Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до настання її повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2014 року по 02 липня 2014 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач мешкає окремо з 13.07.2013 року. Перший час відповідач за влансим бажанням сплачував ті суми, які вважав за потрібне, зменшуючи їїх кожного разу оба подовжуючи період між виплатами. з грудня 2016 року виплати повністю припинив. Позивач зазначає, що дитина часто хворіла і вона змушена з цієї причини забрати її з дитячого садочка в квітні 2017 року, всі матеріальні витрати зараз несе вона, не маючи можливості влаштуватися офіційно на роботу з достойною платнею з дитиною на руках, зі свого боку, вона прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але не має змоги повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина на його повноцінне харчування, купівлю необхідного одягу та взуття, ліків у разі хвороби, та на інші життєві потреби дитини. Позивач зазначає, що відповідач офіційно не працює, але має можливість матеріально допомагати власній неповнолітній дитині. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно з вимогами ч.9 ст.74, 77 ЦПК України шляхом публікації оголошення в пресі, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, 169, 224 ЦПК України. 27 вересня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 12 серпня 2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис за №501 (а.с.6), заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією заочного рішення (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, актовий запис за №204 від 15 лютого 2012 року (а.с.8) та довідкою про реєстрацію та склад сім'ї №1/20418 від 18.07.2017 року (а.с.12). Сторони мешкають окремо, відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак він добровільно не здійснює матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимоги ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, аналогічна правова позиція викладена в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не надав заперечень проти позову та будь-яких доказів на їх підтвердження. Виходячи з обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, матеріальний стан батька, відповідач є фізично здоровою, працездатною особою. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved