Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що належить їй на підставі права власності, в якій зареєстрована вона, її чоловік [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] є її донькою, зареєстрованою в даному житловому приміщенні, але фактично не проживає у спірному приміщенні з травня 2013 року до даного часу, оскільки виїхала до Російської Федерації. Відповідач участі в утриманні житла не приймає, у спірній квартирі не проживає, її речей не має, де на даний час проживає відповідач їй невідомо. В добровільному порядку відповідач не бажає зареєструватися за місцем фактичного проживання і не погоджується знятися з реєстрації в її квартирі. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від останньої до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у її відсутність та не заперечувала у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: квартира [ADDRESS] у відповідності до паспорта громадянина України (а.с.5). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у відповідності до довідки від 07.10.2017 року КЖРЕП №14, як дочка власника - позивача [PERSON] (а.с.7-8). У відповідності до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що (а.с.5), що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на підставі свідоцтва про право власності, форма власності приватна спільна сумісна (а.с.5-6). Позивачу присвоєно прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON], 08.06.2016 року, актовий запис №712 (а.с.6). Актами №№143 від 24.04.2017 року, №688 від 27.09.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], не проживає за місцем реєстрації з 2013 року, виїхала за кордон, проживає в Російській Федерації (а.с.9-10). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], як донька позивача, з травня 2013 року не проживає в [ADDRESS], належних відповідачу речей не має, місце її проживання не відоме, спілкуються з позивачем по телефону. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ч. 1 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved