Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та надвірні будівлі, які розташовані в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Садовій,22, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вищевказане домоволодіння належало її матері [PERSON], яка померла 15.02.2010 року, проте, у зв»язку з тим, що право власності спадкодавця на вказану нерухомість було зареєстровано в органах БТІ на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Українською товарною біржею, то на даний час нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вищевказаний правовстановлюючий документ не відповідає вимогам ст.227 ЦК УРСР, діючого на час виникнення правовідносин щодо обов»язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що позбавляє позивача можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковану нею нерухомість. Сторони в судове засідання не з»явилися; позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити; представник відповідача причини неявки не повідомив, заперечень проти позову [PERSON] не подав. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 15.02.2010 року померла мати позивача [PERSON], яка була зареєстрована та проживала в [INFO] (а.с.3,10,14,15). За життя [PERSON] склала заповіт від 03.04.2008 року, згідно з яким все своє майно, зокрема будинковолодіння, що знаходиться в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області заповіла своїй доньці [PERSON] (а.с.13). Згідно з довідкою від 30.05.2017 року, виданою Прилуцьким МБТІ, право власності на об»єкт нерухомості житловий будинок, який знаходиться в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Садовій,22 зареєстровано за [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 29.04.1999 року (а.с.11). Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 29.04.1999 року, який зареєстровано на товарній біржі «Українська» за № 50756, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Садовій,22 (а.с.12). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна, відомості про житловий будинок, розташований по вул.Садовій,22 в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, у вищевказаних реєстрах відсутні (а.с.32). Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини з приводу набуття [PERSON] права власності на спірну нерухомість виникли в квітні 1999 року, а відповідно, для їх врегулювання слід застосувати діюче на той час законодавство, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Згідно з ст.224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором ст.128 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК УРСР 1963 року недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірну нерухомість на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила законодавству, чинному на час укладення спірного договору. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу будинку, договір у відповідності з вимогами цивільного Кодексу (в редакції 1963 року) зареєстрований в БТІ, даних про те, що у передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом визнавався недійсним в ході судового розгляду не встановлено, а отже померла [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР 1963 року і ст.49 Закону України «Про власність» правомірно володіла нею. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Листом від 19.10.2016 року №2515 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у виді житлового будинку, розташованого по вул.Садовій,22 в с.Кропивне Бахмацького району Чернігівської області, оскільки правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлої на вказану нерухомість договір купівлі-продажу будинку не посвідчений нотаріально (а.с.16). Відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.3 цього Кодексу право на звернення до суду має кожна особа, яка має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] та в установленому законом порядку прийняла спадщину, тому суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення її вимог, що дозволить позивачу реалізувати свої права на успадковану нерухомість. На підставі викладеного та ст.ст. 128, 153, 224 ЦК УРСР, ст.ст.392,1217, 1218, 1297 ЦК України, ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,

Outcome: approved