Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесені на утримання дітей в сумі 6522,59 грн.. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який був розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року. Від шлюбу подружжя має двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. на утримання дитини [PERSON] , та 1200 грн. - на утримання [PERSON] ії [PERSON] щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач зазначила, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на дітей її витрати на утримання доньок зросли, значні витрати позивач несе на лікування дітей, які мають ряд хронічних захворювань, діти постійно потребують медичного обстеження та вживання ліків, вартість яких є значною. Крім того, інші потреби дітей значно зросли, старша донька навчається у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 73 Харківської міської ради Харківської області на музично-естетичному відділенні, витрати на навчання в період з 01.09.2018 року по 31.05.2019 року склали 2475,00 грн., та молодша донька навчається у Комунальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості № 6» Харківської міської ради - гуртки «Я у світі» та «Вчимося граючись», витрати на навчання склали 2297,61 грн.. Відповідач у відзиві на позовну заяву повністю заперечував проти заявленого позову, посилаючись на те, що на даний час через стан здоров`я був вимушений припинити свою діяльність як фізична особа-підприємець, та його дохід не дозволяє сплачувати додаткові витрати на утримання дітей. Крім того, наголосив, що у нього та у його матері погіршився стан здоров`я, що потребує значних витрат на лікування. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року відкрите провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Роз`яснено, що [PERSON] з даними позовними вимогами в порядку, встановленому ЦПК України, може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Представники відповідача адвокат Полтавець Ю.Д. та [PERSON] в судових засіданнях спочатку повністю заперечували проти задоволення позову, а в судовому засіданні 08 липня 2020 року наголосили, що відповідач визнає позов частково на суму 4000 грн., посилаючись на те, що більшу суму останній сплатити не зможе через тяжкий матеріальний стан та стан здоров`я, який на даний час значно погіршився. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, допитавши свідків, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2019 року. Від шлюбу подружжя має двох доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про народження (повторні) серії [NUMBER] від 20.03.2018 року та серії [NUMBER] від 20.03.2018 року, відповідно. Діти зареєстровані за адресою реєстрації батька [PERSON] , а проживають разом з матір`ю [PERSON] , що не заперечувалось стороною відповідача. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.05.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 грн. на утримання дитини [PERSON] , та 1200 грн. - на утримання [PERSON] ії [PERSON] щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України. Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, які негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тобто додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. З матеріалів справи вбачається, що дитина [PERSON] має вроджений порок серця; стеноз легеневої артерії; функціонує овальне вікно; СН 0; а також паренхіматозну реакцію печінки; функціональні зміни ЖП; аномалія форми ЖП; парапервикальні кісти обох нирок, що підтверджено медичними виписками з історії хвороби дитини, які містяться в матеріалах справи. [PERSON] має захворювання: дисметаболічна нефропатія; гідрокалікоз нирки; піелоектазія з 2-х сторін Крім того, у період, за який позивачем заявлено стягнення додаткових витрат на лікування, дитини хворіла на ринофарингіт та риносинусіт, що підтверджено медичними виписками з історії хвороби дитини, які містяться в матеріалах справи. Позивачем до матеріалів справи долучені відповідні медичні виписки з історій хвороб дітей, що підтверджують наявність вказаних хронічних захворювань, а також супутніх захворювань, та призначення медичного лікування дітям, та докази придбання ліків (засвідчені копії фіскальних чеків, квитанцій касового ордеру, товарних чеків) на загальну суму 8272,56 грн.. Разом з тим, суд критично оцінює посилання представника відповідача адвоката Полтавця Ю.Д. на неналежність доказів, а саме частини фіскальних чеків, засвідчені копії яких надані позивачем до матеріалів справи, оскільки станом на 21.06.2020 року відсутня інформація за критеріями пошуку: ФН (фінансовий номер) касового апарата, дата та час видачі чека, номер чека. Представник наголосив, що у разі відображення чека на сайті «Електронний кабінет /реєстри/ пошук фіскального чека» відображається найменування товару та сума грошей, які через Інтернет автоматично відсилаються до фіскального/податкового органу для подальшого опрацювання. Посилаючись на те, що чеки №№ 15349; 70859; 77401; 77803; 77898; 132903; 85256; 87591; 139239; 140377 на загальну суму 3601 грн. не відображаються на вказаному сайті, існують сумнів в тому, що позивачкою здійснені такі витрати. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом було неодноразово роз`яснено представникам відповідача право звернутися з клопотанням про призначення відповідної експертизи з метою встановлення дійсності фіскальних чеків, які поставлено під сумнів стороною відповідача, а також щодо проведення фінансових операцій за цими чеками, однак представники відповідача відмовилися від свого права та такого клопотання до суду не надходило. Враховуючи, що в силу частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд вважає, що вказані заперечення представника відповідача ґрунтуються на припущеннях та не доведені жодними належними та обґрунтованими доказами. В судовому засіданні допитані свідки з боку позивача - [PERSON] , який є батьком позивачки та [PERSON] , яка є хрещеною обох доньок сторін. Свідки пояснили, що діти проживають з позивачкою, відповідач сплачує лише аліменти на утримання дітей та іншої допомоги позивачці не надає, рідко відвідує дітей, не цікавиться станом іхнього здоров`я, всі фінансові витрати на лікування та навчання дітей несе позивачка самостійно, суми сплачуваних аліментів на утримання дітей не вистачає, оскільки діти часто хворіють та мають ряд хронічних захворювань, на лікування яких потрібні значні суми грошових коштів. Допитаний в судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON] , який є його знайом, пояснив суду, що раніше [PERSON] працював на СТО слюсарем до нового 202 року, на даний час він не працює за станом здоров`я. Свідок наголосив, що йому особисто відомо, що відповідач сплачує аліменти на утримання дітей. Свідок декілька разів на прохання матері відповідача підвозив останню до адреси мешкання дітей та остання привозила продукти своїм онучкам. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є знайомою матері відповідача, пояснила суду, що раніше [PERSON] працював на СТО, та за три місяці до від`їзду до Чехії він перестав працювати на СТО за станом здоров`я. Свідок стверджує, що їй особисто відомо, що мати відповідача часто привозила продукти своїм онучкам. Суд приймає до уваги, що відповідач має захворювання: задні парасагиттальні грижі L4-L5, L5-S1 м/п дисків; задня парасагиттальна протрузія L3-L4 м/п диска; вертебральний остеохондроз L1-S1L; ретролистез L4 І ст, ретролистез L5 І ст., що підтверджено копіями медичних виписок, які надані представниками відповідача до матеріалів справи. Суд приймає до уваги, що вказані захворювання первісно діагностовано відповідачеві у 2015 році, що випливає за змісту направлення в обласну ВКК (без дати), що міститься в матеріалах справи. За твердженням представників відповідача станом на липень 2020 року групи інвалідності відповідачеві не встановлено, доказів непрацездатності відповідача суду не надано. При цьому, суд приймає до уваги показання свідків з боку відповідача, які стверджували, що відповідач до нового 2020 року працював слюсарем на СТО, а потім виїжджав на роботу до Чехії. Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 141 СК України, розмір витрат на лікування, понесення яких позивачем доведено наданими належними та допустимими доказами, які позивач просить стягнути з відповідача, складає 8272,56 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини від загальної суми понесених позивачем витрат, що складає 4136,28 грн.. Стосовно решти вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме витрат на навчання дітей, суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Посилання позивача на те, що вона понесла додаткові витрати на навчання доньки [PERSON] у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 733 Харківської міської ради Харківської області на музично-естетичному відділенні, що за період з 01.09.2018 року по 31.05.2019 року складають 2475,00 грн., а також на навчання доньки [PERSON] у Комунальному закладі «Центр дитячої та юнацької творчості № 6» Харківської міської ради в гуртках «Я у світі» та «Вчимося граючись», що склали 2297,61 грн., не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав. Позивачем не доведено, що понесення цих витрат зумовлене наявністю схильності дітей та спрямовано на розвиток їх особливих здібностей і досягнень у вказаних сферах, а саме, що діти приймали участь в олімпіадах, конкурсах або змаганнях, тощо, та здобували певні досягнення. Таким чином, суд вважає, що здійснені позивачем витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей) і не є додатковими витратами на їх утримання в розумінні статті 185 СК України. Крім того, встановлено, що позивач не узгоджувала з відповідачем вказані витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, в цій частині позову належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial