Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2012 року вона дала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 6500 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти, однак до теперішнього часу не повернула борг позивачу. Просила стягнути з відповідача 6500 грн. боргу, 195 грн. річних, 692 грн. збитків від інфляції, а також судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала суду заяву від 16 вересня 2014 року, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує, справу просить розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Зі згоди позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного. Відповідач [PERSON] взяла у борг в позивача [PERSON] 6500 грн. із зобов'язанням повернути вказану суму, що стверджується розпискою від 30 грудня 2012 року (а. с. 6). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог названого закону відповідач надала позивачеві розписку про позичені гроші, яка ніким не оспорюється. Така форма надана договору за бажанням сторін. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З часу пред'явлення позивачем позову про стягнення боргу минуло тридцять днів, однак станом на день розгляду справи позичальник [PERSON] не повернула позикодавцеві позику, не надала суду доказів сплати боргу в сумі 6500 грн. позивачу [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в сумі 6500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, нараховані позивачем відповідно до розрахунку у позовній заяві 195 грн. річних та 692 грн. збитків від інфляції за період з 01 липня 2013 року по 30 червня 2014 року, не підлягають до стягнення, оскільки строк повернення позики у розписці від 30 грудня 2012 року не визначений, а докази того, що позивач у червні 2013 року зверталась до відповідача з вимогою про повернення протягом тридцяти днів грошових коштів, переданих за договором позики від 30 грудня 2012 року, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 243.60 грн. витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: partial