Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить ухвалити рішення , яким визнати за нею право власності на ? частину житлової квартири [ADDRESS]. Свій позов мотивує тим, що 3 липня 1989 року уклала шлюб з [PERSON], який був розірваний 4 лютого 2014 року рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області. Під час спільного проживання подружжям було придбано у приватну власність за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана згідно договору купівлі-продажу, який було укладено 8 квітня 1992 року та посвідчений державним нотаріусом й зареєстровано в реєстрі за № 439. В іншому порядку, крім судового, даний спір вирішити немає можливості, оскільки відповідач з нею не спілкується. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Крім того пояснив, що позовні вимоги є законними, оскільки майно придбане за час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти, а твердження відповідача про те, що квартира придбана за проданий автомобіль, який належав відповідачу до укладення шлюбу не підтверджено належними доказами та не спростовує доводи позивача. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що спірна квартира була придбана за кошти, які були отримані за автомобіль, що був придбаний відповідачем до реєстрації шлюбу. Автомобіль був проданий за 5000 карбованців, але договір не оформлявся, й даний факт можуть підтвердити тільки свідки. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних обставин. Відповідно до ст. 60 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, веденні домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Крім того вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що з 1989 року по 2014 рік сторони проживали в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Онуфріївського районного суду від 4 лютого 2014 року, яке набрало законної 14.02.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу квартири /а.с. 10,11/, технічним паспортом /а.с. 12, 13/ та звітом про оцінку від 07.03.2014 року /а.с. 14-39/. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 331, 372 ЦК України та ст.ст. 60-73 Сімейного Кодексу України за змістом яких у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними та договором. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що спірна квартира, яку [PERSON] та [PERSON] придбали перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та належить їм відповідно до засади рівності часток подружжя. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідач відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі слід залишити за позивачем [PERSON]

Outcome: approved