Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом та заявою про зміну предмету позову до [PERSON], [PERSON], в якому просить: визнати недійсним договір позики, підтвердженим розпискою від 26.10.2011 року, виданою [PERSON] [PERSON] та [PERSON]; визнати розписку від 26.10.2011 року такою, яка написана в рахунок погашення боргу за продану [PERSON] 256/1000 частину квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідачів суму судового збору на користь позивачки. Ухвалою Приморського районного суду від 14.07.2014 року справу прийнято до свого провадження с. Донцовим Д.Ю. Представник позивачки з'явилася до судового засідання, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідачів з'явилася до судового засідання, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у запереченні та її усних пояснень. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, прийшов до наступного. Судом встановлено та в свою чергу підтверджується наявними у справі доказами, що позивачкою на користь відповідача [PERSON] надано розписку про отримання грошових коштів у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси про стягнення заборгованості за договором позики від 14.02.2013 .року по справі №1522/21070/12 з [PERSON] було стягнуто суму боргу на користь [PERSON] Суд не може прийняти до уваги твердження позивачки та її представника стосовно тієї обставини, що розписка, яка міститься в матеріалах справи підтверджує повернення грошових коштів [PERSON] на користь позивачки, оскільки відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2013 р. по справі №1522/21070/12, яке не було оскаржено та набрало законної сили, визначено, що представник [PERSON] у судовому засіданні визнала факт наявності заборгованості [PERSON] перед [PERSON] Судом відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2013 р. по справі №1522/21070/12 встановлено, що розписка про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США і є укладенням договору позики у розумінні ч.2 ст. 1047 ЦК України, що пояснює виникнення зобов'язання у [PERSON] перед [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом також не може бути прийнято до уваги й інші твердження позивачки по даній цивільній справі у зв'язку з наявністю інших рішень суду, відповідно до яких встановлені й інші обставини, які в порядку ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ. Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеса, яке набрало законної сили, від 14.10.2013 року по справі №1522/12206/11 відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна від 01.11.2010 року про безоплатну передачу 256/1000 частин квартири [ADDRESS], витребування у [PERSON] з незаконного володіння 256/1000 частин квартири [ADDRESS] та виселення [PERSON] з зазначеного об'єкта нерухомого майна. Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 10.12.2013 року по справі №522/19655/13-ц, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору нотаріус ОМНО [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 215 ЦК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 вищезазначеної статті ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на наявність рішень суду, що набрали законної сили, позивачкою не надано доказів на підтвердження своєї правової позиції щодо позовних вимог, в тому числі про визнання розписки від 26.10.2011 року такою, яка написана в рахунок погашення боргу за продану [PERSON] 256/1000 частини квартири [ADDRESS]. Суд звертає увагу на те, що при попередніх спорах в справі №1522/12206/11 та №522/19655/13-ц [PERSON] та її представником взагалі не надавалася розписка від 26.10.2011 року в підтвердження іншого правочину по квартирі [ADDRESS], ніж договору дарування, та позиція щодо факту написання розписки в рахунок погашення боргу за продану квартиру з'явилася тільки в даній цивільній справі. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed