Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до сина [PERSON], 3 особа- Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстру про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в двокімнатній [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що з часу отримання квартири та реєстрації відповідача в ній, [PERSON] в квартирі не проживав, мешкав з матірю, приходив лише один раз , добровільно не бажає знятися з реєстрації, комунальні послуги не сплачує, жилим приміщенням не цікавиться, тому як забезпечений житлом і має у власності трикімнатну квартиру. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та надав письмові заперечення, зазначаючи, що за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.01.1998 р. про розірвання шлюбу між позивачем і [PERSON] неповнолітній син [PERSON], [INFO], залишився проживати з батьком, проте [PERSON] не виконував рішення та перебуваючи на обліку для поліпшення житлових умов, отримав двокімнатну квартиру з урахуванням сина. Представник вважає, що позивачем не надані будь-які докази порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів ( а.с. 29-30). Позивач надав відповідь на заперечення, стверджуючи, що у проміжку часу між 1998 р. та 2005 р. син проживав із батьком в іншому житловому приміщенні, а після досягнення сином 16 років, він мав змогу сам обирати місце свого проживання, а тому жодного доказу на невиконання рішення суду чи перешкоджання проживанню відповідача в квартирі не подано. [PERSON] , як викладено у відповідача, так і не зазначає причини не проживання понад 10 років в спірній квартирі та приховує факт перебування у його власності з 2013 р. власного житла, а саме трикімнатної квартири [ADDRESS] ( а.с. 43). 3 особа-Бадмаєва Л.В. в судове засідання не зявилась, направила заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, стверджувала, що проживає постійно у спірній квартирі з 2004 р., на протязі всього цього часу відповідач не приймав спроб оселитися у квартирі, хоча йому ніяких перешкод не чинилось, інтересу стосовно проживання не проявляв ( а.с. 40). Представник 3 особи-Департаменту реєстрації Харківської міської ради надіслав свої пояснення, в яких просив розглядати справу без участі представника та пояснює, що згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили , про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням ( а.с. 37-38). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Спірною є двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] житловою площею 30,82 кв.м. , надана [PERSON] на підставі ордеру № 267 від 15 травня 2002 року, виданого Харківською квартирно експлуатаційною частиною району Київського військового округу Міністерства оборони на сімю з трьх осіб- Бадмаєв Д.Е., дружина [PERSON]- 3 особа по справі, син [PERSON], 1989 р. народження-відповідач ( а.с. 4) Довідкою дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» підтверджується, що квартира належить територіальній громаді м. Харкова, не приватизована, особовий рахунок відкрито на [PERSON], та у ній зареєстровані: [PERSON], дружина [PERSON], син від першого шлюбу- Бадмаєв О.Д., неповнолітній син [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Як випливає з пояснень позивача [PERSON], син [PERSON] понад 10 років, тобто з часу досягнення повноліття, в квартирі не проживає, не навідується, витрати по оплаті не несе. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.01.1998 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, неповнолітній син [PERSON] залишився проживати з батьком, оскільки ця обставина не має правового значення у даній справі. Незважаючи на реєстрацію у спірній квартирі в 2005 р. , відповідач самостійно обрав місце свого проживання з матірю згідно з ч.2 ст. 29 ЦК України, якою визначено, що фізична особа, при досягненні чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Позивач підтвердив, що до 2005 р. син проживав разом з ним в іншому жилому приміщенні, після отримання квартири відповідач став проживати у матері, за місцем її проживання продовжував навчатися у школі , після закінчення школи вступив до вищого навчального закладу , вартість контрактної форми, як стверджує позивач, він сину оплачував та ніяких претензій з приводу зміни місця свого помешкання відповідач [PERSON] не предявляв. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими ,що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вини не проживають в ньому без поважних причин понад шести місяців. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], - сусіди по квартирі підтвердили, що відповідач [PERSON] ніколи не проживав в [INFO], не відвідував вказану квартиру та мешканці будинку його не знають. Факт непроживання відповідача підтверджується актом від 17.07.2017 р., складеним сусідами по спірній квартирі та посвідчений представником дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» ( а.с. 7). З висновку ст. дільничного офіцера поліції сектору превенції Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 22.03.2017 р. вбачається, що до поліції звернувся [PERSON] з проханням допомогти йому зняти з реєстраційного обліку його сина [PERSON], який ніколи в квартирі [ADDRESS] не проживав. Опитані сусіди підтвердили цей факт, тому позивачу рекомендовано було звернутися до суду ( а.с.6). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник не надав жодного доказу поважності та причин свого непроживання за місцем реєстрації. Посилання представника відповідача на відсутність предмету спору у звязку з тим, що , на його думку, відповідач не набув права користування жилим приміщенням є хибними. Відповідач був зареєстрований в квартирі та відповідно мав право користування жилим приміщенням, як член сімї наймача і при тимчасової відсутності з поважних причин за [PERSON] таке право на житло мало зберігатися, але відповідачем не надано доказів поважності причин тривалої відсутності за місцем реєстрації. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, відповідачу [PERSON] на праві власності належить трикімнатна квартира [ADDRESS] за договорами дарування від 26.04.2013 р. і 16.06.2014 р.( а.с.44). Як випливає з розяснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] тривалий час в спірній квартирі не проживає без поважних причин , житловою площею не цікавиться, забезпечений з 2013 р. власним житлом, витрат по оплаті комунальних послуг, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі не несе, ніяких дій по збереження за собою житлового приміщення на більш тривалий строк, ніж передбачено законом, не здійснював , перешкод в користуванні квартирою у нього не було. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшлди своє підтвердження в судовому засіданні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved