Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, що 29.06.2012 року була укладена розписка між сторонами про те, що відповідач начебто надав позивачу в борг суму в розмірі 2580 доларів США та 1750 Євро. Відповідно до умов розписки позивач, зобов'язалася протягом шести місяців повернути відповідачу дані кошти. В аргументацію необхідності визнання розписки недійсною посилається на те, що вказана вище розписка була підписана нею всупереч її волі внаслідок застосування до неї психологічного тиску з боку відповідача. Судові витрати просив покласти на відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 169ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи відповідач 26.09.2012 року передав, а позивач отримав в борг 2580 доларів США та 1750 Євро, що підтверджується відповідною розпискою ( а. с. 10). Згідно умов домовленостей між сторонами, які викладені в розписці позивач, зобов'язався на протязі шести місяців повернути позивачу 2580 доларів США, та 1750 Євро. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2013року, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення за договором позики задоволений. Стягнути борг в розмірі 39 232,01грн. та судовий збір в розмірі 392,32грн.( а. с. 68-70). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2013р. апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2013р. залишено без задоволення, рішення без змін. Суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що дана боргова розписка була написана нею внаслідок застосування до неї психологічного тиску з боку відповідача, який на протязі певного часу психологічно знущалися з позивача та пригнічували її душевний стан виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що спірна розписка була складена та підписана позивачем. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка в судовому засіданні не надала суду жодного доказу в підтвердження своїх посилань. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. (ч.1,4 ст. 1049 ЦК України). Станом на день звернення позивачу до суду позивач суму боргу не повернула чим порушила свої зобов'язання перед відповідачем. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов договорів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed