Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує таким. Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На сьогоднішній день в квартирі зареєстровані вона та відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . З 2010 року відповідач по справі [PERSON] фактично не проживає в квартирі, виїхав на постійне місце проживання за кордон, будь яких дій по утриманню житла він не здійснює. На сьогоднішній день в зв`язку з тим, що вона має намір продати вказану квартиру, але зіткнулася з перешкодами в оформленні договору купівлі-продажу через те, що в квартирі зареєстрована особа, яка вже більше 10 років в ній не проживає. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № її в будинку [ADDRESS] . В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. ст. 280 - 283 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19.08.1996 року з вчиненим реєстраційним написом Михайлівського БТІ та зареєстрованого в книзі 21.08.1996 року за №212 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6, 9-11). Згідно домової книги для прописки громадян, проживаючих в житловому будинку №22 кв.11 , вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] (а.с.7-8). Згідно довідки від 23 липня 2021 року за №1706, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Михайлівської селищної ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] (а.с.12) Згідно акту - підтвердження від 20 липня 2021 рок, складеного депутатом Михайлівської селищної ради, [PERSON] дійсно зареєстрований в квартирі [ADDRESS] не проживає в даному помешканні більше 10 років. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦПК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] .Відповідач [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстроване за вказаною адресою, фактично не проживає у вказаній квартирі понад 10 років. Поважних причин відсутності відповідача в житловому приміщенні, де зареєстроване його місце проживання, судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] ,оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі не проживає без поважних причин понад рік. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved