Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 25.04.2017 року, уточнивши вимоги, в якому просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що під час перебування з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах [INFO] у них народився син [PERSON]. Після припинення між сторонами відносин син залишився проживати з нею та перебуває на її утриманні. Вона офіційно працює завідувачем господарства ТОВ «Аптеки медичної академії», однак її доходу не достатньо для належного забезпечення потреб її та сина, який з огляду на наявність захворювання з дитинства потребує медикаментозного лікування. В свою чергу, матеріальну допомогу на дитину відповідач в добровільному порядку не надає, хоча має стабільний заробіток та офіційно працює керівником з фізичного виховання в ДВНЗ «Криворізький будівельний коледж», а тому взмозі надавати таку допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Із змінами в законодавстві ознайомлена, просила суд стягувати аліменти з урахуванням положень ст.182 СК України в редакції, діючій на момент ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи, заперечень щодо предявлених вимог від нього не надходило. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~ та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Суд,\~дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в фактичних шлюбних відносинах [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2013 року (а.с.6). Факт батьківства відповідачем не оспорювався в ході судового розгляду. Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем, після припинення між сторонами відносин малолітній син [PERSON] залишився проживати з матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно довідки про доходи № АМА00000040 від 09.02.2017 року (а.с.3), [PERSON] офіційно працює на посаді завідувача господарства ТОВ «Аптеки медичної академії» та отримує середньомісячну заробітку плату в розмірі 3322,87 грн. Відповідно до довідки про доходи від 22.12.2015 року (а.с.5), [PERSON] офіційно працює керівником з фізичного виховання в ДВНЗ «Криворізький будівельний коледж» та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 4472,41 грн. (станом на кінець 2015 року). Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання сина, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у його вихованні між сторонами не досягнуто. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст.2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобовязань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, має стабільний дохід, який перевищує рівень доходу позивача, інших аліментних зобовязань не має, у звязку з чим має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітнього сина, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з урахуванням змін в діючому законодавстві на час ухвалення рішення, із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 25.04.2017 року по 07.07.2017 року включно стягнути в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved