Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати договір SV/SP № 11 від 25 вересня 2017 року; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 4224 грн. сплаченої за товар суми, неустойку в сумі 1388,38 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 25 вересня 2017 року між нею та відповідачем [PERSON] , який є фізичною особою-підприємцем, було укладено договір купівлі-продажу SV/SP № 1, згідно якого відповідач зобов`язався не пізніше 31 робочого дня з часу оплати нею товару поставити їй пластикове вікно із підвіконням та відливом визначених розмірів за узгодженою ціною в сумі 4224,00 грн. На виконання умов договору вона у готівковій формі шляхом передання коштів відповідачу здійснила наступні платежі: 25 вересня 2017 року - 2419,00 грн. (товарний чек від 25 вересня 2017 року № SV/V - 0007); 05 жовтня 2019 року - 1400,00 грн. (товарний чек від 05 жовтня 2017 року без номера); 06 листопада 2017 року - 1424,00 грн. (товарний чек від 06 листопада 2017 року SV/SP -0011). Строк виконання зобов`язання щодо передачі їй товару минув 19 грудня 2017 року, але товар поставлено не було. Вона неодноразово зверталася до відповідача по телефону з приводу того, коли їй буде доставлено вікно. Із надісланого відповідачем листа, який було датовано 26 грудня 2017 року, їй стало відомо, що товар буде доставлено після 20 січня 2018 року. Проте, у вказаний день товар доставлено не було. 17 березня 2018 року вона знову звернулася до відповідача із письмовою претензією та вимогою про повернення сплачених за товар коштів в сумі 4224 грн., але відповідач кошти не повернув і ніякої відповіді їй не надав. 28 квітня 2018 року вона звернулася із заявою до Кам`янського міського голови щодо сприяння у поверненні їй коштів. З відповідачем була проведена роз`яснювальна робота, але кошти він їй не повернув. 24 травня 2018 року вона звернулася до Дніпродзержинської місцевої прокуратури із заявою про вжиття заходів для повернення їй коштів, яку було передано до Кам`янського відділу поліції, але її вимоги задоволені не були. 06 червня 2018 року вона звернулася до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, звідки отримала відповідь про те, що вживаються заходи для проведення перевірки ФОП Павлюченко, яка до цього часу не проведена. 28 серпня 2018 року вона знову письмово звернулася до відповідача із вимогою повернути їй кошти за непоставлений товар, але відповідач своїм листом від 06 вересня 2019 року відмовився повертати гроші. До теперішнього часу товар їй не поставлено, а гроші не повернуті. Відповідно до умов договору, за прострочення поставки товару продавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен робочий день прострочення. Сума неустойки дорівнює 4,22 грн. за кожен день прострочення, виходячи із вартості договору в сумі 4224 грн. Повна оплата за договором була здійснена нею 06 листопада 2017 року, а товар повинний був бути доставлений не пізніше 19 грудня 2017 року включно. На час подання позову сплаті підлягає неустойка в розмірі 1388,38 грн., виходячи із розрахунку: з 21 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 7 робочих днів; з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 250 робочих днів; з 01 січня 2019 року по 15 квітня 2019 року - 72 робочих дні, а всього 329 робочих днів. Також вважає, що діями відповідача їй також завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 2000 грн., бо вона зазнала душевних страждань через невизнання відповідачем її прав як споживача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила, що 25 вересня 2017 року вона уклала з відповідачем договір, за яким [PERSON] зобов`язався поставити на кухні пластикове вікно, казав, що оплата буде в розстрочку. Вона протягом місця повинна була оплатити вартість вікна. Вона до 06 листопада 2017 року заплатила відповідачу 4224 грн. Відповідач сказав, що завод у відпустці, і вікно привезуть у січні 2018 року. Потім відповідач обіцяв привезти вікно до березня 2018 року, але не привіз. Вона звернулася до іншої фірми, яка поставила їй вікно. Вона вимагала від відповідача повернення грошей, але він не повертав, казав, що вікно зробили і воно знаходиться на заводі в м. Дніпро, і коли він комусь продасть вікно, він поверне їй гроші. Але до теперішнього часу відповідач кошти не повернув, хоча обіцяв. Діями відповідача їй також завдано моральної шкоди, бо вона є людиною похилого віку, пенсіонеркою, сплатила більше грошей, ніж вказано у договорі, нервувала. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2017 року відповідач [PERSON] , який є фізичною особою - підприємцем, як продавець, та позивач [PERSON] , як покупець, уклали договір № SV/SP № 0011 (а.с. 5), згідно якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача товар в асортименті та в кількості, встановлених договором, а позивач зобов`язалася прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму, визначену договором. Пунктом 1.2 договору було передбачено, що асортимент, кількість і ціна товару та загальна сума угоди визначаються в Переліку № 1 (специфікації), що є невід`ємною частиною договору. Як зазначено у специфікації до вказаного договору (а.с. 6), відповідач зобов`язався передати позивачу пластикове вікно із підвіконням та відливом визначених розмірів за узгодженою ціною в сумі 4224,00 грн. Згідно п. 3.1.2 договору відповідач зобов`язався не пізніше 31 робочого дня забезпечити відвантаження і доставку товару за адресою покупця після оплати вартості товару. На виконання умов договору позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 4224,00 грн., а саме: 25 вересня 2017 року сплатила 2419,00 грн. (товарний чек від 25 вересня 2017 року № SV/V - 0007); 05 жовтня 2019 року сплатила 1400,00 грн. (товарний чек від 05 жовтня 2017 року без номера); 06 листопада 2017 року сплатила 1424,00 грн. (товарний чек від 06 листопада 2017 року SV/SP -0011). Таким чином, позивач 06 листопада 2017 року повністю розрахувалася з відповідачем за товар, і не пізніше 21 грудня 2017 року, тобто не більше ніж через 31 робочий день, відповідач повинний був забезпечити відвантаження товару та його доставку позивачу. Проте, відповідач в порушення умов договору, до теперішнього часу товар (пластикове вікно, із підвіконням та відливом) позивачу не доставив. Те, що відповідач не виконав умови договору підтверджується його листами, що були направлені на адресу [PERSON] , де він повідомляв про затримку доставки товару (а.с. 8, 11), а також про те, що станом на 08 серпня 2018 року конструкція відповідачу заводом - виробником не доставлена. Також у своєму листі від 06 вересня 2019 року відповідач повідомив позивача, що 28 серпня 2018 року вона письмово відмовилася від замовлення, а оплачена сума за товар в розмірі 4224,00 грн. буде повернута позивачу після продажу виготовленої конструкції, але строк продажу гарантувати неможливо. Як стверджувала позивач у позовній заяві та в судовому засіданні, до теперішнього часу вартість оплаченого нею товару їй не повернута. Згідно п. 4.3 договору у разі невиконання продавцем пункту 3.1.2, відповідач зобов`язався виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен робочий день прострочення. Відповідно до п. 4.4. договору нарахування неустойки за прострочення виконання зобов`язання починається з наступного дня від дати, коли зобов`язання мало бути виконано та припиняється в день виконання такого зобов`язання. Як було зазначено вище, позивач повністю виконала умови договору та передала відповідачу грошові кошти в рахунок оплати вартості товару в сумі 4224,00 грн., здійснивши останній платіж 06 листопада 2017 року. Отже, починаючи з 20 грудня 2017 року відповідач повинний сплатити позивачу неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору, тобто 4,22 грн. за кожен робочий день прострочення, а саме: за 8 робочих днів грудня 2017 року, за 250 робочих днів 2018 року, за 72 робочих дня за період з 01 січня по 15 квітня 2019 року (дата звернення до суду з позовом), а всього за 330 робочих дня, що становить 1392,60 грн. Відносини між позивачем, як споживачем товарів, робіт і послуг та відповідачем, як продавцем товару, регулюється Законом України «Про захист прав споживачів» № 3682-XII від 15.12.1993 року (Зі змінами та доповненнями). Відповідно до ст. 2 вказаного Закону законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно ч.1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Згідно ч.1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір відповідав вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума сплаченої позивачем вартості товару та пеня підтверджені документально. Виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне розірвати укладений між сторонами договір купівлі-продажу та стягнути з відповідача на користь позивача 4224,00 грн. сплаченої за товар суму, а також 1388,38 грн. неустойки в межах розміру заявлених позовних вимог, а всього 5612,38 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, право на відшкодування моральної шкоди могло б виникнути у позивача, як у споживача, тільки в разі шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, тобто товару, який повинний був поставлений відповідачем позивачу. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., від сплати якого позивач була звільнена згідно частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: partial