Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 05.08.2011 сторони зареєстрували шлюб у Ліплявській сільській раді Канівського району Черкаської області, актовий запис №03. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сумісним подружнім життям проживали до листопада 2018 року. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що при вирішенні різних сімейних питань вони з відповідачем не приходили до спільної згоди, на цій підставі виникли непорозуміння, зникла повага один до одного. Позивач намагалася зберегти сім`ю, але це не вдалось. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.3) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 05.08.2011 зареєстрували шлюб у Ліплявській сільській раді Канівського району Черкаської області, актовий запис № 03. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.6). Сторони проживали однією сім`єю. Проте, позивач зазначає, що зберегти сім`ю не вдалося, проживають окремо з листопада 2018 року. Відповідач теж не виявив намір зберегти шлюб. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Під час знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось, відповідач визнав позов. Кожна з сторін не вважала можливим збереження сім`ї. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні приписи зазначені в ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Таким чином, оскільки заява відповідача [PERSON] про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 420,40 грн. (840,80/2=420,40), інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved