Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із означеним вище позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк «[PERSON]», вказуючи на те, що в період з 19.08.2005 року по 13.07.2006 року вона уклала з відповідачем депозитні договори. А саме: - 19.08.2005 року № 72 у сумі 900 доларів США, з поповненням 19.08.2006 року на 100 доларів США; - 19.08.2005 року № 73 у сумі 170 євро з поповненням рахунку 19.08.2005 року на 20 євро; - 19.08.2005 року № 74 у сумі 4\~000 грн. з поповненням рахунку 19.08.2006 року на суму 5\~400 грн. та 600 грн. нарахованих відповідачем відсотків за рік; - 12.07.2006 року № 97 на суму 1 170 доларів США, з поповненням на 70 доларів США; - 13.07.2006 року № 98 на суму 11\~000 грн. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року було визнано, що [PERSON] та [PERSON] засуджені за ст. 191 ч. 5 КК України. Суди визнали, що ці особи вчинили розкрадання коштів позивачки при виконанні своїх службових (трудових) обовязків під час перебування на посадах у відповідача. Позивачка зазначає, що кошти по вказаним вище вкладам їй були повернуті частково, оскільки відповідач відмовляється повернути кошти у розмірі 1\~000 доларів США, 240 євро та 9\~000 грн., стверджуючи, що дані кошти не було проведено по електронній базі банку. Просить суд стягнути із відповідача на її користь борг у сумі 36\~485 грн., інфляційні за період з 01.07.2007 року по 01.06.2015 року в розмірі 49\~729, 08 грн. та 3% річних за період з 01.07.2007 року по 15.06.2015 року в сумі 8\~715 грн., всього 94\~929, 08 грн. Позичач в судове засідання не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні надав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки кошти по вкладам [PERSON] були повернуті у повному обсязі, позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, а також у звязку з тим, що позивачем не надані докази підтверджуючі внесення нею оспорюваних коштів на вкладні рахунки ПАТ «Райффайзен Банк «[PERSON]». Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що в період з 19.08.2005 року по 13.07.2006 року позивач уклала з відповідачем депозитні договори № 72, 73, 74 від 19.08.2005 року на вклад «Аваль-Депозит» (короткострокові без пролонгації), № 97 від 12.07.2006 року на вклад «Аваль-Депозит» (довгостроковий без пролонгації) та № 98 від 13.07.2006 року на вклад «Аваль-Депозит» (довгостроковий без пролонгації). Вироком Чаплинського суду Херсонської області від 12.03.2012 р., який вступив в законну силу, доведено, що працівники Новотроїцького відділення Банку [PERSON] та [PERSON], під час виконання своїх трудових обовязків вчинили розкрадання коштів [PERSON] З матеріалів справи вбачається, а також не заперечується у судовому засіданні представником позивача, що банком були повернуті позивачці кошти по депозитним договорам № 97 від 12.07.2006 року в сумі 1\~080 грн. та № 98 від 13.07.2006 року в сумі 8\~000 грн. Із копії листа-відповіді робочої комісії Херсонської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк «[PERSON]» від 28.09.2007 року на заяву [PERSON] про переоформлення вкладу від 07.08.2007 року вбачається, що депозитні рахунки на імя позивачки згідно договорів № 72, 73, 74 не відкривалися та кошти не вносилися. Позивачці рекомендовано звернутися до органів прокуратури із заявою про розслідування даних фактів. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис (п. 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10). Згідно з п. 8 гл. 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Зазначена правова позиція викладена у постанові № 6-118 цс 14 Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року. Зважаючи на те, що позивачем та його представником у судовому засіданні не надано суду жодних підтверджуючих документів щодо внесення позивачкою грошових сум на депозитні рахунки за договорами № 72, 73, 74, 97, 98, суд приходить до висновку що у задоволенні позову слід відмовити. Окрім того, суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог [PERSON] про стягнення боргу та завданих збитків через неналежне виконання договірних зобовязань загальну позовну давність тривалістю в три роки, яка спливла ще в 2010 році, оскільки позивач не просила поновити їй строк для подачі позову. Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 267 ч. 3 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Необхідність застосування до вимоги щодо стягнення боргу та завданих збитків загальної позовної давності підтверджується наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 265 Цивільного кодексу України, якщо суд залишив без розгляду позов, предявлений у кримінальному процесі, час від дня предявлення позову до набрання законної сили рішенням суду, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 265 Цивільного кодексу України, до вимоги щодо стягнення збитків, які завдані злочином, застосовується загальна позовна давність у три роки. До вимоги позивача про стягнення суми вкладів, 3% та інфляційних слід застосувати загальну позовну давність, яка спливла по договорах банківського вкладу № 72 від 19.08.2005 року, № 73 від 19.08.2005 року та № 74 від 19.08.2005 року 09.11.2010 року; по договорах банківського вкладу № 97 від 12.07.2006 року та № 98 від 13.07.2006 року 28.09.2010 року, так як позивач дізналася про порушення свого права по договорах банківського вкладу № 72, 73, 74 09.11.2007 року, що підтверджується копіями заяв позивача від 07.08.2007 року, на які їй був направлений лист-відповідь про те, що по договорах банківського вкладу № 72, 73, 74 від 19.08.2005 року рахунки на її імя не відкривалися та кошти не вносилися та про не внесення грошових коштів по договорах банківського вкладу № 97 від 12.07.2006 року та № 98 від 13.07.2006 року. На підставі ст. 258, 259, 261, 265, 267, 1048, 1054, 1056-1, 1059 ЦК України та

Outcome: dismissed