Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01.09.2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Тарнівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO], який, наразі, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд розірвати шлюб та не надавати строк для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Петро) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Тарнівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 12, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [PERSON] І-ФМ № 035575 від 01.09.2001 року. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO] З копії Свідоцтва про народження [PERSON] 1-ФМ № 154253 від 29.10.2003 року, виданого Тарновецькою сільською радою встановлено, що [PERSON] народився [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 18. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З довідки вих. № 503 від 13.06.2016 року, виданої Тарнівецькою сільською радою встановлено, що гр. [PERSON], [INFO], дійсно проживає разом з матірю [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Судом також встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, проживають окремо, спільного господарства ними не ведеться. Спільне життя між подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved