Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, який було уточнено шляхом подання заяв про збільшення позовних вимог. Позовні вимоги мотивовані наступним. 09 червня 2016 року, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено Договір №040268-ДГС про купівлю-продаж електричної енергії виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства до договору про користування електричною енергією від 15.09.2015р. №040268. Відповідно до п. 2.1 Договору Споживач взяв на себе зобов`язання продавати Електропостачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктом електроенергетики (генеруючою установкою) Приватного домогосподарства є сонячні панелі, величина встановленої потужності якої становить: з енергії сонячного випромінювання 10 (десять) кВт; з енергії вітру 0 (нуль) кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а Електропостачальник бере на себе зобов`язання купувати у Виробника електричну енергію за «зеленим» тарифом встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до пункту 3.2.6 договору №040268-ДСГ, Електропостачальник зобов`язувався проводити розрахунки зі споживачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 договору. Пунктом 5.5. Договору встановлено, що Електропостачальник щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим, фіксує покази приладу обліку. До 5 числа місяця наступного за розрахунковим, надає виробнику електроенергії звіт про покази приладу(ів) обліку, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії у відповідний період, який оформлено Актом приймання-передавання товару (електричної енергії) в двох примірниках, підписаних Енергопостачальником. На виконання вказаних зобов`язань п.5.5 договору №040268-ДСГ, позивачем були передані звіти про покази приладу, складені та підписані Акти приймання-передавання електричної енергії. Відповідно до пункту 5.1 договору №040268-ДСГ встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення плати виробленої енергії є календарний місяць. На виконання пункту 5.5. договору №040268-ДСГ, за період червень грудень 2018 року були підписані акти купівлі-продажу електроенергії. В порушення п.5.4 Договору Електропостачальником частково здійснена оплата за електроенергію, станом на 11.02.2019 року заборгованість відповідача становить 94022,58 грн. Отже позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за продану електроенергію у сумі 94022,58 грн., втрати від інфляції 12239,06 грн., 3% річних 3587,92 грн. Також просить сягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1229,36 грн., витрати на юридичні послуги 1500,00 грн. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що вина відповідача відсутня в затримці розрахунку з позивачем, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем. Крім того, відповідач не згоден із розрахунком суми заборгованості, 3% річних, втрат від інфляції, нарахованих позивачем, посилаючись на те, що із заявленої до стягнення суми підлягають відрахуванню відсотки по сплаті податків на доходи фізичних осіб та військовий збір, відповідно до умов договору, обов`язок сплати яких покладено на позивача, та які не підлягають стягненню з відповідача. Посилаючись на вищевикладене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за продану електроенергію у сумі основного боргу - 18398,98 грн., сумі інфляційних нарахувань - 2975,03, сума 3% річних 1081,42 грн., а також витрати на правничу допомогу вважає завищеними та просить їх розмір зменшити до 500 гривень. Просить розстрочити сплату заявленої позивачем суми заборгованості на 12 місяців. Розгляд справи відбувся у порядку ч.2 ст.247 ЦПК України на підставі письмових заяв сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 09 червня 2016 року, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» було укладено Договір №040268-ДГС про купівлю-продаж електричної енергії виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства до договору про користування електричною енергією від 15.09.2015р. №040268. Відповідно до п. 2.1 Договору Споживач взяв на себе зобов`язання продавати Електропостачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктом електроенергетики (генеруючою установкою) Приватного домогосподарства є сонячні панелі, величина встановленої потужності якої становить: з енергії сонячного випромінювання 10 (десять) кВт; з енергії вітру 0 (нуль) кВт, параметри якості якої відповідають вимогам державних стандартів, а Електропостачальник бере на себе зобов`язання купувати у Виробника електричну енергію за «зеленим» тарифом встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством, в терміни, передбачені цим Договором. Відповідно до пункту 3.2.6 договору №040268-ДСГ, Електропостачальник зобов`язувався проводити розрахунки зі споживачем за «зеленим» тарифом у порядку, визначеному розділом 5 договору. Пунктом 5.5. Договору встановлено, що Електропостачальник щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим, фіксує покази приладу обліку. До 5 числа місяця наступного за розрахунковим, надає виробнику електроенергії звіт про покази приладу (ів) обліку, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії у відповідний період, який оформлено Актом приймання-передавання товару (електричної енергії) в двох примірниках, підписаних Енергопостачальником. На виконання вказаних зобов`язань п.5.5 договору №040268-ДСГ, позивачем були передані звіти про покази приладу, складені та підписані Акти приймання-передавання електричної енергії. Відповідно до пункту 5.1 договору №040268-ДСГ встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення плати виробленої енергії є календарний місяць. На виконання пункту 5.5. договору №040268-ДСГ, за період червень грудень 2018 були підписані акти купівлі-продажу електроенергії. На виконання пункту 5.5. договору №040268-ДСГ, за період червень грудень 2018 були підписані акти купівлі-продажу електроенергії, відповідач здійснив часткову оплату, сума заборгованості за продану електроенергію у сумі 94022,58 грн. Вказана сума не оспорюється відповідачем в частині розміру, а тільки в частині щодо того, що із заявленої до стягнення суми підлягають відрахуванню відсотки по сплаті податків на доходи фізичних осіб та військовий збір. Отже, зазначені обставини щодо розміру заборгованості за продану електроенергію у сумі 94022,58 грн. визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що договором не встановлений розмір за користування грошовими коштами позивача, позивачем було застосовано трьохвідсотковий розмір, передбачений\~ст. 625 ЦК України\~та розраховано втрати від інфляції. Відповідно до розрахунку позивача розмір 3 % річних становить 3587,92 гривень, втрат від інфляції 12239,06 грн., який суд вважає обґрунтованими. Разом з тим, доходи побутового споживача від продажу є об`єктом оподаткування податком на доходи ст.168 Податкового кодексу України. Отже, грошова сума, отримана побутовим споживачем від продажу електричної енергії виробленої з альтернативних джерел енергії за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії його приватним домогосподарством, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника як інші доходи і оподатковується податковим агентом податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах. Ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків, також указані доходи слід оподаткувати й військовим збором за ставкою 1,5 відсотка, тобто сумарно 19,5% Відповідно до ст. 168.1.1 ПКУ ПАТ «Запоріжжяобленерго» є податковим агентом, який здійснює нарахування (виплату) доходів на користь фізичних осіб за договорами купівлі-продажу електричної енергії, виробленої з енергії випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства, сплачує (перераховує) податок на доходи фізичних осіб до відповідного бюджету за своїм місцезнаходженням (реєстрації) на рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби. Суд враховує, що розмір основного боргу, пені, 3 % річних нараховані позивачем відповідно до актів приймання-передавання товару (електричної енергії) на дохід позивача - вартість електроенергії (без ПДВ), з якої обов`язок по сплаті відрахованих податків і зборів, вирахуваних з доходу, покладено на відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача вказаних сум у розмірі 109849,60 грн. (сума основного боргу 94022,58 грн., втрати від інфляції 12239,06 грн., 3% річних 3587,92 грн.), яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті. Відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, Оскільки, відповідно до вимог Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачем за подання позовної заяви та заяв про збільшення позовних вимог сплачено судовий збір у розмірі 1229,36 коп., він відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на його користь. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, на загальну суму 1500,00 грн. суд враховує наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 3 ст.\~137\~ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 17.12.2018 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 1500,00 грн. Для покладення витрат на професійну правничу допомогу на рахунок відповідача судом має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. При встановленні розміру гонорару адвоката враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що передбачено ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір розумним та обґрунтованим (рішення у справі «Гуриненко проти України» заява № 37246/04 п. 36). Позивачем надані суду докази, які підтверджують розумність та необхідність витрат на оплату послуг адвоката у заявленому розмірі. Обставини, що враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат, визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України. З урахуванням викладеного, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, відповідно до принципу пропорційності, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, пов`язані з розглядом даної справи. Розмір таких витрат є обґрунтованим, пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Доводи відповідача про необхідність зменшення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, з зазначених вище підстав, не заслуговують на увагу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1500,00 грн., що є цілком обґрунтованим та справедливим. Згідно ст. 435 ЦПК України, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити чи розстрочити виконання рішення. При цьому, Верховний Суд України в пункті 10 Постанови №14\~«Про практику\~розгляду судами\~скарг нарішення,\~дії або\~бездіяльність органів\~і посадових\~осіб державної\~виконавчої служби\~та звернень\~учасників виконавчого\~провадження» від\~26.12.2003\~року з наступними змінами і доповненнями, вказує про те, що задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин. Аналізуючи обґрунтування клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду та докази, надані відповідачем в його обґрунтування, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача виняткових або надзвичайних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення клопотання, передбачені ст. 435 ЦПК України, відсутні, а відтак клопотання задоволенню не підлягає. Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial