Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування. В належному їй будинку зареєстрований його колишній власник [PERSON] , [INFO] , який фактично там не проживає з 2000 року. Таким чином, позивач є власником зазначеного будинку, але своє право як власника вона не може реалізувати в повному обсязі, у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований будинку [ADDRESS] , хоча не є членом сім`ї позивача. Позивач вказує, що місце проживання [PERSON] їй невідоме. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 22 листопада 2019 року було призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 18 грудня 2020 року було призначено справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Пояснила, що відповідач є колишнім власником будинку. З 2002 року [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає та взагалі не проживає на території України, особистих речей у будинку не має, в утриманні будинку участі не приймає. Зазначила, що до звернення до Сватівської міської ради їй взагалі не було відомо про те, що відповідач [PERSON] зареєстрований у її будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивача. У 2003 році вони з дружиною придбали будинок [ADDRESS] , у дружини власника будинку [PERSON] , який проживав у Російській Федерації. Домової книги на будинок не було, оскільки тривали час у ньому ніхто не проживав. З часу придбання будинку, в ньому проживає лише його родина, [PERSON] він ніколи не бачив, особистих речей відповідача в будинку немає, участі в утриманні будинку останній не приймає. Про те, що у будинку зареєстрований [PERSON] вони дізналися лише тоді, коли звернулися до міської ради з питання оформлення довідки про склад сім`ї. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що 20 років тому [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] , який знаходиться із нею по-сусідству, а колишні власники [PERSON] виїхали за межі України та жодного разу до м. Сватове не приїздили та не проживали у вказаному будинку. Утриманням будинку займається родина [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, вона проживає на [ADDRESS] ) з 2003 року, а раніше часто приїздила у гості до матері, яка мешкала на цій вулиці. Родина [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] ) з 2002 - 2003 року. Колишній власник [PERSON] у вказаному будинку тривалий час не проживав, здавав будинок в оренду, а потім взагалі його продав. [PERSON] у будинку більше 20 років не проживає, особистих речей в ньому не має, участі в утриманні будинку не приймає. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 12889217 (а.с.8), підстава виникнення права власності - договір дарування жилого будинку від 05 червня 2003 року, укладений між [PERSON] , який діяв на підставі доручення, посвідченого Сватівською нотаріальною конторою від імені [PERSON] , яка діяла по дорученню з правом передоручення від імені громадянина Російської федерації [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, посвідчений Державним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Власовою В.О., зареєстровано в реєстрі № 279 (а.с.7). Згідно довідки № 8581, виданої Сватівською міською радою 24.10.2019 року в належному [PERSON] будинку [ADDRESS] , з 21.12.1990 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] з 21.12.1990 року (а.с.14). Відповідно до довідки № 1769/7, виданої 04.11.2019 року Сватівською міською радою, вул [ADDRESS] , рішенням виконавчого комітету Сватівської міської ради від 18 січня 2016 року, перейменована на [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради, складеного ДОП СП Сватівського ВП ГУНП в Луганській області Власовим О.В. , [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2000 року (а.с.15). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку, та у зв`язку із укладення договору дарування в 2003 році втратив право користування будинком [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивача, в будинку [ADDRESS] . Трударів не проживає, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved