Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, до відповідача [PERSON], про надання їй дозволу на виготовлення паспорта-проїзного документа дитині для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON] та надання дозволу неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за кордон - в Турецьку республіку, на період з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON] покликаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від спільного подружнього життя вони мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] і на даний час проживає разом з відповідачем та дочку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з нею. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дочки, її фізичним та моральним розвитком, постійно забезпечує її усім необхідним, зокрема: харчуванням, одягом, додатковим навчанням та дозвіллям. Відповідач, як батько дитини, участі у вихованні дочки не бере, матеріальної допомоги на її утримання та розвиток не надає, з дочкою не спілкується. Більше того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема, він відмовляється надати, у передбаченому законодавством України порядку, згоди на виїзд їхньої спільної дитини - [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Водночас, їхня дитина [PERSON], 2010 року народження, за рекомендаціями психолога, потребує фізичного оздоровлення та відпочинку, частішого спілкування з ровесниками, психологічної стабілізації найближчого оточення. Крім того, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дочки за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Без такої згоди, вона не може оформити проїзні документи на дитину. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка шкодить інтересам їхньої спільної дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Відповідно до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані положення кореспондують п.18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року за №231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року №380), згідно з яким, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов, з урахуванням уточнень до позовних вимог, задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні теж підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] про надання позивачу дозволу на виготовлення паспорта-проїзного документа дитині для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON] та надання дозволу неповнолітній дитині - [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон - в Турецьку республіку, на період з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, без згоди та супроводу батька, давши пояснення аналогічні викладеним в заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] заперечили повністю, пояснивши при цьому, що відповідач [PERSON], як батько дитини, не находить підстав для надання позивачу дозволу на виготовлення паспорта-проїзного документа дитині для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON] та надання дозволу неповнолітній дитині - [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон - в Турецьку республіку, на період з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, без згоди та супроводу батька. Просять в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно паспорта громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] року в селі Головецько Старосамбірського району Львівської області. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, що був зареєстрований 11 червня 2005 року у Новояворівській міській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис за №104. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], які є малолітніми. В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26 липня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у щлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 142 Сімейного кодексу України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень самих сторін, які ними визнані в судовому засіданні, позивач [PERSON], зареєстрована та фактично проживає в [ADDRESS]. Разом з нею, за даною адресою, проживає її малолітня дитина: [PERSON], [INFO]. З висновку Центру соціально-психологічної допомоги у Львівській області Львівської обласної державної адміністрації вбачається, що [PERSON], [INFO], потребує фізичного оздоровлення та відпочинку, частішого спілкування з ровесниками, психологічної стабілізації найближчого оточення. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах за період з 2012 по 2016 роки, відповідач [PERSON], станом на 01 липня 2016 року, має заборгованість по несплаті аліментів в користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 25066 гривень 65 копійок. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 12 цього Закону передбачає, що виховання дитини має спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, згоди та дружби між народами, національними, релігійними групами. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася з усними просьбами до відповідача [PERSON], як до батька їхньої малолітньої дитини, про надання нотаріально посвідченого дозволу на виготовлення паспорта-проїзного документа дитини для виїзду за кордон їхній малолітній дитині: [PERSON], [INFO] та надання дозволу дитині на тимчасові поїздки за кордон у її супроводі, проте отримувала відмови. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховували дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родити, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до її самостійного життя. Частиною другою статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.4 ч.2 п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, надавши їй дозвіл на виготовлення паспорта-проїзного документа дитини для виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини - [PERSON] та надати дозвіл неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасовий виїзд за кордон - в Турецьку республіку, на період з 01 травня 2017 року по 01 жовтня 2017 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON], оскільки задоволення позовних вимог в повному обсязі захистить права та інтереси насамперед дитини і жодним чином не порушить право батька на участь у вихованні власної дитини.

Outcome: approved