Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], де просила суд винести рішення про зобов'язання [PERSON] укласти з нею договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах попереднього договору купівлі-продажу б/н від 20 червня 2016 року. Позов прийнято до провадження ухвалою суду від 19.08.2016 року. У подальшому, 02.09.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд окрім зобовязання вчинити певні дії, додатково визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: самочинно збудовані садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, б. 8, без додаткового введення в експлуатацію. Позивач у судове засідання не зявилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд зобов'язати [PERSON] укласти з нею договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах попереднього договору купівлі-продажу б/н від 20 червня 2016 року; визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: самочинно збудовані садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, б. 8, без додаткового введення в експлуатацію. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення та позов, та відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить суд у задоволенні позову відмовити. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до п.\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~2 від 12.06.2009\~р. Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції\~в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст.ст. 2, 318 Цивільного кодексу України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) 20 червня 2016 року укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого, Сторони зобов'язуються в майбутньому, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку (надалі - Основний договір), розташованого за адресом: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, 8, на умовах, в порядку та строки, визначених цим Договором. Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено в письмовій формі на тих умовах, що основний договір буде укладений строком на п'ять років, предметом є - садибний (індивідуальний) житловий будинок, літера А-2 житловий будинок, загальною площею 295,5 м2, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, б. 8, розташований на земельній ділянці належній [PERSON] на праві приватної власності має кадастровий номер 1210100000:01:536:0051, що підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за номером НВ - 1203359222016 від 18.04.2016 р. з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,100 га. Відповідно до умов попереднього договору Продавець повинен повідомити Покупця про всі права третіх осіб на нерухоме майно (права наймачів, право застави, право вимоги, тощо), а також про наявність інших обтяжень, що можуть перешкодити укладенню Основного договору та відомі недоліки нерухомого майна, особливо приховані недоліки, які Покупець не міг побачити при огляді нерухомого майна. Згідно до умов договору право власності на усе нерухоме майно на дату підписання попереднього договору належить Позивачеві та не буде змінено до укладання Основного договору. Після надання пакету документів, що супроводжують підписання попереднього договору та його підписання належним чином, відповідач умови попереднього договору не виконав, а саме відмовився від укладання Основного договору та повідомив, що відповідно до аналізу наданих для підписання документів, [PERSON] не належить право власності на нерухоме майно а саме - садибний (індивідуальний) житловий будинок, літера А-2 житловий будинок, загальною площею 295,5 м2, що складається з наступних приміщень 1- предпокій 11,0 м2, 2-хол 60,5 м2, 3 - кухня-вітальня 71,0 м2, 4 - тамбур 2,6 м2, 5 - житлова 22,2 м2, 6 - житлова 13,3 м2, 7 - санвузол 2,9 м2, 8 - санвузол 5,0 м2, 9 - підсобне 15,8 м2, 10 - топочна 8,7 м2, 11 -передпокій 4,6 м2, 12 - ванна 12,8 м2, 13- гардеробна 6,6 м2, 14 - житлова 31,0 м2, 15 - хол 27,5 м2, літ. Б - лазня загальною площею 65,5 м2, літ. Г - лазня загальною площею 68,3 м2, літ В навіс загальною площею 99,1 м2, літ Д - навіс загальною площею 126,6 м2, літ. Е - навіс 126,6 м2, літ. а - ґанок 4,7 м2, літ.а1 - ґанок 4,8 м2, літ. а2 - ґанок 4,8 м2, літ. аЗ - ґанок 50,7 м2, № 1-5 - споруди, басейн, сходи, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, б. 8, у тому стані в якому воно перебуває під час укладання попереднього договору. Крім того, відповідач звернувся до позивача з вимогою розірвання відповідного попереднього договору, у якій зазначив, що відповідно до документів вбачається, що станом на підписання попереднього договору [PERSON] не є належним власником майна у зв'язку з відсутністю документів на право власності на об'єкт нерухомості, а отже у позивача відсутнє право власності на нерухоме майно (на відповідні самочинні будівлі), а отже позивач не мав права на укладання з Відповідачем попереднього договору. Між сторонами велось досить велике листування, наводилися обґрунтовані докази належності права власності на спірне нерухоме майно, однак з відповідних листів вбачається, що відповідач не лише не виконує договірні зобов'язання, а й не визнає відповідне право власності на нерухоме майно за [PERSON] Останній документ, що надійшов на адресу позивача дає обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом про зобов'язання укласти договір оренди та визнання права власності на спірне нерухоме майно. Отже, у зв'язку з вищевикладеним [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на нерухомого майна, що складається з - самочинного будівництва: садибний (індивідуальний) житловий будинок, літера А-2 житловий будинок, загальною площею 295,5 м2, що складається з наступних приміщень 1- предпокій 11,0 м2, 2-хол 60,5 м2, 3 - кухня-вітальня 71,0 м2, 4 - тамбур 2,6 м2, 5 - житлова 22,2 м2, 6 -житлова 13,3 м2, 7 - санвузол 2,9 м2, 8 - санвузол 5,0 м2, 9 - підсобне 15,8 м2, 10 - топочна 8,7 м2, 11 - передпокій 4,6 м2, 12-ванна 12,8 м2, 13-гардеробна 6,6 м2, 14 - житлова 31,0 м2, 15-хол 27,5 м2, літ. Б - лазня загальною площею 65,5 м2, літ. Г - лазня загальною площею 68,3 м2, літ В навіс загальною площею 99,1 м2, літ Д - навіс загальною площею 126,6 м2, літ. Е - навіс 126,6 м2, літ. а - ґанок 4,7 м2, літ.а1 - ґанок 4,8 м2, літ. а2 - ґанок 4,8 м2, літ. а3 - ґанок 50,7 м2, №1- 5 - споруди, басейн, сходи, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Чарівна, б. 8. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.5 ст. 376 на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пункт 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Технічне обстеження проводиться суб'єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об'єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об'єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об'єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується суб'єктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб). На підставі звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку (літ. А2, лазні (літ. Б,Г), навіси (літ. В, Д, Е) розташованих за адресою, Дніпропетровська область, АНД район, м. Дніпро, вул. Чарівна, буд. 8, складеного експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 001580, виданий 22.02.2013 року) встановлено, відповідність житлового об'єкту вимогам надійності та безпечної експлуатації і можливість його безпечної експлуатації. Під час технічного обстеження на предмет визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступності для мало мобільних груп населення (для будинків і споруд цивільного призначення, у тому числі багатоквартирних житлових будинків незалежно від класу наслідків (відповідальності)), були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції об'єкта Житловий будинок (літ. А-2), лазні (літ. Б, Г), навіси (літ. В, Д, Е), розташовані за адресою, Дніпропетровська область, АНД район, м. Дніпро, вул. Чарівна, буд №8 та встановлено їх готовність до експлуатації. Відповідач не визнає право [PERSON] на власність нерухомого майна та вимагає розторгнення попереднього договору, у претензії направлені на адресу позивача, взагалі ставить під сумнів наявність у [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно на момент укладення попереднього договору, а отже є всі підстави для звернення для суду щодо захисту права власності. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 7\~441 грн. 20 коп.

Outcome: approved