Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (а.с. 2-6), в якій просить:\~ визнати право власності на належну їй 1/2 частку нерухомого майна у спільному сумісному майні подружжя, виділивши їй: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку (літ. А-1), погреба вхідного (літ. Б), літньої кухні (літ. В), сараю (літ. Г), сараю (літ. г), сараю (літ. Д), гаражу (літ. Е), літнього душу (літ. з), вбиральні (літ. ж), навісу (літ. д), огорожі (№1), воріт огорожі (№2), розташований за адресою: с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 77, Котелевського району Полтавської області; земельну ділянку загальною площею 0.0966 га, кадастровий номер 5322281501:01:001:0191 надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 77, Котелевського району Полтавської області. Визнати право власності на належну [PERSON] 1/2 частку нерухомого майна у спільному сумісному майні подружжя, виділивши йому: 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку (літ. А1), літньої кухні (літ. Б, б, б1), сараю (літ. Д), Гаражу (літ. Е), сараю (літ. е), сараю (літ. ж), сараю (літ. ж1), сараю (літ. ж2), сараю (літ. з), сараю (літ. з1), вхідного погреба (літ. Г), огорожі №1-3, який знаходиться за адресою: с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 36, Котелевського району, Полтавської області; автомобіль легковий сєдан Daewoo Fso Lanos TF69Y, державний номерний знак [NUMBER]; автомобіль вантажний самоскид ГАЗ 53Б, державний номерний знак [NUMBER]. У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю просить суд задовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві. У відкрите судове засіданні відповідач [PERSON], не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. [PERSON], 01.12.2016 року надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, зазначивши суду, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі (а.с. 42). Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON], необхідно задовольнити повністю з наступних підстав. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на наведене вище суд не може вийти за межі позовних вимог відповідно до вимог ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON], перебували в шлюбі з 20 липня 1991 року, що підтверджується світлокопією свідоцтва про одруження серії І-КЕ № 027506 від 25 листопада 1997 року (а.с. 13), який розірвали 14 липня 2016 року, що підтверджується світлокопією рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року (а.с. 14). Відповідно до змісту вимог ч.3 ст.61ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] є власником житлового будинкк з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки загальною площею 0.0966 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходиться за адресою: с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 77, Котелевського району Полтавської області, 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 36, Котелевського району, Полтавської області; автомобіля Daewoo Lanos, автомобіля вантажного самоскида ГАЗ 53Б, що підтверджується світлокопіями: технічного паспорту на житловий будинок за адресою с. Ковалеве, вул. Першотравнева, 77; договору купівлі-продажу житлового будинку та витягу про його реєстрацію права власності; Державного акта на право приватної власності на землю; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; договору купівлі-продажу 2/5 частки житлового будинку та витягу про його реєстрацію права власності; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 15-31). Сторони погодили перелік спільного сумісного майна подружжя та його вартість, що підтверджується відповідним переліком скріпленим підписами [PERSON] та [PERSON](а.с.32). Згідно з вимогами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішуючи питання по вище зазначеній цивільній справі щодо правовідносин, що виникли раніше і регулювалися правовими нормами, які на час розгляду даної цивільної справи втратили чинність, суд вважає за необхідне на підставі ст. 5 Цивільного кодексу України застосовувати правові норми, які діяли на час виникнення правовідносин та правові норми, які діють на час розгляду вище зазначеної цивільної справи в суді. Відповідно до змісту вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України (в редакції 1969 року) зазначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до змісту вимог ст. 60 Сімейного кодексу України (в редакції 2002 року) зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи вище зазначені обставини суд вважає, що оскільки спірні житлові будинки з господарськими будівлями, земельна ділянка, легковий та вантажний автомобілі придбані сторонами під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] то вони є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Незалежно хто із подружжя зареєстрований його власником і на чиє імя оформлялися вище вказані правоустановлюючі документи, а також хто з них придбавав нерухоме та рухоме майно. З огляду на наведене вище суд вважає, що сторони, як співвласники житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки та автомобілів мають рівні права щодо спільної сумісної власності подружжя, і мають рівну частку в цьому нерухомому та рухомому майні. При вирішенні питання щодо розподілу, виділенню та визнанню права власності за сторонами на належну їм по 1/2 частці в нерухомому та рухомому спільному сумісному майні подружжя, суд виходив із засад рівності часток в майні сторін, а також із загальних засад цивільного законодавства, якими відповідно до ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України, є: судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. По даній цивільній справі маються судові витрати, які сплатила позивач [PERSON], а саме: судовий збір в сумі 1000 гривень (а.с.1), відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягти вище зазначену суму судових витрат.

Outcome: approved