Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вони розірвали шлюб 10 квітня 2017 року. Під час шлюбу, 06 березня 2013 року у них народилася донька - [PERSON], яка знаходиться на її вихованні та утриманні. У свою чергу відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати дитину [PERSON], жодних коштів на її утримання не надає, чим ставить її у важке матеріальне становище, так як на сьогоднішній день її коштів недостатньо для потреб та розвитку доньки, які з віком збільшуються. Тому, звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Позивач - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності. Одночасно зменшила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1500 грн.. Зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON], 06 березня 2013 року народилася донька - [PERSON], що стверджується копією Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №256465 виданого виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 12 березня 2013 року (а.с.5). Відповідно до Довідки №1217 виданої виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 29 червня 2017 року, [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO] і до складу її сім'ї входять: донька - [PERSON], [INFO]; батько - [PERSON], [INFO] та мати - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. -2- Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення зменшених позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно і до досягнення нею повноліття, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано та визнано, що діти у будь-якому випадку повинні бути захищені та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для їй життя та виховання. Тому, обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати доньці матеріальну допомогу. Згідно частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved