Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати яким визнати [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що їй [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вищенаведеному житловому будинку, наявне зареєстроване місце проживання її сина [PERSON] , Відповідача по справі.? Однак, реєстрація Відповідача за вищезазначеною адресою на даний час є лише формальністю, оскільки з 2010 року він добровільно та за власною ініціативою виїхав з даного будинку, і вивіз усі свої особисті речі. Факт не проживання відповідача за адресою [ADDRESS] підтверджується актом № 8 складеним 21 січня 2019 року комісією в складі майстра ДКП ЖЕК № 3 Мельник Р.І., паспортиста ДКП ЖЕК № 3 [PERSON] . На сьогоднішній день Відповідач виїхав до Республіки Польща, та там постійно проживає. Наявність реєстрації місця проживання Відповідача у житловому будинку, створює перешкоди в оформленні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, та Відповідач жодним чином не бере участі у сплаті платежів за житлово-комунальні послуги. У наслідок чого Позивач відчуває матеріальні труднощі, та змушена більшу частину свого доходу у вигляді пенсії витрачати на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримаує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явився, до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, глянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 16 травня 1979 року державним нотаріусом Бориславської нотаріальної кантори виконавчим комітетом Бориславської міської ради Львівської області, зареєстрованим у Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 29.05.1979 року у книзі 1 за№|300. У вищенаведеному житловому будинку за адресою [ADDRESS] , наявне зареєстроване місце проживання її сина [PERSON] , Відповідача по справі.? Реєстрація [PERSON] за вищезазначеною адресою на даний час є лише формальністю, оскільки з 2010 року він добровільно та за власною ініціативою виїхав з даного будинку, і вивіз усі свої особисті речі. Факт не проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується актом № 8 складеним 21 січня 2019 року комісією в складі майстра ДКП ЖЕК № 3 Мельник Р.І., паспортиста ДКП ЖЕК № 3 [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідач визнав позов, про що ними подано суду заяви, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги підлягають повному задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved