Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 березня 2009 року. Від шлюбу дітей мають трьох малолітніх синів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що ведення спільного господарства припинено, шлюбні відносини не підтримують протягом декількох місяців, спільного бюджету не ведуть. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому позивач просить суд розірвати зазначений шлюб з відповідачем, малолітніх дітей залишити проживати з нею. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню та по справі можливе винесення заочного рішення. Судом встановлено, що 01 березня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Великоклецьківської сільської ради Корецького району Рівненської області, актовий запис № 4, (свідоцтво про шлюб видане повторно серії [NUMBER] від 24.04.2018 року). Від шлюбу мають малолітніх синів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження. Суд вважає, що причини, які спонукали сторони до розірвання шлюбу є обгрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, тому подальше спільне життя подружжя та сім'ї є неможливим. Відповідно до ч.3 ст 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, беручи до уваги інтереси дітей, а також враховуючи те, що малолітні діти на даний час проживають з позивачем, то суд вважає, що їх необхідно залишити проживати з матір'ю, що не позбавляє батька права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні.

Outcome: dismissed