Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у належному йому будинку [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована його повнолітня дочка [PERSON] , яка фактично проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Будинок вона покинула добровільно, її речей у будинку немає, комунальні платежі вона не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. Реєстрація відповідачки у будинку створює перешкоди позивачу у користування житловою площею, а саме позбавляє його можливості скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг та є перешкодою у можливості продажу вказаного будинку. Добровільно знятися із реєстрації у вказаному будинку відповідачка не бажає, тому змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідачки до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до договору дарування від 20.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. та зареєстрованого за №2022, [PERSON] належить житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами [ADDRESS] (а.с.15), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.08.2005 року (а.с.16) та технічним паспортом на вказаний будинок (а.с.8-11). Згідно довідки Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області №02-27/1217 від 09.03.2020 року у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] та його дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Актом на предмет проживання громадян на території Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області від 03.09.2020 року, посвідченим Ланніською сільською радою Карлівського району Полтавської області, засвідчено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , також встановлено, що [PERSON] на день складення акту у будинку не проживає з 2006 року, що також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Разом з цим, згідно з положеннями\~статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~\~будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 Цивільного кодексу України та\~статей 150, 156 у поєднанні зі\~статтею 64 Житлового кодексу України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 Цивільного кодексу України, статей\~150,\~156 Житлового кодексу України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , його повнолітньою дочкою, яка протягом тривалого часу (з 2006 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved