Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON] - відповідач по справі. Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що з самого народження дитини батько не приймав участь у вихованні дитини, не цікавився про її стан здоров'я, успіхи, жодної підтримки та батьківського піклування не надавав. У зв'язку з тим, що батько дитини жодних з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, тому позивач звернулася з даною позовною заявою до суду, у якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась. Натомість представник позивача - [PERSON](уповноважений на представництво та ведення справи в судах від імені позивача, згідно довіреності серії НМА № 842077 від 04.04.2017 р. (а.с. 75) до судового засідання не з'явився надавши до канцелярії суду заяву якою просив справу розглянути у відсутність сторони позивача, позов задовольнити (а.с. 74). Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився. В матеріалах справи наявна засвідчена нотаріусом заява серії НМА № 842242 від 23.05.2017 р., згідно якої відповідач просить справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог (а.с. 64). Представник третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради Вінницької області до судового засідання також не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про проведення судового засідання у відсутність представника третьої особи. (а.с. 71). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 11.04.2011 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1340, пояснюється наявність родинних відносин між [PERSON] та відповідачем [PERSON], як між донькою та батьком (а.с.12). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.01.2011 р. вирішено стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дружини [PERSON] щомісячно в розмірі 300,00 гривень, починаючи з 28.11.2011 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 30.03.2014 р. Також вирішено стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 усіх видів заробітку [PERSON] але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 28.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.05.2013 р., (яке набуло законної сили 25.05.2013 р.), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно акту МКП «ЖЕК 12», від 06.03.2017 р., встановлено, що за адресою [ADDRESS], разом з [PERSON] проживає [PERSON] (а.с. 15). Згідно листа Літинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за № 147/02-27/4 р. від 20.01.2017 р., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.01.2017 р. становить 31473,93 грн. (а.с. 17-18). Факт несплати аліментів відповідачем на користь позивача на утримання малолітньої доньки також підтверджується розрахунком заборгованості по виконавчому провадженню № 32701087 (а.с. 19). Відповідно до висновку за № 01-00-011-24011 від 02.06.2017 р., орган опіки та піклування Вінницької міської ради Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 72-73). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки, а також враховуючи визнання позову останнім (а.с. 64), суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та неповнолітньої дитини. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За клопотанням позивача, викладеному при зверненні до суду(а.с. 5), витрати зі сплати судового збору слід залишити за останньою.

Outcome: approved