Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованість мотивуючи свої вимоги тим, що 20.02.2014 року вона надала відповідачу 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн. у борг строком на 18 місяців, що підтверджується борговою розпискою. Крім того 28.04.2016 року позивач надала відповідачу 125000 грн. у борг строком на 7 місяців, що підтверджується борговою розпискою. Однак, відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та грошові кошти не повернула. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник має заборгованість за договором позики від 20.02.2014 року у сумі 565765,30 грн. з яких: сума позики - 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн.; 3 % річних - 36465,93 грн.; відсотки - 124122,37 грн. Заборгованість за договором позики від 28.04.2016 року у сумі 180916,60 грн. з яких: сума позики - 125000 грн., 3 % річних - 6250 грн.; інфляційні втрати - 23625 грн.; відсотки - 26041,60 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник позивача - [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.02.2014 року позивач [PERSON] надала відповідачу [PERSON] 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн. у борг строком на 18 місяців, що підтверджується борговою розпискою. Крім того 28.04.2016 року позивач надала відповідачу 125000 грн. у борг строком на 7 місяців, що підтверджується борговою розпискою. Відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання та грошові кошти не повернула. У зв'язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] має заборгованість за договором позики від 20.02.2014 року у сумі 565765,30 грн. з яких: сума позики - 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн.; 3 % річних - 36465,93 грн.; відсотки - 124122,37 грн. Заборгованість за договором позики від 28.04.2016 року у сумі 180916,60 грн. з яких: сума позики - 125000 грн., 3 % річних - 6250 грн.; інфляційні втрати - 23625 грн.; відсотки - 26041,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, підлягають до задоволення частково. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд приходить до висновку про існування між позивачем і відповідачем договірних зобов'язань щодо надання останній позики в розмірі 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн. та позики в розмірі 125000 грн., що підтверджується написаними власноруч розписками відповідача, які суд приймає за договір позики, оскільки в них сторонами визначені всі суттєві умови договору даного виду. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також статтею 625 ЦК України визначено, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається в розписках сторонами не було встановлено розміру процентів за користування грошовими коштами, а стягувати проценти на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України суд позбавлений можливості. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки відповідачем не було повернуто борг, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути грошові кошти : за договором позики від 20.02.2014 року у сумі 441642,93 грн. з яких: сума позики - 15000 доларів США, що станом на 03.08.2018 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 405177 грн.; 3 % річних - 36465,93 грн. та грошові кошти договором позики від 28.04.2016 року у сумі 154875 грн. з яких: сума позики - 125000 грн., 3 % річних - 6250 грн.; інфляційні втрати - 23625 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, що є підставою для їх задоволення частково. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 4416,43 грн.

Outcome: partial