Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання материнства, мотивуючи свої позовні вимоги таким. З 2008 року позивач проживала без реєстрації шлюбу зі [PERSON] , від якого [INFO] народила доньку [PERSON] . При народженні дитини позивач взагалі не мала ніяких документів, які б засвідчували її особу, тому відомості про неї в медичному закладі були записані з її слів. Через відсутність документів, що засвідчують її особу, а також постійні прояви насильства по відношенню до неї з боку батька дитини, з яким вона не проживає вже декілька років, її доньку [PERSON] було влаштовано у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, де вона перебувала з 14.12.2017 року, як покинута дитина. За час перебування дитини у спеціалізованій установі позивач кожного тижня по декілька разів відвідувала [PERSON] , але з кінця 2019 року [PERSON] перебуває під опікою. Повернення їй доньки можливо лише за наявності в неї свідоцтва про народження [PERSON] , в якому вона записана, як її мати. Через відсутність документів, що засвідчували її особу при народженні дитини, позивач не змогла зареєструвати її в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Отримавши в грудні 2019 року паспорт громадянина України, позивач одразу ж звернулась до Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про отримання свідоцтва про народження доньки, але листом від 28.01.2020 року за № 243/17.4-04-37 їй було відмовлено у зв`язку з тим, що згідно з актовим записом про народження дитина зареєстрована на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. Відомості про матір вказані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування) [PERSON] , без зазначення дати народження, громадянства та місця проживання. Внаслідок зазначеного, позивач просить суд визнати її матір`ю дитини - [PERSON] , яка народилась [INFO] у м. Запоріжжі, Україна, внести зміни до актового запису № 02 від 23.08.2018 року про народження [PERSON] , зробленого Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, поновити строк на подання позовної заяви про визнання материнства. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] у визначений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому викладені аргументи щодо наведених ними наступних заперечень проти позову. Так, відповідачі вважають позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними і недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона має кровне споріднення з дитиною, після народження дитини проживала спільно з дитиною в одному приміщенні, займалась вихованням дитини, несла витрати на дитячі речі (одяг, іграшки, комп`ютер, музичні приладі, тощо) та ліки, несла витрати на влаштування дитини до ясел та дитячого садка, оформлювала дитину в дошкільні заклади та школу, мала систематичні зустрічі з дитиною у дошкільних закладах та школі, мала зустрічі з вихователями дитини, несла витрати на придбання путівок для дитини до оздоровчих літніх таборів, спільно з дитиною відпочивала на морських курортах. Посилання позивача про те, що дитину влаштовано до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗМР через прояви насильства до неї батька дитини та відсутність документів на підтвердження її особи, є неправдивим, оскільки в акті про підкинуту чи знайдену дитину від 13.12.2017 року вказано, що мати залишила дитину. Доказів проявів насильства батька дитини по відношенню до позивача, звернень з цього приводу в органи поліції, не має. Також, викликають сумніви в достовірності наданих позивачем медичного свідоцтва про народження від 29.12.2017 року, довідки про призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами № 279 від 17.07.2009 року, а також обмінна карта від 21.09.2009 року, оскільки вони мають виправлення в зазначенні анкетних даних та розбіжності в адресах позивача і були складені тільки з її слів, так як документи, що підтверджують її особу, були отримані тільки в грудні 2019 року. Крім того, позивач знала про народження нею дитини, проте з позовом про визнання материнства вона звернулися до суду тільки через 11 років. При цьому, позивачем не надано доказів того, що протягом встановленого законом річного строку позовної давності для встановлення материнства вона вчиняла будь-які дії, зокрема: намагалася отримати документи, що підтверджують її особу, зареєструвати народження дитини, визначити її правовий статус, виконувати обов`язки щодо утримання та виховання доньки, а навпаки залишила її. Таке безвідповідальне та неналежне ставлення позивача до своїх батьківських обов`язків свідчить про її винну поведінку і є підставою для застосування строку позовної давності, встановленого ч. 3 ст. 139 СК України, про що відповідачами завлено клопотання. У зв`язку з викладеним, просять відмовити позивачці у задоволенні позову. Позивач [PERSON] у встановлений судом строк подала відповідь на відзив відповідачів, згідно якого заперечувала проти доводів відповідачів, оскільки докази її материнства будуть надані в судовому засіданні, а решта доводів не стосуються позовних вимог. Крім того, заперечувала проти доводів відповідачів про пропуск строку позовної давності і заявила клопотання про його поновлення, оскільки до 32 років вона не мала власного свідоцтва про народження, паспорту чи будь-якого іншого документу, що посвідчує її особу. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі за заявою її матері про встановлення факту народження позивача, вона тільки в грудні 2019 року отримала паспорт громадянина України, в результаті чого набула права звертатися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації народження своєї дитини, а після отриманої відмови - до суду. У судовому засідання позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив відповідачів. Пояснила, що після народження дитини їй достовірно було відомо про необхідність зареєструвати її народження. Так, про це їй повідомляли в УПСЗН, відмовляючи в призначенні державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, в дитячому садку та школі, відмовляючи у влаштуванні дитини. Оскільки вона не мала власних документів, що посвідчують її особу, зареєструвати народження дитини було неможливо. З цього приводу вона декілька раз усно зверталася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, на що їй усно відмовляли. Нагальної необхідності в оформленні документів не було, оскільки весь цей час дитина проживала з нею, вони неодноразово змінювала місце проживання і станом на листопад 2017 року проживали на дачі батька її співмешканця. Після чергової сварки зі співмешканцем, позивачка змушена була втекти до своєї матері. Дитину залишила зі співмешканцем (батьком дитини) та дідусем, які виховували її протягом місяці, після чого працівники соціальної служби її забрали до дитячого будинку. Щоб повернути дитину, позивач відновила спроби отримати документи, що підтверджують її особу, у зв`язку з чим звернулася до Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, де їй було надано кваліфіковану юридичну допомогу в зібранні необхідних документів та звернення до суду її матері для встановлення факт її народження. Після чого, вона отримала паспорт громадянина України і звернулася до суду з позовом про визнання материнства. За час перебування доньки в притулку вона систематично відвідувала її і повідомляла уповноважених осіб закладу, що оформляє документи для повернення собі дитини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , представник відповідачів - адвокат Рогальський В.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Підтримали клопотання про застосування строку позовної давності, на підставі чого просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що більше 15 років вони з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, власних дітей не мають. З 16 листопада 2018 року ними на власній житловій площі була створена прийомна сім`ю, до якої було влаштовано на виховання та спільне проживання [PERSON] , яка народилась [INFO] . Як їм було відомо дитина перебувала на обліку з усиновлення, як позбавлена батьківського піклування на підставі акту про підкинуту чи знайдену дитину. В ході спілкування між ними та дитиною було встановлено контакт і дитина виявила бажання на її влаштування в їх прийомну сім`ю. Пізніше було встановлено, що дитина потребує соціально-психологічної реабілітації через психологічну травму, отриману під час перебування з біологічними батьками. Крім того, раніше дитина ніколи не відвідувала ані дошкільний навчальний заклад, ані школу, тому тільки потрапивши в прийомну сім`ю вона була зарахована до 1 класу у віці 9 років, у зв`язку з чим змушена наздоганяти своїх однолітків. На теперішній час психологічний стан дівчинки значно поліпшився, дитина стала для них рідною і називає їх батьками, попередню сім`ю згадує неохоче, має світлі спогади про бабусю і перебування в дитячому будинку, негативного ставлення до [PERSON] не має, проте повертатися до неї не бажає. Ними було подано документи до органу опіки та піклування про усиновлення дівчинки, але їх розгляд був зупинений через позов [PERSON] про визнання материнства. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області - Канарова К.Ю. в судовому засіданні просила розглянути справу на розсуд суду на підставі досліджених в судовому засіданні доказів. Представник третьої особи Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді - Берліна В.Ф. В судовому засіданні вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт материнства позивача доведений в судовому засіданні. З приводу строку позовної давності пояснила, що в 2018 році позивач звернулася до Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за консультацією щодо відсутності в неї будь-якого документу, що підтверджує її існування, у зв`язку з чим вона не може повернути відібрану в неї дитину. При збиранні документів на підтвердження факту народження позивачки виникли труднощі, оскільки її анкетні дані, які містилися в зібраних документа, мали розбіжності. Після того, як всі можливі документи були зібрані, мати [PERSON] звернулася з заявою про встановлення факту народження позивача до суду, яка в подальшому за її заявою була залишена без розгляду, оскільки на той час надати всі необхідні документи на підтвердження вказаного факту не вбачалося можливим. Тільки в 2019 році мати [PERSON] повторно звернулася з заявою про встановлення факту народження позивача до суду, рішенням якого від 22.10.2019 року вказана заява була задоволена. 23.12.2019 року позивачка вперше отримала паспорт. Таким чином, її вини в неможливості зареєструвати факт народження дитини і своє материнство не має, тому строк позовної давності пропущений з поважної причини, тому він підлягає поновленню. Представники третіх осіб Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі. В судовому засіданні за участю представника органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області - Канарової К.Ю. та психолога КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» [PERSON] була вислухана малолітня [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що до проживання в прийомній сім`ї вона перебувала в дитячому будинку, куди потрапила, тому що мати ( [PERSON] ) її кинула. До того вони проживали однією сім`єю: вона, мати і батько. Одного разу мати пішла з дому, залишивши її з батьком і хворим дідусем, які про неї взагалі не дбали. Через деякий час її знайшли і забрали до дитячого будинку. Їй там дуже подобалося, в неї з`явилися подружки, тому що раніше вона ніколи не була в дитячому садочку чи школі. Мати приходила декілька раз. В прийомній сім`ї їй дуже добре, мама [PERSON] і батько [PERSON] її люблять і піклуються про неї. На [PERSON] вона не ображається, проте бути її донькою не бажає, оскільки має неприємні спогади, не уявляє свого майбутнього, не довіряє їй. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши доказ з точки їх належності і допустимості у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 27.11.2019 року Дніпровським районним відділом у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, [PERSON] народилася [INFO] . Факт народження [PERSON] встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2019 року. Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру за № 394594-2020, Дніпровським районним відділом у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області 27.11.2019 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має паспорт громадянина України, виданий 23.12.2019 року. З медичного свідоцтва про народження за № 1338 від 24 грудня 2017 року, виданого лікарем КУ «Пологовий будинок №9» м. Запоріжжя, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в 9-му пологовому будинку 17 вересня 2009 року народила дівчинку, вагою 3070 грамів. Також, відомостями обмінної карти [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , підтверджеється, що 17 вересня 2009 року вона народила дівчинку. 17.07.2009 року [PERSON] пологовим будинком м. Запоріжжя видано довідку №279 для призначення державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами. З народження і до 2016 року дитина перебувала на обліку в КУ ЦПМСП № 9. Згідно акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 13 грудня 2017 року на території СТ «Мрія» Люцернянської сільської ради була знайдена дитина жіночої статі з прикметами: неохайно одягнена, брудна дівчинка 8-9 років, волосся темне, довге, очі чорні, смуглява, називає себе « [PERSON] », дату народження не знає, зовні здорова, має сухий педикульоз. Зі слів дитини встановлено, що мати залишила її приблизно 2 місця тому. Згідно повідомлення Дніпровського районного у місті Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , у відділі не виявлено. Згідно перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян державна реєстрація народження [PERSON] , проведена Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 02 від 23.08.2018 року. Згідно вказаного актового запису про народження дитина зареєстрована на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. Відомості про матір вказані відповідно до частини другої статті 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування) [PERSON] без зазначення дати народження, громадянства та місця проживання. Згідно розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації № 303 від 16.11.2018 року створено з 16.11.2018 року на власній житловій площі прийомну сімю [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Влаштовано з 16.11.2018 року на виховання та спільне проживання малолітню дитину, позбавлену батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , з КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Згідно повідомлення Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 16.01.2020 року рішення про відібрання дитини у [PERSON] впродовж 2017-2019 років не приймалося. На підтвердження позовних вимог позивачем були надані фотознімки, які бути досліджені в судовому засіданні. Вказані фотознімки містять зображення малолітньої [PERSON] під час перебування в закладі соціально-психологічної реабілітації дітей, а також її зображення, в тому числі і з позивачем, у віці приблизно до трьох років. Згідно висновку експерта №СЕ-19,108-21/889-БД від 2 березня 2021 року, встановлено біологічне споріднення між [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Запоріжжя, та неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Вільнянськ, Запорізької області. [PERSON] може бути біологічною матір`ю дитини - [PERSON] . Ймовірність підтвердження спорідненості складає 99,9999%. Між сторонами виникли правовідносини щодо батьківства дитини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За правилом ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків. Відповідно до ст. 131 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе матір`ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 139 СК України до вимоги про визнання материнства встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір`ю дитини. Згідно із п. 7, 9 постанови ПВСУ №3 від 15.05.2006 р. суд визнає материнство, якщо походження дитини від певної жінки, підтверджено відповідними доказами, у тому числі висновками експертизи. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК (1618-15), рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факт біологічного споріднення як матері та дитини з малолітньою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується висновком експерта №СЕ-19,108-21/889-БД від 2 березня 2021 року, який не спростовано жодним доказом у справі. При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Відповідно до ст. 258 ЦПК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦПК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові . Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Статтею 20 СК України законодавчо встановлено, що позовна давність до вимог, які випливають із сімейних відносин, не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 СК України. Отже, законодавцем визначено вичерпний та чіткий перелік вимог, які випливають із сімейних відносин, до яких застосовуються позовна давність. Так, до вимоги про визнання материнства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися, що є матір`ю дитини (ч.3 ст. 139 СК України). В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач дізналася про своє материнство в день народження дитини - [INFO] , що визнано нею в судовому засіданні. Таким чином, строк позовної давності в даному випадку розпочався [INFO] . В цей час позивач досягла [INFO] , мала повну цивільну дієздатність. Звертаючись до суду з позовом про визнання материнства, позивач мотивувала свої вимоги тим, що її право на материнство було порушено в грудні 2017 року, коли дитина була відібрана і влаштована до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради, де вона перебувала з 14.12.2017 року, як покинута. Позивач не мала можливості повернути собі дитину, оскільки не мала документів, що підтверджують її особу, а також свідоцтва про народження дитини, щоб підтвердити походженні дитини саме від неї. Проте, жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу строку позовної давності, передбачених ст.ст. 263, 264 ЦК України, перебіг якої розпочався 17.09.2009 року, позивачем не надано і в судовому засіданні не встановлено. Посилання позивача на неможливість здійснити реєстрацію народження дитини через відсутність в неї паспорту громадянина України чи будь-якого іншого документу, який би посвідчував її особу, суд вважає неспроможними, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що вона вчиняла будь-які дії для цього протягом 8-річного строку з дня народження дитини до дня реєстрації її народження на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. В будь-якому разі загальний 11- річний строк з дня народження дитини до звернення позивача до суду з цим позовом є невиправдано тривалим, з 16.11.2018 року [PERSON] [INFO] , має статус прийомної дитини в прийомній сім`ї відповідачів, що в повній мірі відповідає інтересам дитини, як було встановлено під час з`ясування її думки в судовому засіданні. Таким чином, ретельно встановивши всі фактичні обставини справи, зважаючи на інтереси позивачки, яка ставить питання щодо визнання свого материнства, та враховуючи найкращі інтереси дитини [PERSON] , [INFO] , які мають надзвичайне значення, враховуючи клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, а також те, що в судовому засіданні не встановлено поважних причин його пропуску позивачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав визначених ст. 20, ч.3 ст. 139 СК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed