у відділенні відсутні інструкції про порядок реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції та відповідальні особи за реєстрацію, на неї обов'язок реєстрації документів не покладався. Свідок [PERSON], у своїх поясненнях суду підтвердила, що вона працювала 23.09.2018 та чула як [PERSON] конфліктував з [PERSON], але не знає з приводу чого, оскільки працює з позивачем в різних залах. Стосовно написання заяви [PERSON] вона не пам'ятає, але письмові пояснення, які вона давала в грудні є правдивими. Одягнена [PERSON] була так, як зображено на фото, що було розміщено в мережі facebook. У письмових поясненнях свідка [PERSON] зазначено, що [PERSON] заяву отримала та підписалась про її отримання (а.с.126-127). Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що журнал реєстрації вхідної кореспонденції зберігається у нього. Реєструє заяви та вихідну кореспонденцію він або будь-хто із співробітників банку, він не знає чи є розпорядчі документи якими затверджено порядок реєстрації кореспонденції у відділенні. Про звернення клієнта [PERSON] до відділення банку він дізнався після розміщення інформації в мережі facebook. Службова записка керуючого ТВБВ № 10024/0311 [PERSON] від 05.12.2017 № 1829 містить посилання на наявність у неї заяви [PERSON], оскільки цитує її зміст (а.с.114). Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Зважаючи на пряму вказівку закону суд не бере до уваги, та не надає відповідну правову оцінку витягу з журналу вхідної кореспонденції ТВБВ № 10024/0311 (а.с.162-164), та копії відеозапису [PERSON] наданому на оптичному диску. Згідно ч.1. ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Надаючи оцінку доказу який є публічно доступним, а саме роздруківці сторінки facebook за посиланням [INFO] наданої відповідачем, суд приходить до наступного висновку, що сторінка [PERSON] в мережі facebook містить фотографію [PERSON], але відсутні посилання на дату фотографії, не ідентифіковано місце фотографування та відсутнє посилання на дозвіл особи на розміщення її фотографії в мережі інтернет, що нею підтверджено в судовому засіданні. З огляду на вимоги ст.307 ЦК України відповідно до якої фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Суд критично відноситься до пояснень представника відповідача, що Інструкцією по комунікації співробітників з клієнтами під час відеофіксації, клієнту дозволяється проводити зйомку його обслуговування працівником банку, оскільки з такими вимогами інструкції позивач був ознайомлений лише в квітні 2018 року. Також суд приходить до висновку, що робоче місце позивача не є публічним місцем. Зважаючи на досліджені докази суд вважає, що прийняття заяви від клієнта банку але її не реєстрація у журналі вхідної кореспонденції, за умови подальшого надання заяви керівництву відділення в якому позивач працює, не може вважатися порушенням трудових обов'язків працівником, оскільки його посадовими обов'язками реєстрація документів не передбачена, а інших доказів, які підтверджували наявність такого обов'язку у працівника відповідач не надав. Також матеріали справи не містять доказів, які вказують яким чином, окрім прийняття заяви від клієнта банку, позивач міг вирішити питання виплати коштів заявнику. До аналогічного висновку щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 336/3679/17 вказавши, що не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов'язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. У розділі 4 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Проте Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінивши в сукупності отримані в судовому засіданні докази, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, суд приходить до висновку на наявність підстав для задоволення позову з визнанням незаконним та скасування наказу начальника Чернігівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 131-к від 07 березня 2018 року про оголошення догани [PERSON] Згідно ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved