Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яка була уточнена 21.02.2018 року, до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та поруки. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 27.08.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала відповідачу [PERSON] позику в розмірі 500 000 гривень 00 копійок, які відповідач зобов'язався повернути позивачеві до 01.12.2017 року, при цьому умовами договору передбачено, що за зобов'язання відповідача [PERSON] поручився відповідач [PERSON] Після звернення позивача до суду із позовною заявою, відповідачем [PERSON] було частково сплачено заборгованість в розмірі 300 000 триста тисяч гривень 00 копійок, у зв'язку з чим позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку 200 000 двісті тисяч гривень 00 копійок. Позивач неодноразово звертався до відповідачів усно з проханням повернути грошові кошти, але на зазначені вище вимоги відповідачі не реагували. Оскільки відповідачі допустили однобічну відмову від виконання зобов'язань, чим істотно порушили умови договору позики, борг своєчасно не повернули, то позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь залишок заборгованості за договором позики в розмірі 200 000 двісті тисяч гривень 00 копійок та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовної заяви не заперечував, зазначивши що не має можливості виконати зобов'язання у зв'язку із тимчасовими фінансовими складнощами. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 27.08.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] надала відповідачу [PERSON] позику в розмірі 500 000 гривень 00 копійок, які відповідач зобов'язався повернути позивачеві до 01.12.2017 року, при цьому умовами договору передбачено, що за зобов'язання відповідача [PERSON] поручився відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за яким відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу суми, передбачені договорами позики. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються ст. ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] виконала свої зобов'язання за договором позики, передав грошові кошти відповідачеві [PERSON], однак відповідачі в обумовлені сторонами строки зобов'язання щодо повернення позичених сум не виконали, на момент подачі позову до суду борг відповідача перед позивачем був неповернутий. 15.02.2018 року відповідач [PERSON] повернув частково позивачу суму боргу у розмірі 300 000 гривень 00 копійок, що не заперечувалося сторонами, крім того представником відповідача [PERSON] надано до матеріалів справи копію розписки від 15.02.2018 року, складеної [PERSON] про отримання від [PERSON] вказаної суми коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, у разі порушення зобов'язання боржник повинен відшкодувати збитки. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення боргу за договором позики в розмірі 200 000 грн. є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК Украъни, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved