Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] пеню на суму несплачених аліментів в сумі 18143,70 грн. В заяві позивачка посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.11.2010 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2011 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON]. Також позивач зазначає, що станом на 31.12.2011 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 7813,73 грн., яка до теперішнього часу не погашена. Відповідно до наданого розрахунку, розмір пені на суму несплачених аліментів складає 18143,70 грн. В судовому засіданні позивач та її представник заявлений позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі та підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову та пояснили, що розрахунок неустойки за несплату аліментів за період з грудня 2010 року по листопад 2011 року зроблено безпідставно, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 30.09.2011 року, проте за місцем його роботи вона не надходила, у зв'язку з чим з 25.10.2011 року за місцем роботи ним власноруч було подано заяву про утримання аліментів починаючи з грудня 2010 року, тобто з моменту присудження аліментів. Крім того, позивач зазначає, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. 20.12.2010 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2011 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку, починаючи з 20.12.2010 року. В судовому засіданні також встановлено, що 30.08.2011 року видано виконавчий лист № 2-1236/11/06, за яким 30.09.2011 року було відкрито виконавче провадження. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем роботи відповідача не надсилалася, що підтверджується листом Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції № 4042 від 24.02.2014 року. Копію постанови про відкриття провадження була отримана відповідачем наприкінці жовтня 2011 року та 25.10.2011 року за місцем роботи в Чугуївській ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області він звернувся із заявою про утримання з його заробітної плати присуджених аліментів, після чого з його заробітної платні утримувалися як поточні аліменти, так і заборгованість по ним, що утворилася з грудня 2010 року. З 15.03.2012 року по 11.07.2013 року, коли [PERSON] працював в Основ'янській ОДПІ м. Харкова аліменти також стягувалися на користь [PERSON] за заявою відповідача, оскільки виконавчий лист за місцем його роботи на виконання не надходив. Станом на сьогоднішній день, позивач працює в Головному управлінні Міндоходів у Харківській області, де з його заробітної плати продовжують утримуватися аліменти на користь [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу по аліментам № 889 [PERSON] станом на 01.02.2014 року має переплату по виплаті аліментів, яка становить 697 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З роз'яснень Пленуму Верховного суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Як зазначено в листі Верховного суду України № 6.3-2009 від 25.11.2009 року, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Окрім того, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів та що заборгованість по їх сплаті виникла з його вини. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка звернулася до суду із даним позовом коли заборгованість по аліментам вже сплачувалася, та більшою часткою була погашена. Таким чином, оскільки відповідач сплатив аліменти за рішенням суду і у нього відсутня заборгованість по виплаті аліментів, суд вважає, що його вини у виникненні заборгованості немає, вона утворилася з незалежних від нього причин, тоді відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у виді сплати неустойки (пені), встановленої ст. 196 СК України, а позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. За таких обставин, суд не вбачає порушення прав позивачки, а тому позов задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у зв'язку з чим судові витрати, понесені позивачкою, їй не відшкодовуються, а судові витрати понесені відповідачем підлягають стягненню з позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved