Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 04.12.2018 року, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона з 2005 по 2008 рік перебувала фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON] . Від цих відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день позивач проживає та зареєстрована з дитиною. Місце перебування відповідача невідоме. Відповідач участі у житті та вихованні дитини не приймає з 2007 року, не піклується про фізичний, духовний та культурний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, дитина батька не пам`ятає. Також відповідач не надавав та не надає матеріальної допомоги. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками та свідомо ухиляється від виховання дитини. Вихованням дитини займається сама, забезпечує дитину всім необхідним для спеціально-організованої діяльності під час виховного процесу, завдяки її турботі дитина адаптувалась у суспільстві, позивач дбає про соціальне благополуччя дитини. У зв`язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вона просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 17.01.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.18). Представник позивача [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні имоги підтримує у позовні обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду. Відповідач [PERSON] судове засідання викликалася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений строк не подала. Представник третьої особи Іванова О.В. не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди представника позивача, на підставі наявних доказів. У порядку ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що у пероід з 2005-2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого є сторони, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Неповнолітній [PERSON] , проживає та зареєстрований разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 19.09.2011 року (а.с.9). Крім того, згідно акту, складеного зі слів сусідів від 26.11.2018 року [PERSON] та її син з 2006 року проживають та зареєстровані за вказаною вище адресою, з 2008 року батька дитини - [PERSON] вони жодного разу не бачили, утриманням дитини займається тільки його мати (а.с. 10). Згідно заяви від 09.11.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжко Д.В., зареєстровано в реєстрі №1197, [PERSON] в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебувала та не перебуває, а також ні з ким не проживає однією сім`єю (а.с. 11). Як слідує з довідок КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №4 комбінованого типу» Криворізької міської ради №278 від 20.11.2018 року та КЗШ І-ІІІ ступенів №22 Криворізької міської ради від 16.11.2018 року батько дитини [PERSON] з сім`єю не проживав, вихованням сина не займався, за час навчання дитини до закладу жодного разу не з`явився, успіхами сина не цікавився, батьківські збори не відвідував (а.с. 7, 8). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] за №10/39-4232 від 24.09.2019 року зважаючи на те, що [PERSON] не зареєстрований та фактично не проживає на території Саксаганського району м. Кривого Рогу питання доцільності або недоцільності позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON] перебуває поза межами повноважень виконкому районної у місті ради, як органу опіки. Згідно Акту обстеження умов проживання від 20.05.2019 року за адресою проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] санітарно-гігієнічні умови задовільні, наявні водо, газопостачання та електрозабезпечення, для виховання та розвитку створено: повноцінне, якісне харчування, наявні куточок для самопідготовки, одяг, книги, спортивне обладнання (а.с. 45). У зв`язку із тим, що [PERSON] батько [PERSON] знаходиться за межами України, з ним не має жодного зв`язку, він не приймає участі у вихованні сина, не допомагає та з необхідністю приписати дитину [PERSON] хоче позбавити [PERSON] батьківських прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останніх років [PERSON] самостійно займається вихованням сина [PERSON] , його матеріальним забезпеченням, навчанням. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його дитини, фактично умисне самоусунунення від виконання батьківських обов`язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У силу вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.п.15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Так, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на його ставлення до дитини, пасивне відношення до неї протягом останнього часу, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав в даному випадку є доречним, достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів та відповідатиме інтересам дитини. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України його право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни його поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для його позбавлення батьківських прав з переосмисленням його ставлення до дітей. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved