Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право користування жилим приміщенням та про зобов'язання Томаківського районного сектору головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку. Свої вимоги вона обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.1995 року вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. У вищевказаному житловому будинку вона проживає з часу забудови, тобто з 1988 року. Позивач зазначає, що у 1995 році до неї звернулася невістка [PERSON], із проханням зареєструвати її у вказаному будинку. Перебуваючи раніше у добрих родинних відносинах з відповідачкою, вона дала згоду на проживання [PERSON] у своєму будинку і у визначеному законом порядку зареєструвала її за адресою свого домоволодіння, при цьому остання не являлась членом її сім'ї. Але, проживши в її будинку до 2000 року, відповідач відмовилася від подальшого проживання у ньому і переїхала до іншого місця помешкання. Відповідно з 2000 року [PERSON] за вказаною адресою без поважних причин не проживає і відповідно не користується житлом, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні будинку. Її син, [PERSON] (колишній чоловік відповідачки), помер [INFO]. З того часу у них з відповідачкою відсутні будь-які родинні стосунки. В зв'язку з тим, що відповідач тривалий час в належному їй домоволодінні не проживає, її реєстрація за вказаною адресою спричиняє для неї своєрідні незручності, так як має намір розпорядитися належним їй житловим будинком на власний розсуд. Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач відмовляється. Позивач зазначає, що на її вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні своєю власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідач по справі не реагує, а тому захистити власне право вільно володіти майном можливо лише в судовому порядку шляхом подачі позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, в разі тимчасової відсутності наймача, за ним зберігається жиле приміщення в межах шести місяців. Оскільки відповідач не проживає у спірному будинку тривалий час, тобто більше шести місяців, то на підставі рішення суду він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Позивач у судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Томаківського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, але подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника Томаківського РС ГУДМС України, при цьому вирішення заявлених вимог залишає на розсуд суду. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є односельчанами сторін у справі, у судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Оскільки їм відомо, що вона проживала за вказаною адресою до липня 2000 року, а потім переїхала проживати разом зі своїм чоловіком у житловий будинок за іншою адресою. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши позивача та покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 19.04.1995 року, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого у реєстрі за № 898, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.1995 року, зареєстрованого в реєстрі за № 900, копії яких додано до матеріалів справи. З довідки Кисличуватської сільської ради від 26.11.2014 року № 372/2-17 вбачається, що позивач у справі дійсно фактично проживає за вищевказаною адресою, а також до теперішнього часу залишається зареєстрованою за цією ж адресою [PERSON], яка є відповідачем у даній справі, та яка фактично там не проживає з 2000 року. Відповідач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (без реєстрації), що підтверджується довідкою Кисличуватської сільської ради від 26.11.2014 року № 371/2-17. Відповідно до положень ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна маєправо вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регламентовано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки , проводиться в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved