Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2010 року, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що з самого початку спільного проживання їхні відносини не складалися, в кожного з них було своє бачення щодо сімейних обовязків, через що, на побутовому рівні у них часто виникали суперечки. Крім того, відповідач не бажав працювати і утримувати сімю. При такій ситуації, після чергової сварки, відповідач пішов з дому. А тому, протягом останніх чотирьох років разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Шейдик». Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, позов підтримала, надала згоду на заочний розгляд справи. Після розірвання шлюбу просила присвоїти дошлюбне прізвище «Ланюк». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання судової повістки. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серії I-ИД № 067834, виданого 19 серпня 2010 року Бабинецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 19 серпня 2010 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 02. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Шейдик». В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір»ю. Також судом встановлено, що сторони не змогли дійти згоди щодо спільного проживання, їх шлюб існує формально протягом останніх чотирьох років разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Взаєморозуміння та примирення досягти неможуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved