Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона проживає в багатоквартирному житловому будинку № 65, розташованому по вул. Калиновій, у м. Дніпропетровську. З метою експлуатації та управління цим будинком створено Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 174 «Спорі». У 2008 році головою правління кооперативу була відповідачка [PERSON]. Вона пробула на цій посаді усього три місяці, після чого її зняли з даної посади за ст.40 п. 2 КЗпП України за невідповідність працівника займаній посаді. З 2009 по 2012 рік головою кооперативу був [PERSON], який нічого для їхнього будинку корисного не зробив, будинок за часів, коли він був головою, став майже аварійного стану. За що його і зняли з посади голови. З 16 листопада 2012 року на підставі протоколу засідання правління № 11 від 14.11.2012 pоку головою правління кооперативу стала [PERSON]. Позивачка стала бухгалтером кооперативу. Наголошує, що відповідачі, [PERSON] та [PERSON] довго псували їм життя, пишучи наклепи у всілякі органи влади. Вони заявили на них в прокуратуру, що нібито вони займаються незаконним відчуженням квартир та продали квартиру, яка знаходиться за адресою: 49000, [ADDRESS], яка належала [PERSON] Внаслідок чого у помешканні позивачки було проведено обшук. Своїми діями відповідачі звели наклеп на неї. Їй спричинені моральні страждання принизливим обшуком у квартирі. Оскільки вона в очах сусідів є обличчям кооперативу, як його бухгалтер, її ділова репутація постраждала. Крім того, під час обшуку було вилучено багато документів з поточної діяльності кооперативу, що фактично паралізувало його роботу. Зазначає, що зазнала тяжких душевних переживань та вважає своїм обов'язком захистити свою гідність, та відновити ділову репутації в очах своїх сусідів. Враховуючи викладене, позивач вважає співмірним розміром відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 5000 гривень, які і просить суд стягнути з кожного з відповідачів. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Захист особистих немайнових прав фізичної особи передбачений книгою другою\~глави 20 ЦК України Згідно з ч. 1\~ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття 269 ЦК України\~визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч. 1\~ст. 271 ЦК України. Відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ст. 270 ЦК України). За змістом\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї передбачений\~ст. 32 Конституції України. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» № 4 від 27 лютого\~2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» № 4 від 27 лютого 2009 року, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п. 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. З огляду на наведене, при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації з'ясуванню підлягають наступні обставини: чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.\~ Із наданих в матеріали справи письмових доказів не вбачається, яку інформацію, яка б принижувала честь, гідність та ділову репутацію [PERSON],\~ поширювали відповідачі [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог\~ст.3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57,\~58 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом із тим, позивачка у порушення вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не довела того, що відносно неї саме відповідачами було поширено\~\~недостовірну інформацію, яка ображає, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а відтак їх позовні вимоги не підлягає задоволенню. За таких обставин відсутні підстави стягнення зі відповідачів моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed