Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізького міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначила, що з 11.10.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 13.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням суду від 13.12.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 28.11.2012 року до його повноліття. На даний час відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, яка станом на 27.07.2020 року становить 88 468,10 грн. Позивач посилаючись на те, що відповідач не цікавиться життям та станом здоров`я дитини, не виконує батьківські обов`язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні дитини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 15.01.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізького міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізького міської ради по Заводському району в судове засідання не з`явився, раніше подано заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, допитавши свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.10.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 339 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовим запис № 188 (а.с. 13). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 14). Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 28.11.2012 року, до його повноліття (а.с. 15). Відповідно до інформації наданої в.о. директором Запорізького навчально-виховного комплексу № 63 Запорізької міської ради Запорізької області від 31.07.2018 року № 251, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , навчається в Запорізькому навчально-виховному комплексі № 63 з 01.09.2012 року по теперішній час. Згідно відповіді на адвокатський запит в.о. директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради від 19.05.2020 року за № 01-16/67, [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . Хлопчик спостерігається у Центрі з народження, на диспансерному обліку не перебуває, здоров. Питаннями здоров`я дитини, під час її захворювання та при профілактичних оглядах у педіатра, а також під час щеплень, займається мати (а.с. 22). Відповідно довідки, наданої завідувачем ДНЗ (ясла-садок) № 256 «Пролісок» Запорізької міської ради Запорізької області, [PERSON] , [INFO] , відвідував дитячий садок № 256 з 12.09.2011 року по 2015 року. В книзі «Прибуття дітей до дитячого закладу» [PERSON] був зареєстрований, як батько дитини, проте [PERSON] не брав участь у вихованні дитини, не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав дитину, не брав участь у заходах, які проводив дитячий садок разом з батьками (а.с. 27). Згідно довідки та двом характеристикам з Запорізької гімназії № 46 Запорізької міської ради Запорізької області за місцем навчання дитини, [PERSON] , батько учня 5-В класу [PERSON] , жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини та його поведінкою у гімназії, з класним керівником не спілкувався з 01.09.2015 року по 18.05.2020 роки (1-5 кл.). Належну увагу вихованню сина приділяла мати, [PERSON] , приймала активну участь в житті класу, постійно відвідувала батьківські збори, була членом батьківського комітету (а.с. 23-25). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини у батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наданого Відділом по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 22.09.2020 року, батько дитини за зазначеною адресою не проживає (а.с. 78). Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини у матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наданого Відділом по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 25.09.2020 року, згідно до якого для виховання, розвитку та проживання дитини створено належні умови, є окрема кімната, спальне місце, куточок для навчання, одяг та взуття по сезону, канцелярське приладдя, особисті речі (а.с. 79). Згідно письмових характеристик за місцем проживання позивача, наданих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо стверджують, що за весь час проживання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проявила себе виключно з позитивної сторони, дотримується і поважає всі права своїх сусідів, завжди проявляє до людей повагу, привітна та не конфліктна. Зовні завжди виглядає охайно, шкідливих звичок не має, працює, одна без чоловіка виховує і утримує свою неповнолітню дитину - сина [PERSON] . Дитина вихована, завжди життєрадісна, зовнішній вигляд завжди охайний і чистий, дуже доброзичливий хлопчик. [PERSON] свого сина ніколи не відвідує, в його утриманні та вихованні участі не приймає. Дитина росте без батька, останній раз бачили його у 2012 році (а.с. 28-35). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили той факт, що відповідач не цікавиться життям та станом здоров`я дитини, не виконує батьківські обов`язки, мешкає окремо, допомоги по утриманню дитини не надає, має заборгованість по сплаті аліментів, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі батька у вихованні дитини. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно - східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.07.2020 року ВП № 55990986, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 88 468,10 грн. (а.с. 16-21). У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз`ясненнями, наданими у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved