Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом було уточнено, останній раз 19.11.2020 року до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона [PERSON] , є донькою померлого [INFO] [PERSON] 15 червня 1991 року після вступу у шлюб її прізвище було змінено на [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, а саме частина 3-кімнатної квартири, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . 20 липня 2020 року вона звернулася до [PERSON] - державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину. Але постановою від 20 липня 2020 року їй було відмовлено в зв`язку, з тим, що неможливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки частина квартири розташована в [ADDRESS] належала [PERSON] , померлому [INFO] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 листопада 1993 року згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 12 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162, зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки №179199 від 24.06.2020 р. КП ДОР «Криворізьке БТІ», на підставі даних архівної справи, станом на 31.12.2012 р. право власності на частку квартири за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №48П-159 на [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12.11.1993 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №С-6162 від 13.10.1993 року. Оскільки вона не може прийняти спадщину після смерті батька - [PERSON] , у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна, вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визначити, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] належить кожному право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , який помер [INFO] за життя належало право власності на 1/5 частку вказаної квартири. 21.08.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченкові А.В. (а.с.26) Ухвалою суду від 26.08.2020 року позовну заяву залишено без розгляду та надано строк для усунення недоліків (а.с.28-29). 18.09.2020 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву (а.с.31-35). Ухвалою суду від 23.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі. (а.с.36-37). 19.11.2020 року до канцелярії суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява (а.с.54-61). Ухвалою суду від 03.02.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.69). Позивач [PERSON] , та її представник адвокат Скоробогатько В.Ю. правом на участь в судовому засіданні не скористалися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Пред`явлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, кожен окремо подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26 грудня 2012 року, актовий запис № 19 (а.с. 19). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 01 листопада 1969 року, актовий запис № 1916 та її свідоцтвом про шлюб від 15 червня 1991 року, актовий запис № 328, відповідно до якого прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с. 7). Крім того з письмових матеріалів справи встановлено, що співвласниками трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло №[NUMBER] виданого 12 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162 визначені [PERSON] , [PERSON] , померлий [INFO] , позивачка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частки співвласників не визначені (а.с. 20). Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] не були визначені. При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна спадкодавця, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 20.07.2020 року (а.с. 24). Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачами позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на її користь судових витрат, суд

Outcome: approved