Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати [PERSON], таким, що втратив право користування цією квартирою. За заявою позивачки [PERSON] позовна заява у частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] була залишена без розгляду ухвалою суду від 27 березня 2015 року. Свої вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до мирової угоди визнаної ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 23 червня 2014 року відповідач взяв на себе зобов'язання та повинен був знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS], проте свої зобов'язання не виконав. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та суду пояснила, що відповідач [PERSON] не є власником квартири та не проживає у ній протягом тривалого часу, а саме з 2008 року, а тому втратив право користування нею. Представник відповідача адвокат Міщенко А.М. позовні вимоги визнав у повному обсязі та підтвердив, що дійсно його довіритель [PERSON] не проживає у квартирі позивачки з 2008 року. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд дійшов такого висновку. Матеріалами справи встановлено, що власницею квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.6), рішенням про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с 58, 60) У судовому засіданні позивачка вказала, що відповідач [PERSON] її колишній чоловік, не проживає у належній їй квартирі з 2008 року. Вказану обставину визнав представник відповідача та підтвердив, що дійсно його довіритель не проживає у квартирі позивачки з 2008 року. Відповідно до частини першої ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонамита іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд вважає доведеним факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] більше одного року. Частиною 2. статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб та вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved