Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх синів [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області, Департаменту охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а саме прохала стягнути страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. та за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. із ПАТ «СК «БрокБізнес», стягнути з [PERSON], Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області та Департаменту охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації у дольовому порядку матеріальну шкоду у сумі 51 000 грн., стягнути з Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області та Департаменту охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації на її користь та на користь неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в дольовому порядку моральну шкоду по 500 000 грн.з кожного та на її користь витрати на правову допомогу по 3 333 грн. 33 коп. з кожного. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 лютого 2016 року близько 07.00 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належав Об»єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області, в порушення вимог п.п.10.1 та 12.3 ПДР, на 157 км а/д Полтава-Суми, допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], який стояв із увімкненою аварійною сигналізацією, та на пішоходів [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження, від яких він помер. Вироком Диканського районного суду Полтавської області суду [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року останнього звільнено від покарання на підставі ЗУ «Про амністію». Автомобіль Renault master, д.н.з. [NUMBER], був застрахований у ПАТ «СК «Брокбізнес», на підставі Полісу АІ/5335999 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 квітня 2015 року, строк дії якого наступив з дня укладення до 09 червня 2016 року. Згідно Полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю, становить 100 000 грн., за шкоду заподіяну майну, 50 000 грн. На її звернення до СК «Брокбізнес» із заявою про виплату їй грошей відповідно до договору, їй було відмовлено, а виплачено лише 82 000 грн. за відшкодування витрат на поховання. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування стало ніби-то неподання нею заяви страхового ушкодження протягом 1 року з дня вчинення ДТП, що є неправдивим, оскільки вперше до страхової компанії про настання події вона звернулася 19 лютого 2016 року. Прохає поновити пропущений процесуальний строк, оскільки документи про винуватість [PERSON] отримала 20 жовтня 2017 року. Вважає, що строк позовної давності почав діяти, коли вона отримала копії вироку та ували судів. Внаслідок незаконних дій відповідачів їй та її неповнолітнім синам спричинена моральна шкода, яка полягає у завданні душевних та психологічних страждань, що викликало негативні емоції, переживання, створило дискомфорт у їх повсякденному житті, негативно вплинуло на реалізацію планів, вони втратили душевний спокій. Також нею витрачено 10 000 грн. витрат на правову допомогу, яківона витратила у зв»язку із зверненням до суду з позовом. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, відстрочено [PERSON] сплату судового збору у сумі 1500 грн. до ухвалення судового рішення. Відповідач Об»єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області подав відзив на позов, в якому прохав у задоволенні позову відмовити. Вважає вимогу про стягнення матеріальної та моральної шкоди зловживанням права з метою отримання безпідставної вигоди. Позивачем не обґрунтовано належними доказами ні розміру матеріальної, ні розміру моральної шкоди, а лише зазначено на словах про спричинення їй моральної шкоди. Витрати на правову допомогу також не підлягають стягненню, оскільки їх понесення не підтверджено жодними доказами. Відповідач Департамент охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації у відзиві на позов заперечував проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та недоведеними. Відповідач ПАТ «СК «Брокбізнес» подав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивачу та її синам, з врахуванням положень Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 09.01.2018 року було виплачено відшкодування на трьох осіб за шкоду, заподіяну смертю потерпілого [PERSON] у сумі 82 680,00 грн. Із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану майну, позивач звернулася більше, ніж через 1 рік після ДТП. Крім того, автомобіль «Джиллі» зазнав ушкоджень ще і внаслідок зіткнення з іншим автомобілем «Даймлер крайслер». Зазначив, що певну частину ушкоджень автомобіль «Джиллі» отримав з вини водія [PERSON], а не з вини водія [PERSON] З цих підстав було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування, внаслідок пошкодження транспортного засобу. Прохав в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 15 червня 2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, справу призначено до судового розгляду. Відповідачем Об»єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області подано доповнення до відзиву на позов, в яких зазначено, що позивачем не доведено характеру та обсягу моральних страждань, сам факт вини водія [PERSON] не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та якими доказами він підтверджується. Ухвалою суду від 01 жовтня 2010 року позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх синів [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області, Департаменту охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації, ПАТ «СК «Брокбізнес», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, про відшкодування матеріальної шкоди - залишено без розгляду. Також залишено без розгляду позовну заяву [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх синів [PERSON], [PERSON] до Департаменту охорони здоров»я Полтавської обласної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди. В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги, зазначивши, що остаточно прохає стягнути з відповідача ПАТ «СК «Брокбізнес» страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. на її користь та з Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. в рівних частках на користь кожного потерпілого. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги до ПАТ «СК «Брокбізнес» про стягнення страхового відшкодування у сумі 100 000 грн. та з Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. в рівних частках на користь кожного потерпілого, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «СК «Брокбізнес» Томін О.О. у судовому засіданні проти позову заперечував, прохав в його задоволенні відмовити. Представник відповідача Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області Кирпичова О.Г. вважала позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Ропавка А.В. вважала, що позов є безпідставним та прохала в його задоволенні відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 лютого 2016 року близько 07.00 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], належним Об»єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області, в порушення вимог п.п.10.1 та 12.3 ПДР, на 157 км а/д Полтава-Суми, виявивши перешкоду на його смузі руху у вигляді автомобіля Diamler-chrysler 316, д.н.з. [NUMBER], належний [PERSON], не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об»їзду перешкоди, змінив напрямок руху ліворуч, для його об»їзду. При цьому не переконавшись у безпечності маневру, виїхав на смугу зустрічного руху та ліве узбіччя, де допустив наїзд на автомобіль [NUMBER], який стояв із увімкненою аварійною сигналізацією, та на пішоходів [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження, від яких він помер. Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки (а.с.7-19). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено від призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1, ст.15 ЗУ «Про амністію» (а.с.20-22). Відповідно до ст.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов»язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільного їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників, що встановлено ч.1 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, смерть [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER], який належав Об»єднаному автогосподарству закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області, під керуванням [PERSON], який перебував з останнім у трудових відносинах, та з його вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3, 5 Закону) Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно Полісу АІ /5335999 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 квітня 2015 року, укладеного між страховою компанією «Брокбізнес» та Об»єднаним автогосподарством ЗУОС Полтавської області, строк його дії становить з 10 червня 2015 року по 09 червня 2016 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю становитиь сто тисяч гривень, за шкоду, заподіяну майну - п»ятдесят тисяч гривень (а.с.26). 19 лютого 2016 року [PERSON], дружиною померлого [PERSON], було подано до СК «Брокбізнес» повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо шкоди завданої здоров»ю та життю (а.с.104-105). 27 грудня 2017 року [PERSON] подала до СК «Брокбізнес» заяву про виплату страхового відшкодування» (а.с.106). Відповідно до п.27.2 ст. 27 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно п.27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового відшкодування, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4 Закону встановлено, що Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.5 Закону відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно ст.36 Закону Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його ; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). З повідомлення СК «Брокбізнес» на адресу [PERSON] за вих. ЦВ 57949/У від 29.12.2017 року вбачається, що СК «Брокбізнес» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування згідно Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ-5335999 від 23.04.2015 року, розмір якого становить 82 680 грн. (а.с.108). З розрахунку страхового відшкодування до СА № 57949/1 слідує, що розмір відшкодування шкоди завданої життю та здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на дату події 15.02.2016 року - 1378 грн. (загиблий [PERSON], [INFO]) становить: за моральну шкоду 16 536,00 грн. (1378 грн. х 12), витрати на поховання 16 536,00 грн. (1378 грн. х 12), витрати на утримання 49 608,00 грн. (1378х36), а всього 82 680 грн. (а.с.107). Вказану суму було виплачено [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 16593 від 09 січня 2018 року (а.с.109). Враховуючи, що відповідачем СК «Брокбізнес» страхове відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю особи, виплачено відповідно до положень пунктів 27.2-27.5, ст.36 Закону у повному розмірі, в межах страхової суми, позивачем не спростовано неправильність нарахування страхового відшкодування СК «Брокбізнес», суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування із СК «Брокбізнес» у сумі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров»ю особи за безпідставністю. При цьому, твердження позивача, що крім 82 000 грн. страхового відшкодування, їй підлягає до виплати ще 100 000 грн. згідно Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є помилковим та не ґрунтується на Законі. Позовні вимоги про відшкодування страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, у сумі 50 000 грн. залишено без розгляду, а тому питання про поновлення строку на подачу позовної заяви в цій частині судом не вирішується. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У частині другій статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'ю. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно з частинами другою і п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Встановлено, що смерть [PERSON] наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], який перебував у трудових відносинах з Об»єднаним автогосподарством закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області. Вина [PERSON] встановлена вироком суду. Матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], а [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є його синами (а.с.26-27), тому вони є потерпілими у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, відповідач Об»єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області зобов»язаний відшкодувати позивачу та її неповнолітнім синам моральну шкоду, завдану смертю чоловіка та батька. Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості . Встановлено, що позивачу та її неповнолітнім дітям завдано душевних та психологічних страждань, які викликали у них негативні емоції, переживання, створили дискомфорт у повсякденному житті. Смерть батька та чоловіка негативно вплинула на реалізацію планів позивача, вона та діти втратили душевний спокій. Як в день ДТП, так і по цей день, вони відчувають важкість втрати найближчої людини. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що цивільна відповідальність Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області була застрахована у ПАТ «СК «Брокбізнес», врахувавши ліміт відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди, передбачений статтею 27.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку - 15 лютого 2016 року), суд дійшов до висновку про стягнення з Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області різниці між фактичним розміром завданої внаслідок ДТП моральної шкоди та страховим відшкодуванням. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину і тривалість моральних страждань позивача та її неповнолітніх синів, які втратили чоловіка та батька, тяжкість вимушених змін у їхньому житті, тяжкість зусиль, які необхідні для відновлення їхнього морального стану, та визначає її розмір, із врахуванням виплаченого страхового відшкодування, у сумі по 70 000 грн. кожному, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначений позивачем, на думку суду, є завищеним та необгрунтованим. Доводи відповідача про недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом спростовуються, оскільки на думку суду, позивач довела, що втративши близьку людину, залишившись з двома неповнолітніми дітьми, без підтримки чоловіка та батька, вона та діти зазнали душевних страждань та непоправної втрати, вони втратили можливість реалізації своїх планів, в їхньому житті створено дискомфорт. При цьому суд враховує, що смерть [PERSON] наступила з вини водія [PERSON], що доведено вироком суду. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 1500 грн. за позовні вимоги про відшкодування страхового відшкодування, в задоволенні яких судом було відмовлено. Також у відповідності до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує із Об»єднаного автогосподарства закладів та установ охорони здоров»я Полтавської області на користь держави судовий збір у сумі 296 грн. 16 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог, решту судовий збору у сумі 408 грн. 78 коп. віднести на рахунок держави. В задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки докази, які підтверджують здійснення позивачем відповідних витрат, обов»язковість подання яких, передбачена п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, подані нею з порушенням ч.2 ст. 83 ЦПК України та судом відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України до розгляду не приймаються.

Outcome: partial