Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 01.12.1993 року Олександрівським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис № 155. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 01.12.1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що вони проживають окремо більше двох років, спільного господарства не ведуть, строк для примирення просила не надавати. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та проти їх задоволення не заперечувала. Строк для примирення просила не надавати (а.с. 21). Відповідач, у відповідності до ч. 4 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 29.06.2017 року та 12.07.2017 року не з?явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 28-29). Тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають\~в зареєстрованому шлюбі з\~01.12.1993 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Олександрівським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградської області, актовий запис № 155 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сторони разом не проживають на протязі двох років, сімейні стосунки не підтримують, тобто фактично\~припинили\~такі відносини, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини предявлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування. Тому, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та права їх дитини, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.\~\~\~\~ \~\~\~Згідно\~ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути з відповідача на її\~користь.

Outcome: approved