Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача - Бедевлянська сільська рада Тячівського району Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно встановленої споруди. Позовні вимоги (уточнені) мотивує тим, що згідно державного акту вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, площею 0,1784 га, що розташована в с. Бедевля по вул. Прикордонній, 6. Суміжним землекористувачем з її земельною ділянкою є [PERSON] (с. Бедевля, вул. Прикордонна, 8), який самовільно захопив частину її земельної ділянки, площею 0,0039 га (39 кв.м.), та загородив її шляхом побудови на її земельній ділянці бетонного паркану. Внаслідок цих дій відповідача, вона не може вільно користуватися своєю земельною ділянкою площею 0,0039 га (39 кв.м.). З цього приводу вона зверталася в сільську раду та в Державну інспекцію сільського господарства, однак бажаного результату це не дало. Просить суд зобов'язати відповідача [PERSON]: звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0039 га (39 кв.м.), розташовану по вул. Прикордонна, 6, в с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області, ширина якої з сторони головного фасаду з вулиці Прикордонна складає 2 м. 50 см., а довжина з сторони лівого бокового фасаду житлового будинку складає 31 м. 57 см.; знести частину бетонного паркану довжиною 2 м. 50 см., розташованого з боку головного фасаду зі сторони вулиці Прикордонної у с. Бедевля, встановлену на самовільно зайнятій земельній ділянці по вул. Прикордонна, 6, у с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області; не чинити [PERSON] перешкод у здійсненні права володіння і користування земельною ділянкою площею 0,0039 га (39 кв.м.), розташованою по вул. Прикордонній, 6, у с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області. Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що даною земельною ділянкою відповідач користується з 1954 року. Представник третьої особи Бедевлянської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 445670 від 02 червня 2008 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1784 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Бедевля, вул. Прикордонна, 6, Тячівського району Закарпатської області, кадастровий номер 2124480401:04:001:0099 (а.с.51-52). Суміжним користувачем даної земельної ділянки від Б до В, є [PERSON] (а.с.62,63). Із нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку від 07 серпня 2008 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок № 8 по вул. Прикордонній в с. Бедевля Тячівського району, який розташований на земельній ділянці, площу якої не встановлено (а.с.5). Згідно акту обстеження земельної ділянки та нанесеної шкоди від 21 жовтня 2014 року, складеного Бедевлянською сільською радою, вбачається, що земельна ділянка площею 0,1784 га, яка розташована в с. Бедевля, вул. Прикордонна, 6, Тячівського району, належить на праві власності [PERSON] на момент обстеження встановлено факт самовільного захоплення частини даної земельної ділянки сусідом [PERSON]. Крім цього, під час обстеження встановлено, що на самовільно захопленій частині земельної ділянки побудовано елемент благоустрою подвір'я, а саме встановлено бетонну огорожу (а.с.54). Із постанови про накладення адміністративного стягнення №0000009 від 18 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, площею 0,0039 га, із земель, що належать [PERSON], кадастровий номер 2124480401:04:001:0099 (а.с.57). Згідно плану земельної ділянки, розмір земельної ділянки, яку [PERSON] самовільно зайняв у [PERSON], становить 0,0039 га (шириною 2,5 м., довжиною 31,57 м.) (а.с.63). Із долучених до справи фотографій вбачається, що [PERSON] на самовільно захопленій земельній ділянці побудував бетонну огорожу (а.с.111). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 78 ЗК України 2001 року, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вимог ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувач зобовязаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Згідно ст. 125 ЗК України 2001 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України 2001 року передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] самовільно використовує земельну ділянку, площею 0,0039 га, що належить позивачу [PERSON], на якій побудував бетонну огорожу, пригородивши її таким чином до своєї земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні відповідача з 1954 року, оскільки ним не представлено жодних доказів, передбачених ст.188 ЗК УРСР 1922 року, ст. 20 ЗК УРСР 1970 року, ст. 23 ЗК України 1990 року та ст. 125 ЗК України 2001 року, які б давали підстави вважати, що у відповідача виникло право користування спірною земельною ділянкою. Аналізуючи надані сторонами на підтвердження та заперечення позову докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] самовільно використовує земельну ділянку позивача [PERSON], площею 0,0039 га, на якій побудував бетонну огорожу довжиною 2 м. 50 см., пригородивши її таким чином до своєї земельної ділянки, чим позбавив [PERSON] права вільно користуватися своєю власністю, а тому позовні вимоги слід задовольнити та зобов'язати [PERSON]: звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0039 га (39 кв.м.), розташовану по вул. Прикордонна, 6, в с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області, ширина якої, з сторони головного фасаду з вулиці Прикордонна, складає 2 м. 50 см., а довжина, з сторони лівого бокового фасаду житлового будинку, складає 31 м. 57 см.; знести частину бетонного паркану, довжиною 2 м. 50 см., розташованого з боку головного фасаду зі сторони вулиці Прикордонної у с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області, встановлену на самовільно зайнятій земельній ділянці по вул. Прикордонна, 6, у с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області; не чинити [PERSON] перешкод у здійсненні права володіння і користування земельною ділянкою площею 0,0039 га (39 кв.м.), розташованою по вул. Прикордонній, 6, у с. Бедевля Тячівського району Закарпатської області. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1 653 грн. 60 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved