Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 07 липня 2007 року вона та [PERSON] одружилися та вона змінила прізвище на [PERSON]. 22 жовтня 2008 року відповідачем за згодою позивача та в інтересах подружжя було придбано однокімнатну квартиру у [ADDRESS]. Середня ринкова вартість квартири складає 720 000 гривень. Усі документи, пов'язані з вказаною квартирою знаходяться у відповідача. [INFO] року у подружжя народилася дитина [PERSON]. Під час шлюбу подружжям було також придбано автомобіль марки Ауді д.н.з. [NUMBER]. Середня ринкова вартість автомобіля складає 48 000 гривень, усі пов'язані з автомобілем документи знаходяться у відповідача. 07 серпня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області було постановлено рішення у справі № 367/3387/14-ц, яким розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Питання щодо розподілу майна подружжя та стягнення аліментів у межах зазначеного судового процесу не вирішувалося. Оскільки [PERSON] відмовляється розподілити майно за взаємною згодою та добровільно виплачувати кошти на утримання дитини вона вимушена звернутися з даним позовом задля вирішення окреслених питань у судовому порядку. Позивачка вказує, що квартира у [ADDRESS] та автомобіль марки Ауді д.н.з. [NUMBER], що були придбані у період шлюбу є спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ч. 2 ст. 60 СК України встановлюється презумпція, відповідно до якої вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому ч. 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше тне визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільне майно подружжя, що включає однокімнатну квартиру у м. Ірпінь та автомобіль марки Ауді д.н.з. [NUMBER] в силу ст. 183 ЦК України є неподільними речами. Вказує, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що за таких умов та враховуючи, що неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Також звертає увагу суду на той факт, що спільна квартира і автомобіль на момент подання позову фактично перебувають у володінні відповідача, оскільки він відмовляється на будь-яких умовах надавати можливість користуватися автомобілем спільно з позивачем та не пускає її та їх дитину до квартири. Крім того на момент подачі позову у квартирі проживає невідома жінка. В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просить визнати ідеальні частки у спільному майні подружжя, що включає квартиру у [ADDRESS] та автомобіль Ауді д.н.з. [NUMBER], 50% [PERSON] та 50% [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2019 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від данного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2014 року у справі № 367/3387/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу шлюб між ними було розірвано. 22 жовтня 2008 року відповідачем за згодою позивача та в інтересах подружжя було придбано однокімнатну квартиру у [ADDRESS], згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, індексний номер 38157252 від 27.05.2015 право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER], 02.06.2010, видане на підставі рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 17/61 від 27.01.2009 року. Під час шлюбу подружжям було також придбано автомобіль марки Ауді д.н.з. [NUMBER]. Згідно довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Буча та Ірпінь при УДАІ ГУМВС України в Київській області № 177 від 27.05.2015 року автомобіль Ауді 100, 1985 року виготовлення, номерний знак [NUMBER] 03.11.2010 року зареєстровано в Ірпінському МРЕВ ДАІ на [PERSON], [INFO], проживає [ADDRESS] та видано свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] на підставі довідки-рахунок серії [NUMBER] від 28.07.2010 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у справі № 761/26348/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» про визнання договору недійсним задоволено; визнано недійсним Договір № 67 безвідсоткової поворотної позики від 28.12.2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Соляріс» та [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 487,20 гривень. Дане рішення суду набрало законної сили 07.09.2016 року. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та її представника [PERSON], матеріалами справи. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог під час розгляду справи суду надано не було. У відповідності до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] та автомобіль Ауді д.н.з. [NUMBER] придбані позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу, суд вважає, що дана квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частки у праві власності на дану квартиру є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід визнати квартиру [ADDRESS] та автомобіль Ауді д.н.з. [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Поділити спільне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON]. Виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. [NUMBER], визнавши за [PERSON] право власності на вказане майно. Виділити [PERSON] із спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 частину автомобіля Ауді д.н.з. [NUMBER], визнавши за [PERSON] право власності на вказане майно. Суд також вважає, що слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 3 654,0 гривень. Таким чином суд задовольняє заявлений позов. На підставі ст. ст. 60-61, 63, 65, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved