Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, або в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову до досягнення сином повноліття. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 12 березня 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не бере участі у його вихованні. В судовому засіданні позивач уточнила позовну вимогу та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1111 гривень 98 копійок, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 257356, виданим 12 березня 1994 року Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 6. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-БК № 061104, виданим 21 червня 2002 року Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 8. Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сімю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сімї. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обовязок закріплений у ст. ст. 51, 52 Конституції України, ст.ст. 180-201 Сімейного кодексу України. На підставі положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. До розгляду справи судом, згоди щодо утримання сина сторонами не досягнуто. В даний час їх син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Даний факт визнаний сторонами в судовому засіданні, тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Під час судового засідання судом встановлено, що відповідач надає матеріальну підтримку сину, але в обсягах недостатніх для виконання батьківського обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.1991 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Оскільки обовязки по утриманню дитини батьки несуть спільно, то з відповідача, який в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти підлягають стягненню в примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В супереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач не надала відомостей про стан здоровя та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають значення для визначення розміру аліментів. Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі від 05 травня 2016 року № 419, відповідач є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1111 гривень 98 копійок. Таким чином відповідач має регулярний, постійний дохід, тому позов в частині стягнення з його аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України задоволенню не підлягає. Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, передбачено, що утримання аліментів провадиться, в тому числі з одержуваної пенсії. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів становить 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на день винесення рішення по справі прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1455 гривень. Таким чином, аліменти в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для неповнолітнього [PERSON] становлять 436 гривень 50 копійок, після стягнення яких відповідачу залишатиметься дохід (пенсія) в розмірі 675 гривень 48 копійок, що є значно меншим, ніж встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний прожитковий мінімуму для дорослої людини. Тобто, стягнення більшого розміру аліментів не дає змоги забезпечити відповідачу достатній рівень життя для нормального функціонування організму, збереження здоровя, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб людини (ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум»). У матеріалах справи відсутні дані про інший дохід відповідача, тому відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, а також те, що він є пенсіонером, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають сплаті на утримання неповнолітнього сина відповідача, повинен бути 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 16 березня 2016 року. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 180 - 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»,

Outcome: partial