Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-АВ № 213076. 26 січня 2016 року [PERSON] померла, про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії І-СР № 275454 від 29.01.2016. Після смерті останньої, відкрилась спадщина, що включає 1/5 частину квартири [ADDRESS] (Г. [PERSON]) у м. Черкаси. Позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 26 січня 2016 року і проживала у [INFO] (Г. [PERSON]), 38, кв. 26. Однак, постановою приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 27 вересня 2016 року [PERSON], тобто позивачу по справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на 1/5 вказаної вище квартири, у звязку відсутністю реєстрації права власності. Також вказує, що починаючи з 15 жовтня 1993 року позивач зареєстрована та проживала зі спадкодавцем, а отже, в силу положень ст. 1268 ЦК України, вона прийняла спадщину. Крім того, згідно інформації, наданої директором КП «СУБ «Митниця», у квартирі [ADDRESS] (Г. [PERSON]) в м. Черкаси зареєстровано 4 особи. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини за законом. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] На підставі викладеного, позивач просить суд, - визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 26 січня 2016 року, на 1/5 частину квартири [ADDRESS] (Г. [PERSON]) в м. Черкаси. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причини неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору позивач залишає за собою. Представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подала клопотання з проханням проводити розгляд справи без участі представника [PERSON] міської ради. Заслухавши доводи представника позивача, враховуючи думку представника відповідача, а також вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтвом про народження серії І-АВ № 213076. 26 січня 2016 року [PERSON] померла, про що 29 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси [PERSON] міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №309 (свідоцтво про смерть серії І-СР № 275454). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/5 частини квартири [ADDRESS] (Г. [PERSON]) у м. Черкаси, яка належала померлій на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності №31955 від 21 вересня 2006 року. Дані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №70101551 від 10 жовтня 2016 року. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк та порядок звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу - [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 26 січня 2016 року і проживала у [INFO] (Г. [PERSON]), 38, кв. 26. Однак, постановою нотаріуса від 27 вересня 2016 року, [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] на 1/5 вказаної вище квартири, у звязку відсутністю реєстрації права власності. Також встановлено, що починаючи з 15 жовтня 1993 року [PERSON] зареєстрована та проживала зі спадкодавцем, а отже, відповідно до положень ст. 1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину. Крім того, за даними довідки Комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» [PERSON] міської ради №2092 від 11 жовтня 2016 року вбачається, що у квартирі № 26, по вул. Припортовій (Г. [PERSON]), 38 у м. Черкаси зареєстровано 4 особи, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до інформації, наданої в судове засідання приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] від 07 листопада 2016 року, - після смерті [PERSON], померлої 26 січня 2016 року, звернувся із заявою про відмову від обовязкової частки у спадщині, згідно із ст. 1241 ЦК України, - її чоловік [PERSON]. В спадковій справі наявний чинний заповіт померлої, посвідчений секретарем Вергунівської сільської ради 14 лютого 2008 року за реєстраційним № 109, за яким вона усе своє майно заповіла [PERSON], що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45689734 від 07 листопада 2016 року. Також, судом встановлено, що інших спадкоємців немає. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно із ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, під спільною сумісною власністю слід розуміти спільну власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За розясненнями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах- до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту обраним ним способом захисту. При цьому, права чи інтереси інших осіб не порушуються. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які надані позивачем та дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та переконливість, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved