Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який подано представником позивача адвокатом Василегою Б.В., до відповідача - органу місцевого самоврядування в особі Вугледарської міської ради, про визнання права користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працюючи в Шахтобудівельному управлінні № 2 Треста «Донецькшахтобудування» отримала житлову двокімнатну квартиру загальною площею 45,37 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Позивач разом з чоловіком та донькою 17.05.1979 року зареєструвалися проживати в зазначеній квартирі. На теперішній час в квартирі проживають [PERSON] , її дочка [PERSON] та онука [PERSON] , інших членів сім`ї не має. На час отримання дана квартира перебувала на балансі Вугледарського ЖКГ в державному житловому фонді. Квартира була виділена [PERSON] на підставі ордеру, який на теперішній час втрачено, оскільки в грудні 1980 року було пошкоджено трубу центрального опалення в квартирі, і паром та гарячою водою було пошкоджено все майно і частину паперів, серед який були і документи на квартиру позивача. Ніяких питань щодо права проживання в даній квартирі у [PERSON] не виникало. Однак при укладанні договору на постачання електроенергії і надання послуг з газопостачання в 2021 році однією з вимог було зазначено наявність ордеру на квартиру, як підтвердження права користування житлом. Позивач просить суд визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 29,9 кв. м. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Вугледарська міська рада, в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , її донька [PERSON] , онука [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ «Дружба-Вугледар» № 07 від 21.01.2021 року (а.с.20). Згідно із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 246347484 від 01.03.2021 року та щодо суб`єкта № 246347760 від 01.03.2021 року в зазначених реєстрах відсутні відомості щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , а також відсутні відомості щодо [PERSON] (а.с.13). Житлова квартира за адресою: [ADDRESS] , квартиронаймачем якої є [PERSON] , перебуває на балансі КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг», як житловий фонд органів місцевого самоврядування. При передачі житлового фонду від попередника ордеру на квартиру чи інших документів про підстави надання зазначеного житла [PERSON] до КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» не надходило, що підтверджується копією листа КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг» від 09.03.2021 року (а.с.19). Факт постійного користування та проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , підтверджується наданими нею копіями договорів про надання житлово-комунальних послуг від 08.01.2006 року, від 24.09.2008 року, від 01.06.2008 року, від 20.06.2008 року, від 06.10.2006 року, копією акту звірки від 14.11.2008 року, а також копіями квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.6, 8-12, 14-16, 18). Судом встановлено, що позивач [PERSON] позбавлена можливості оформити договори на користування побутовими послугами, оскільки у неї відсутні договір найму житлового приміщення та ордер на вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до\~ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частина 1 ст. 9 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Частина 4 ст. 9 ЖК Української РСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно із\~ч.\~1-2\~ст.\~61\~ЖК Української\~РСР користування\~жилим приміщенням\~у будинках\~державного і\~громадського житлового\~фонду здійснюється\~відповідно до\~договору найму\~жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Крім того, ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18.11.2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Суд враховує, що позивач [PERSON] вселилася до квартири за адресою: [ADDRESS] , 17.05.1979 року, однак ордер на зазначене жиле приміщення та договір найму даного жилого приміщення позивачем були втрачені. Позивач [PERSON] несе витрати з утримання зазначеної квартири. Законність проживання [PERSON] у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Окрім того, суд приходить до висновку, що [PERSON] має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом», у розумінні ст. 8 Конвенції. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням двокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 29,9 кв. м.

Outcome: approved