Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 25 січня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Їжівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №6. Від шлюбу народилося п'ятеро дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Спільне життя з чоловіком не склалося, так як чоловік їй постійно зраджує, вчиняє сварки, бійки в присутності дітей, тому позивач впевнилася, що подальше збереження сім'ї суперечить її інтересам та дійшла висновку що шлюб потрібно розірвати та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила суд шлюб розірвати та стягувати на утримання дітей аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду клопотання та заперечення в яких просив надати йому час на примирення, стосовно аліментів визнав позов частково в сумі 500 гривень щомісячно на кожну дитину, просив справу розглядати у його відсутності. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 25 січня 2001 року, який зареєстрований виконкомом Їжівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №6, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданий 25.01.2001 року (а.с.6). Від шлюбу народилося п'ятеро дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], батьками яких згідно свідоцтв про народження (а.с.7-10), являються позивач і відповідач по справі. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю та відсутності порозуміння між ними розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Суд знаходить, що заперечення відповідача проти розірвання шлюбу є несуттєвими, оскільки його посилання на емоційність позивача в питанні розірвання шлюбу є надуманим, з огляду на чітку і цілеспрямовану позицію позивача, направлену на припинення шлюбних відносин з відповідачем. Як встановлено судом між подружжям немає поваги, а відповідно існують конфлікти з приводу підозри один одного в зраді. Так згідно дослідженого в суді висновку №4190 т169 від 01ю12.2016 року за результатами розгляду заяви позивача про побиття її чоловіком, вбачається що відповідач при дачі пояснень зазначив що між ним та позивачкою протягом тривалого часу існують неприязні відносини із-за того що заявниця постійно в нічний час уходить з будинку, тому він впевнений що вона йому зраджує. В позові позивач стверджує що відповідач її зраджує та б'є. Співставляючи та аналізуючи вказані докази, а особливо обставини щодо існування неприязних відносин між подружжям. суд знаходить, що сім'я [PERSON] в даний час розпалася так як в ній відсутня любов і повага подружжя одне до одного, а існують неприязні відносини, що підтверджено в суді і письмовими доказами. Судом також встановлено, що відповідач є батьком дітей які народилися від шлюбу, а тому він у відповідності до ст.180 СК України, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір'ю. Виходячи з цього, та зважаючи на те, що шлюб між батьками дітей розривається, між батьками неприязні відносини, суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Згідно ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з цього суд приймає визнання відповідачем позову оскільки це не порушує права інших осіб та не суперечить закону, однак визнана сума аліментів на думку суду є недостатньою для щоденного забезпечення дітей необхідними речами та харчами. Згідно вимог ч.2 ст.182 та ст.184 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за вийнятком випадків визначення аліментів у твердій грошовій сумі. За вимогами ч.1 ст.182 СК України суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, відповідача, і наявність і відповідача непрацездатної матері про яку він написав в запереченні, але не надав доказів цього. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що діти сторін проживають з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial