Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] включно. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що дитина проживає разом із нею та повністю знаходиться на її утриманні, вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина. Батько дитини - [PERSON] участі у житті дитини не бере і не цікавиться ним, добровільно матеріальну допомогу не надає. В судове засідання при розгляді справи по суті відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений своєчасно, належним чином, що підтверджується відповідною розпискою у матеріалах справи, однак 29.11.2018р. надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, а саме згоден сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки працює неофіційно, постійного заробітку немає (а.с.47). В судове засідання при розгляді справи по суті позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена своєчасно, належним чином, що підтверджується відповідною розпискою у матеріалах справи, однак 15.01.2019р. до суду надійшла заява [PERSON], в якій остання просить розглянути справу без її участі та задовольнити позовну заяву частково, а саме стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень (а.с.50). За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27.04.2011р. (а.с.3) З тексту позову вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII і набула чинності для України 27.09.1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ч. 1-5 ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З заяви відповідача [PERSON] вбачається, що він офіційно не працює, постійного доходу не має. Позивач [PERSON] в свою чергу 15.01.2019р. надала суду заяву, в якій фактично погодилася на запропоновану відповідачем суму аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно. З огляду на це, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно визначити суму аліментів в розмірі 2000 грн., оскільки дана сума влаштовує обидві сторони по справі. Згідно ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд роз'яснює, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Також, згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України, позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, при цьому враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави частково судовий збір у розмірі 352 гривні 40 копійок.

Outcome: partial