Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що [INFO] вона, її чоловік [PERSON] та син [PERSON], придбали будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку. 17 грудня 2010 року відповідач [PERSON], подарував їй належну йому 1/3 частку вказаного будинку, це підтверджується договором дарування будинку. В зазначеному будинку значаться зареєстрованими вона, її чоловік [PERSON] та син - [PERSON], який з 2006 року за вказаною адресою не проживає, його особистих речей у будинку немає, комунальні послуги він не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає. Факт реєстрації відповідача у зазначеному будинку, порушує її права, як власника. Крім того розмір комунальних платежів та право на субсидію залежить від кількості зареєстрованих у помешканні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе вона, як власник будинку. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] Представник позивача - [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Договором купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Марганецьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 08.08.2003 року, номер витягу 1201167 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON], діюча від свого імені і як законний представник від імені неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] придбали житловий будинок з господарчими будівлями, який розташований у [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 600 кв.м. ( а.с. 5-6). 17 грудня 2010 року відповідач [PERSON], подарував позивачу належну йому 1/3 частку вказаного будинку, це підтверджується договором дарування 1/3 частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П. ( а.с.7). Згідно копії домової книги для прописки громадян проживаючих у [ADDRESS], у вказаному будинку значаться зареєстрованими позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], син [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] ( а.с. 8-9 ). З акту голови квартального комітету від 11.05. 2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у [ADDRESS], однак з 2006 року і на момент складання акту там не проживає (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджуватися цією власністю на свій розсуд. Статтею ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач або члени її сім'ї не чинили, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному будинку більш ніж одного року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved