Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить визнати дії відповідача щодо відмови видати у відділенні №10020 Ощадбанку м. Харкова її представнику [PERSON], який діє на підставі довіреності №НАЕ 967410, посвідченої приватним нотаріусом Стахановського нотаріального округу Луганської області, зареєстрованої за №976, стандартну картку та ПІН-код для отримання позивачем пенсійних виплат незаконними, зобовязати відповідача видати у відділенні №10020 Ощадбанку м. Харкова її представнику [PERSON] зазначені документи, а також стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі мінімального прожиткового мінімуму за кожен місяць затримки видачі банківської картки до ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що народилась у 1937 році, перебуває на обліку у Пенсійному фонді України та отримує пенсію. Через похилий вік та ускладнення вільного пересування нею у грудні 2014 року була видана довіреність №НАЕ 967410, посвідчена приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за реєстровим № 976, якою вона уповноважила сина [PERSON] представляти її інтереси у Пенсійному фонді України та Банку. У грудні 2014 року вона отримала статус переселенця, оскільки проживала в [INFO], яке є тимчасово окупованою територією. На підставі вищевказаної довіреності [PERSON] у відділенні № 10020, розташованому за адресою: м. Харків, м.Конституції, б. 22, відкрив рахунок для перерахування пенсійних виплат Управління пенсійного фонду України, а у травні 2015 року позивач особисто отримала пластикову картку та РIN-код для активації та користування послугами банку у вигляді отримання пенсії. У 2016 році дія зазначеної картки закінчилась, після чого її представник [PERSON], з урахуванням наданих йому повноважень (отримання в установі банку пластикової картки та РIN-коду на її імя), неодноразово звертався до відділення №10020 з метою отримання пластикової картки та РIN-коду для користування послугами відповідача, проте у видачі пластикової картки йому було відмовлено з посиланням на банківську таємницю. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать нормам ч.ч.1, 3 ст.237, ч. 1 ст. 238, ч.ч.1,3 ст. 244 та ч. 1 чт. 1000 ЦК України, оскільки [PERSON] діяв від її імені та в її інтересах у спосіб та на підставах, які встановлені Законом України. Вважає, що дії банку щодо відмови видати платіжну картку та РIN-код її представнику, відповідно до наданих йому повноважень, є незаконними. Крім того, позивач зазначила, що порушення її прав у користуванні банківським рахунком заподіяло їй моральну шкоду, оскільки вона не може своєчасно отримувати пенсійні виплати. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору- Євтіфієв В.М. звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови видати у відділенні №10020 Ощадбанку м. Харкова на його імя на підставі довіреності №НАЕ 967410, посвідченої приватним нотаріусом Стахановського нотаріального округу Луганської області, зареєстрованої за №976, стандартну картку та РIN-код для обслуговування банківського рахунку [PERSON] незаконними та зобовязати відповідача видати у відділенні №10020 Ощадбанку м. Харкова на його імя зазначені документи. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини аналогічні, викладеним позивачем [PERSON] в обґрунтування позову. Позивач у судове засідання не зявилася, а матеріалах справи мається її заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, в матеріалах справи мається її заява, в якій зазначені поважні причини неприбуття представника у судове засідання та додані докази на підтвердження зазначених обставин, оскільки в матеріалах справи маються письмові заперечення представника відповідача та відсутня заява про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої. В письмових запереченнях представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] та позову третьої особи, яка заявляє вимоги щодо предмету спору [PERSON] з наступних підстав. 23 березня 2015 року позивачем [PERSON], в особі представника за довіреністю [PERSON] було подано заяву-анкету на відкриття рахунку фізичній особі та видачу платіжної картки. Того ж дня, між позивачем в особі представника за довіреністю [PERSON] та банком укладений договір №1052404 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно якого [PERSON] відкрито поточний рахунок №26250501479006 в гривні. 14 квітня 2015 року [PERSON] особисто отримала платіжну картку та РIN-конверт, про що підписала розписку, в якій підтвердила, що з правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, Договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск і надання платіжної картки, Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» ознайомлена і зобовязується виконувати. Зазначає, що неможливість надання електронного платіжного засобу на імя [PERSON] третій особі передбачена нормами Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», а також підзаконними актами, зокрема Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням №705, затвердженим Правлінням НБУ 05 листопада 2014 року, внутрішніми нормативним документами АТ «Ощадбанк» - Статутом АТ «Ощадбанк», Постановою Правління АТ «Ощадбанк» №196 від 28 березня 2012 року та положень укладеного між сторонами договору. Довіреність, видана позивачем на імя [PERSON] не надає права на розпорядження її поточним рахунком, не надає право на розкриття треті особі, без будь-яких обмежень, банківської таємниці щодо свого поточного рахунку в боку, не надає право на розпорядження рахунком шляхом отримання додаткової картки на імя повіреного. Вищевказана довіреність, як і позовна заява, не містить жодного посилання на необхідність отримання додаткового електронного платіжного засобу (платіжної картки) на імя повіреного, або звернення з цим питанням до відповідача від імені позивача будь-якої з повірених осіб, або відмови відповідача відати додаткову платіжну картку та РIN -коду на імя повіреної особи для зняття пенсії (коштів) з поточного рахунку позивача. Останнє зарахування пенсії на зазначений рахунок відбулось 09 лютого 2016 року, а останнє зняття коштів 16 лютого 2016 року. Тобто банк жодним чином не перешкоджає в отриманні пенсії позивачу, оскільки на вказаний рахунок не здійснюється перерахування пенсії ПФУ, залишок коштів на поточному рахунку позивача складає 2,05 гривень. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, дії відповідача ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та умовах укладеного з позивачем договору і є законними. Оскільки з боку відповідача відсутня протиправність діяння по відношенню до позивача, вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. 23 березня 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 02 грудня 2014 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за реєстровим №976, подала до ПАТ «Державний ощадний банк України» заяву-анкету на відкриття рахунку фізичної особи та видачу платіжної картки. 23 березня 2015 року між [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» укладений договір №1052404 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно якого [PERSON] відкритий поточний рахунок № 26250501479006 в гривні України. 14 квітня 2015 року позивачем [PERSON] особисто була отримана платіжна картка та ПІН-код, що підтверджується розпискою останньої про отримання платіжної картки та ПІН-коду, в якій вона поставила свій підпис. Зі змісту зазначеної розписки вбачається, що позивач з правилами користування платіжною карткою, тарифами банку, договором про відкриття та обслуговування рахунку, випуск і надання платіжної картки, Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами в АТ «Ощадбанк» ознайомилася та зобовязується виконувати. Судом встановлено, що у 2016 році строк дії платіжної картки закінчився, у звязку з чим [PERSON], діючи в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої 02 грудня 2014 року приватним нотаріусом Стахановського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] за реєстровим №976, звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України»\~\~з метою отримання пластикової картки та РIN-коду на імя [PERSON] та на своє імя. У видачі зазначених документів ПАТ «Державний ощадний банк України» було відмовлено. Відповідно до ч.4 п. 4.2 Договору № 1052404 від 23 березня 2015 року, сторони домовились, що всі інші умови цього договору, права та обовязки сторін, їх відповідальність визначаються Правилами, які є невідємною частиною цього договору, клієнт приєднується до Правил шляхом підписання цього договору. Відповідно до правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичними особами у AT «Ощадбанк», чинними на дату укладання договору, були передбачені такі зобов'язання сторін: при одержанні картки держатель зобов'язаний поставити свій підпис на зворотній стороні картки на смузі для підпису в присутності уповноваженого співробітника банку, а також підтвердити факт одержання картки та ПІН-конверту, поставивши свій підпис на розписці про отримання картки та документів за рахунком; держатель картки не має права передавати картку в користування третім особам. Отже, підписуючи договір, позивач погодився з вищезазначеними умовами. Згідно\~до\~ст. 1074 ЦК України\~обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 237 ЦК України\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.\~\~Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Стаття 238 ЦК України\~передбачає правочини, які може вчиняти представник: 1. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. 2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. 3. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно до\~ст. 239 ЦК України\~правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. За п.1.14\~ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~спеціальний платіжний засіб - це платіжний інструмент, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якого держателем цього інструмента ініціюється переказ коштів з відповідного рахунка платника або банку, а також здійснюються інші операції, передбачені відповідним договором. \~\~ \~\~Відповідно до п.п. 1.4, 1.14, 1.27\~ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~держатель спеціального платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. \~\~\~\~ Пунктом 14.12\~ст.14 зазначеного Закону\~встановлено, що користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. \~\~\~\~ Згідно до ч.ч. 1 та 2\~ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківську таємницю становить інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку; банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, коди, що використовуються банками для захисту інформації.\~\~ Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Національний банк України»\~однією із функцій НБУ є встановлення для банків правил проведення банківських операцій, захисту інформації, коштів і майна, регулювання діяльності платіжних систем та систем розрахунків України. Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень\~Конституції України,\~Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів НБУ (ч.б\~ст. 4 Закону України «Про банки та банківську діяльність»). За ч. 1\~ст. 56 Закону України «Про національний Банк України»\~Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. 10 грудня 2004 року Правлінням НБУ були затвердженні Правила Національної системи масових електронних платежів за № 620, згідно п.1.6 глави 1 розділу IX яких встановлено, що платіжна картка є власністю емітента і видається клієнту (фізичній особі або довіреній особі юридичної особи) на підставі договору про надання та використання платіжної картки. 05 листопада 2014 року Правлінням НБУ затверджене Положення № 705 Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, відповідно до ч.2 п.1 p. VI яких використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, а відповідно до ч. 3 п. 2 р. VI цього ж Положення передбачено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Крім того, відповідно до п. 9 р. І вказаного Положення, банк зобов'язаний ідетифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених\~постановою НБУ за № 705 від 05 листопада 2014 року, передбачено, що банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів та/або еквайринг на підставі внутрішньобанківських правил, розроблених відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів НБУ і правил платіжних систем. Внутрішньобанківські правила затверджує орган управління банку, уповноважений на це статутом. 28 березня 2012 року постановою AT «Ощадбанк» № 196 був затверджений порядок емісії та обслуговування платіжних карток в установах AT «Ощадбанк», згідно якому: при зверненні до установи банку клієнта, на ім'я котрого відкривається рахунок, банк здійснює його ідентифікацію. На ім'я клієнта випускається платіжна картка, яка може бути отримана в установі банку лише самим клієнтом; отримання платіжної картки, що випущена на ім'я власника рахунку, довіреною особою не допускається; фізична особа, на ім'я якої випущена додаткова картка, має право здійснювати операції за рахунком лише із застосуванням додаткової картки, що випущена на його ім'я. Фізична особа (що не є власником рахунку) може ініціювати випуск додаткової картки на своє ім'я звернувшись до установи банку, в якій обслуговується рахунок клієнта на підставі довіреності на розпорядження рахунком; використання платіжної картки за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткової картки для довіреної особи. Виходячи із аналізу вищевказаних норм\~Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення Правлінням НБУ від 10 грудня 2004 року № 705 «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» банк не має права видавати платіжну карту будь-якій іншій особі, окрім клієнта (власника рахунку). Разом з тим, фізична особа (що не є власником рахунку) може ініціювати випуск додаткової картки на своє ім'я звернувшись до установи банку, в якій обслуговується рахунок клієнта на підставі довіреності на розпорядження рахунком. При цьому, використання платіжної картки за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткової картки для довіреної особи. Фізична особа, на ім'я якої випущена додаткова картка, має право здійснювати операції за рахунком лише із застосуванням додаткової картки, що випущена на його ім'я. Такі правила узгоджується із гарантіями таємниці банківського рахунка, якої банк повинний дотримуватися відповідно до\~ст. 1076 ЦК України, а на розкриття банківської таємниці третій особі (довірителю) від позивача письмового дозволу не надходило. Оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 276 ЦК України\~представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє, а у даному випадку отримати банківську карту може лише позивач особисто, суд вважає безпідставними доводи позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в обґрунтування своїх позовних вимог, а їх позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Зазначені правила про отримання платіжної карти лише особисто позивачем забезпечують належну верифікацію банком платежів, що здійснюються з використанням цього електронного платіжного засобу, і не є\~обмеженням прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, а наведені з цього приводу доводи позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є необґрунтованими, а тому суд їх не приймає. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;\~\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо її самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається з розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов′язковому з′ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв′язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність неправомірних дій з боку відповідача при відмові видати у відділенні №10020 Ощадбанку м. Харкова представнику позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності №НАЕ 967410, посвідченої приватним нотаріусом Стахановського нотаріального округу Луганської області, зареєстрованої за №976, стандартну картку та ПІН-код для отримання позивачем пенсійних виплат незаконними, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed