Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., про визнання недійсним договору дарування № 811 від 18.05.2017 року, засвідченого нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., за реєстровим номером 35251866, посилаючись на те, що вона проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу взимку 2001 року із [PERSON] Від даних відносин мають спільного сина [PERSON], [INFO], на якого був написаний заповіт його бабусею [PERSON] на належну їй Ѕ частку квартири [ADDRESS]. Після смерті [INFO] [PERSON], було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану частину квартири на ім»я [PERSON], [INFO]. Через місяць після смерті [PERSON], відповідач подарував свою Ѕ частину квартири невідомій особі, договір дарування був посвідчений 18.05.2017. Оспорюваний договір не був погоджений із органом опіки та піклування, а тому є недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України. З метою захисту прав свого неповнолітнього сина, які таким чином були порушені, в його інтересах, звернулася до суду з позовом. Ухвалою від 17 серпня 2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.51-52). Ухвалою від 16 жовтня 2018 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON].(а.с.88-89). Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, оскільки Ѕ частка квартири [ADDRESS] належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.05.2017 року Управлінням майном комунальної власності міста Полтави, та не була об»єктом права спільної власності подружжя, нікому іншому не продана, не подарована, іншим особам не відчужена, будь-яких прав на неї у третіх осіб не було та не була предметом спадкового договору. Його син [PERSON] 18 жовтня 2017 року вступив у спадщину та став спадкоємцем іншої Ѕ частки квартири, яка належала його матері. На час укладення договору син ще не був власником квартири та постійно проживав разом зі своєю матір»ю за іншою адресою. Таким чином, [PERSON] не мав права користування спірним майном, не мав права часткової власності, а тому його права порушені не були. Підстав для визнання договору недійсним, передбачених ст. 234 ЦК України, не вбачається. Також заявив клопотання про застосування строку позовної давності, який становить один рік згідно ст. 728 ЦК України (а.с.124-128). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, надіслала до суду пояснення на позов та пояснення на відзив, в яких прохала позов задовольнити, оскільки правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним на підставі п.1 ст. 224 ЦК України. Крім того, будь-яка угода щодо будинку або квартири не повинна суперечити інтересам та правам дитини, що слідує зі змісту п.6 ст. 203 ЦК України, інакше вона визнається недійсною. Також ч.2 ст.177 СК України встановлена пряма заборона для батьків малолітньої дитини без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо майнових прав дитини (а.с.70-71, 136-138). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, так як вона звернулася до суду протягом одного року після укладення договору дарування, однак суд залишав її позов без руху і вона зверталася повторно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, довірив представництво своїх інтересів представнику Пономаренко М.В. (а.с.107,109). Представник відповідача [PERSON] - Пономаренко М.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Прохав застосувати позовну давність та залишити позов без розгляду. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи рекомендованим повідомленням за місцем реєстрації (а.с.97-98,99, 102-103, 118-119, 141-142), про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, у судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в письмових поясненнях прохала позов задовольнити (а.с.131). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. у судове засідання не з»явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.74, 104). Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Шевченківським районним у місті Полтаві ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області від 27.03.2017 року (а.с.16). Померла [PERSON] за життя була власником Ѕ частки квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 07.07.2010 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради. Відділ обліку, розподілу на приватизації житла міста Полтави. Право власності зареєстровано 21.08.2010 року ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» в книзі 11, № запису 15486, що слідує із свідоцтва про право на спадщину від 18.10.2017 (а.с.17). Вказану частку квартири [PERSON] заповіла онуку [PERSON], [INFO], про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.10.2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Панченковою О.Л., зареєстроване в реєстрі за № 2150 (а.с.17). Інша Ѕ частка квартири [ADDRESS], належала [PERSON], на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого 12.05.2017 року Управлінням майном комунальної власності міста Полтави на підставі наказу 12-0, взамін втраченого свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.07.2010 року Відділом обліку, розподілу на приватизації житла Виконавчого комітету Полтавської міської ради, що слідує із договору дарування від 18.05.2017 року (а.с.75). 18 травня 2017 року [PERSON] подарував належну йому Ѕ частка квартири [ADDRESS], [PERSON], що вбачається із Договору дарування Ѕ частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., зареєстрованим у реєстрі за № 811, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35251866 від 18.05.2017 (а.с75-76, 45). Позивач [PERSON] є матір»ю неповнолітного [PERSON], [INFO], що слідує із свідоцтва про народження [NUMBER] та свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.35-36), а тому є законним представником в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України. Батьком [PERSON] є відповідач [PERSON], що слідує із свідоцтва про народження [NUMBER] від 02 грудня 2011 року (а.с.36). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23 червня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2017 року до досягнення сином повноліття (а.с.43). 25.07.2017 року Октябрським районним судом м.Полтави виданий виконавчий лист № 554/2713/17 на виконання вказаного рішення (а.с.44). Судом також встановлено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], що слідує із довідки № 3710 від 20.11.2017 року виданої КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради (а.с.39). На час укладення договору дарування спірної частини квартири за адресою [ADDRESS] останній зареєстрований не був та не проживав, що підтверджується довідкою № 483 виданою у травні 2017 року КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради (а.с.78). В заяві від 18.05.2017 року, наданій приватному нотаріусу Удовіченко М.Ю., [PERSON] повідомив, що особи, які б мали право користування Ѕ часткою квартири, в тому числі малолітні чи неповнолітні, відсутні. Дітей віком до 18 років він не має (а.с.79). З повідомлення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 27.02.2018 року за вих. № Ш02.1-16/253 вбачається, що [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу для нотаріального посвідчення договору дарування на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.46). Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій сторона (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, що слідує зі змісту ч.1 ст. 718 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), що слідує із ч.3 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 18 Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім»ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] є членом сім»ї власника [PERSON], оскільки є його неповнолітньою дитиною, незалежно від місця свого проживання, та мав право користування Ѕ часткою спірної квартири, яка належала його батькові. Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закону) батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє та захищає права й інтереси дітей при вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Таким чином, вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування, а саме договору дарування належної [PERSON] частини квартири, порушує майнові права дитини [PERSON] на користування нерухомим майном свого батька. Також порушуються інтереси дитини, яка перебуває на утриманні батька, що підтверджується рішенням суду про стягнення з останнього аліментів. З врахуванням викладеного, суд вважає, що договір дарування Ѕ частки квартири [ADDRESS], від 18.05.2017 року за реєстровим № 811 укладений між [PERSON] та [PERSON], засвідчений нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., був укладений всупереч правам та інтересам неповнолітньої дитини, без згоди органу опіки та піклування, яка є обов»язковою, а тому підлягає визнанню недійсним. Доводи відповідача, що [PERSON] не мав права користування житлом, оскільки не проживав у квартирі та не був у ній зареєстрований, спростовуються встановленими судом обставинами. Суд критично оцінює твердження відповідача, що згоди органу опіки та піклування при укладенні договору не потребувалося, оскільки [PERSON] на момент укладення договору ще не був власником іншої Ѕ частини квартири, виходячи з того, що згоду органу опіки та піклування необхідно було отримати саме у зв»язку із порушенням його права користування нерухомим майном, яке належало його батькові, а не тієї частини квартири, яку він успадкував. Крім того, не заслуговують на увагу посилання відповідача на роз»яснення, які містяться у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, згідно яких для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Матеріали справи саме і містять докази того, що [PERSON] приховав від нотаріуса відомості про наявність у нього неповнолітнього сина (а.с.79), а тому договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування умисно. Також не можуть бути застосовані до даних правовідносин вимоги ст. 728 ЦК України, оскільки предметом позову було визнання правочину недійсним, а не розірвання договору дарування. Крім того, позивач зверталася до суду з позовом у березні 2018 року, який був залишений без руху Октябрським районним судом м.Полтави 03 березня 2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягує їх з відповідачів на користь позивача у рівних частках, тобто по 354 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved