Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій, з урахуванням прийнятих судом уточнень, просила стягнути три проценти річних від простроченої суми та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 65577,11 грн., моральну шкоду у розмірі 120000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2504,80 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 05 лютого 2013 року відповідач відкрито викрав із багажника її автомобіля сумку з речами, в якій крім всього іншого знаходились гроші у сумі 36140 грн., 1700 евро та 250 доларів США. Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2014 року відповідача визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання. Разом з тим, вищезазначеним вироком, який набрав законної сили 14 березня 2014 року, з відповідача на її користь стягнуто 61042,80 грн. в якості відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди. 14 березня 2014 року у [PERSON] виникло перед позивачем грошове зобовязання. 10 квітня 2018 року відповідач сплатив існуючу заборгованість. Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вважає, що відповідач має сплатити їй 7415,43 грн., як три проценти річних від простроченої суми та 57440,04 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Крім того, позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду, вказуючи на те, що вищезазначеним злочином їй завдано моральних страждань. Так, кошти якими заволодів відповідач були зібрані позивачем для лікування хворої матері, а саме проведення курсу хіміотерапії. У звязку з викраденням зазначених коштів, позивач змушена була шукати, збирати гроші на лікування матері, через що довелось відкласти її лікування та можливо, саме через втрачений час подальше лікування не дало бажаного ефекту та 23 липня 2013 року її мати померла. Позивач посилається на те, що змушена була відвідувати різноманітні слідчі дії, судові засідання, що забирала багато її часу та спричиняло душевні хвилювання та страждання, внаслідок чого також відбулися негативні вимушені зміни у її житті. Також, відповідач завдав їй душевних страждань, які були викликані його відвертим та зухвалим нехтуванням її власністю. Відповідач не тільки викрав та розпродав належні їй матеріальні цінності, а навіть не визнав вини, не вибачився перед нею, що також спричинило певний моральний стрес та пригнічення. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 65577,11 грн., з яких 7465,60 грн. три проценти річних від простроченої суми та 58111,51 грн. сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 120000 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 12 квітня 2018 року до матеріалів справи надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 65577,11 грн., з яких 7465,60 грн. три проценти річних від простроченої суми та 58111,51 грн. сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. Ухвалою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~13\~квітня 2018\~року у\~задоволенні заяви\~[PERSON]\~про забезпечення\~позову відмовлено. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2018 року прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження. 02 травня 2018 року до матеріалів справи надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 65577,11 грн., з яких 7465,60 грн. три проценти річних від простроченої суми та 58111,51 грн. сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, моральної шкоди у розмірі 120\~000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2504,80 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено заборонену відчуження на квартиру № 27, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Олімпійська, буд. 11. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Так, посилається на відсутність правових підстав для стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки норми ст. 625 ЦК України не застосовуються до не договірних зобовязань, зокрема деліктних, якими є рішення суду про стягнення шкоди, оскільки нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Вважає, що позивачем не надано належної обґрунтованості позову, а саме: не надано доказів, які підтверджують відстрочку лікування та причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та смертю родича, а також не приведено з яких критеріїв визначено суму моральної шкоди 120\~000 грн. Крім того, в позовній заяві у кримінальному провадженні моральна шкода позивачем заявлена не була. Вказує на те, що в ході розгляду справи про кримінальне провадження [PERSON] було подано до нього цивільний позов, який задоволено вироком суду від 11 лютого 2014 року. Позивач дізналася про порушення свого права та про особу, яка його порушила, то саме із цього часу у неї виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди, а так як до суду за захистом свого порушеного права позивач звернулась зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, то це є підставою для відмови у позові. Позивач надав до суду відповідь на відзив в якій вказує, що не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву. Вважає, що дії ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобовязань. Оскільки відповідач мав грошове зобовязання перед позивачем, що підтверджує вирок суду, та порушив своє грошове зобовязання, у неї виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Не погоджуючись з твердженням відповідача щодо необґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоди вказує на те, що пережиті нею душевні та моральні страждання, тяжкість злочину, строк протягом якого відповідач відшкодовував завдані матеріальні збитки, поведінка відповідача під час судового розгляду та після винесення судом йому вироку, враховуючи зміни, які спричинив злочин [PERSON] у її житті, вона оцінює завдану моральну шкоду у 120000 грн. Крім того, вважає позицію відповідача щодо застосування до вимог про стягнення моральної шкоди строків позовної давності помилковою. Посилається на те, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строк позовної давності не застосовується. Заява відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення завданої моральної шкоди строків позовної давності не ґрунтується на положеннях діючого законодавства України, а тому вважає, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позові та просили суд їх задовольнити. Присутні у судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що вимоги за позовною заявою підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Так, 05 лютого 2013 року, приблизно о 13 год.00 хв, [PERSON], перебуваючи біля будинку № 17 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові, відкрито викрав з багажника автомобіля «Peugeot-206» майно, що належало [PERSON], після цього втік з місця злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши [PERSON] значний матеріальний збиток на загальну суму 65789 грн. 80 коп. Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з іспитовим троком на 2 роки та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 61042 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 6 ст.82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно листа начальника відділу Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова від 11 квітня 2018 року № 21940, на примусовому виконанні у Міжрайонному ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 46327691 з виконання виконавчого листа № 645/4563/13-к від 14.03.2014 виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми коштів у розмірі 61042,80 грн. 03 лютого 2015 року державним виконавцем згідно ст.ст. 3,4.24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 10 квітня 2018 року на рахунок з обліку депозитних сум відділу надійшли кошти за виконавчим провадженням, достатніх для погашення заборгованості за виконавчим документом, постановою про стягнення виконавчого збору та витрат на організацію та проведення виконавчих дій. 11 квітня 2018 року, державним виконавцем на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625\~ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Тобто, положення статті 625\~ЦК України (індекс інфляції) застосовується лише до договірних, а не деліктних правовідносин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-2491цс15 від 2 березня 2016 року. Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Стаття 625\~ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При розгляді справ про передбачену статтею 625\~ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Таким чином, дія частини другої статті 625\~ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, збитків. Приймаючи до уваги наведене, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми за шкоду, заподіяну злочином, є безпідставними, задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31.03.1995\~року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом (частина 2 статті 1167 Цивільного кодексу України). До випадків, які перелічені у ч.2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, наведені позивачем у позові обставини не відносяться. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі. Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з'ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пункт 9 Постанови вказує на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У відповідності до положень ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Судом встановлено, що протиправними діями [PERSON], у вигляді відкритого викрадення майна, позивачеві було завдано моральної (немайнової) шкоди, яка полягає у зміні життєвого укладу позивача, стресі, неможливості користуватися власним майном. Проте, стороною позивача не доведено спричинення моральної шкоди тривалим відшкодуванням матеріальної шкоди за вироком суду. Так, позивачем не надано доказів вини відповідача у тривалому відшкодуванню матеріальних збитків, причинного зв'язку між діяльність відповідача та шкодою. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, приймаючи до уваги доводи сторін, приходить до висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок злочину скоєного відповідачем, а тому суд,

Outcome: partial