Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості по вкладу, мотивуючи тим, що вона з чоловіком в 80-их роках клала гроші на рахунок в Ощадний Бак СССР. У 1996 році дані суми були проіндексовані з рублів на гривні. В жовтні 2004 року вона отримала 50 грн. В жовтні 2006 року помер її чоловік, а вона визнана спадкоємцем його майна. В даний час у неї три ощадні книжки, загальна сума вкладів на яких складає 23 634 грн.60 коп. В 2007 році вона зверталась до Верховної Ради України та відповідача щодо повернення суми вкладу, однак їй до цього часу не повідомлено скільки вона має отримати у Банку. Посилаючись на те, що вказані дії банку не відповідають вимогам закону та порушують її права, позивач просить суд стягнути з відповідача суму вкладу, за вирахуванням суми судового збору, у розмірі 23 634,00 грн. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач направила суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, у яких позовні вимоги не визнав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, виходячи з наступного. Відповідно до Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 з 02.09.1996 українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000,00 крб. на 1 грн. Разом з тим, спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 із змінами та доповненнями. Відповідно до цього Закону компенсації підлягають також грошові заощадження громадян, поміщенні в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходяться на рахунках цих установ не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років (ст. 1). Статтями 1, 3 цього Закону встановлено, що зобов'язання перед громадянами по відновленню та компенсації заощаджень, втрачених громадянами внаслідок їх знецінення, взяла на себе держава. На виконання вимог ст. 5 вищевказаного Закону, установи Ощадного банку України провели одноразову індексацію вкладів громадян, поміщених в період до 02.01.1992 в установи Ощадбанку, у співвідношенні 1 крб. заощаджень на 1,05 гривні, і на проіндексовані суми видають компенсаційні ощадні книжки. Що стосується сум проіндексованих (відновлених) заощаджень, то вони знаходяться на позабалансовому рахунку банку і є борговими зобов'язаннями держави. Таким чином, компенсаційні ощадні книжки є документами, що дають право на отримання компенсаційних сум у майбутньому в порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. ст. 4, 6 Закону, компенсація втрачених заощаджень проводиться за рахунок Державного бюджету України. Отже, Ощадбанк проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум. З наведеного випливає, що на відповідача у справі може бути покладена цивільно-правова відповідальність лише за умови, коли грошові кошти для повернення заощаджень перераховані з Державного бюджету на рахунок Ощадбанку, а Ощадбанк відмовляється їх виплачувати. Проіндексовані заощадження повертаються громадянам поетапно, у межах коштів, передбачених для цього бюджетом України на поточний рік. Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із ст. 8 цього закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На поточний рік Урядом не приймалася постанова про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02.07.2002 у справі «Гайдук та інші проти України» компенсаційні кошти, які наявні на рахунку позивача, належать до коштів Державного казначейства, які держава виділяє на певних умовах. Оскільки посилання позивача про порушення його прав з боку відповідача не знайшли свого підтвердження, позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed