overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18 вересня 1998 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділ реєстрації одружень м.Миколаїв. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. Ухвалою суду від 07 травня 2019 року позовна заява прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання на 23 травня 2019 р. 16 травня 2019 року відповідач [PERSON] надав відзив, в якому заперечував проти розірвання шлюбу, наполягав на наданні шестимісячного строку для примирення. 23 травня 2019 р. ухвалою суду подружжю наданий строк для примирення до 20 листопада 2019 р., провадження у справі зупинене. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року провадження відновлене та призначене підготовче судове засідання на 03 грудня 2019 р. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. При цьому позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач заперечував проти задоволення позову, просив повторно надати термін для примирення. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 р. підготовче провадження закрите та призначений судовий розгляд справи. У судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з`явилися, свою позицію щодо позову висловили у раніше поданих письмових заявах, а тому суд розглянув справу без їх участі. З письмових матеріалів встановлено, що 18 вересня 1998 р. між сторонами Відділом реєстрації одружень м.Миколаїв зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спірне питання регулюється ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з`ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя разом не проживає, шлюбні відносини припинені. У наданий судом максимальний строк для примирення сторони подружні стосунки не відновили, за такого суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18 січня 2004 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Бузькою сільською радою Вознесенського району Миколаївської області. Від даного шлюбу мають п'ятьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], Катерину, [INFO], Стаса, [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Спору щодо місця проживання дітей немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. Ухвалою суду від 26 січня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. 07 березня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з'явилися, у письмових заявах просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб, посилаючись на небажання зберегти сім'ю. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню з наступних підстав. Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, зясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. У засіданні встановлено, що сторони з 16.01.2004 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають п'ятьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], Катерину, [INFO], Стаса, [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують подружніх відносин. На даний час подружжя проживає окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, примирення і подальше спільне життя суперечить\~ інтересам\~ позивача.\~\~ Клопотання про надання\~ строку на примирення не заявлене. З часу подачі заяви 09.01.2018 р. пройшло більше 3 місяців, проте примирення між подружжям не сталося, а тому суд не вбачає підстав для надання строку на примирення. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що збереження сімї та подальше спільне життя подружжя за викладених обставин неможливе і суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18 січня 2011 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, понад чотири роки проживають окремо, створивши нові сім'ї. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, залишити їй прізвище, набуте у шлюбі. Сторони у судове засідання не з'явилися, у письмових заявах просили справу розглянути без їх участі та розірвати шлюб, оскільки подружні стосунки між ними понад чотири роки як не підтримуються, кожен фактично створив нову сім'ю. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без їх участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню з наступних підстав: Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу і, з'ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. У засіданні встановлено, що сторони з 18 січня 2011 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують подружніх відносин. На даний час подружжя проживає окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, що, крім їхніх заяв, підтверджується довідкою виконкому Богданівської сільської ради Доманівського району від 28.04.2016 р. за № 541. Сторони не бажають зберегти сім'ю, у зв'язку з чим суд, зважаючи і на тривалість не підтримання шлюбних стосунків, не вбачає підстав для надання строку на примирення. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше спільне життя подружжя за викладених обставин неможливе і суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 19 вересня 2009 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Одеської області. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Причиною розпаду сім'ї є подружня зрада чоловіка на протязі останніх трьох років. З вересня місяця 2018 р. проживають окремо. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивачка вважає за таких обставин неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 19 вересня 2009 р. між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Одеської області зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з'ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя разом не проживає, шлюбні відносини припинені, з вересня місяця 2018 р. проживають окремо. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, відповідачем визнані безумовно, як вбачається з його письмової заяви. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову судом не встановлені. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачене ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 20 квітня 1991 р. вони уклали шлюб,\~ який був зареєстрований відділом ЗАГС Доманівського райвиконкому Миколаївської області.\~ Від даного шлюбу\~ мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Спору щодо місця проживання дитини\~ немає. У судове засідання сторони не зявились, надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач [PERSON] позов підтримала, відповідач [PERSON] просив про розірвання шлюбу. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без їх участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню з наступних підстав: Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України. Згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу і, зясувавши\~ фактичні відносини\~ сторін, постановляє рішення. У засіданні встановлено, що сторони з 20 квітня 1991 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують подружніх відносин. На даний час подружжя проживає окремо, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони не бажають зберегти сімю, у звязку з чим суд не вбачає підстав для надання строку на примирення. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що збереження сімї та подальше спільне життя подружжя за викладених обставин неможливе і суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 20 листопада 2004 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, з вересня 2017 р. проживають окремо. Спору щодо місця проживання дітей немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 20 листопада 2004 р. між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з'ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя разом не проживає, шлюбні відносини припинені з вересня 2017 р. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, відповідачем визнані безумовно, як вбачається з його письмової заяви. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову судом не встановлені. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачене ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 21 квітня 2015 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим: з різних причин та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо. Спору щодо місця проживання дитини немає. Позивачка вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 21 квітня 2015 р. між сторонами Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Спірне питання регулюється ст. ст. 110,112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, зясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя разом не проживає на протязі двох років, шлюбні відносини припинені, проживають окремо. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, відповідачем визнані безумовно, як вбачається з його письмової заяви. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову судом не встановлені. Тривалість непідтримання шлюбних стосунків свідчить про відсутність підстав для надання строку на примирення. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачене ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 22 вересня 1984 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Фрунзенською сільською радою Доманівського району Миколаївської області. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, подружжя проживає окремо. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин, відсутність спільного побуту. Відповідач не бажає розірвати шлюб через органи РАГС, тому позивач просить розірвати шлюб за рішенням суду. Сторони у судове засідання не з'явилися, у письмових заявах просили справу розглянути без їх участі та розірвати шлюб, оскільки подружні стосунки між ними не підтримуються, кожен проживає окремо. Позивачка [PERSON] у письмовій заяві просила залишити їй набуте у шлюбі прізвище, вважає за неможливе примирення з чоловіком. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без участі позивача та відповідача. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню з наступних підстав: Спірне питання регулюється ст.ст.110, 112 Сімейного Кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу і, зясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Сторони перебувають у шлюбі. Подружні стосунки між ними припинені, подружжя проживає окремо. Сторони не бажають зберегти сімю, у звязку з чим суд, зважаючи на тривалість не підтримання шлюбних стосунків, відсутність неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для надання строку на примирення. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що збереження сімї та подальше спільне життя подружжя за викладених обставин неможливе і суперечить інтересам сторін, що є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 22 жовтня 1994 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Врадіївським відділом РАГС Миколаївської області. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Через несумісність характерів та різні погляди на життя вони фактично припинили шлюбні відносини та з вересня 2019 р. проживають окремо. Спору щодо місця проживання дитини та щодо поділу майна немає. Позивач вважає за неможливе збереження шлюбу та просить його розірвати. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 22 жовтня 1994 р. між сторонами Врадіївським відділом РАГС Миколаївської області зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спірне питання регулюється ст.ст.110, 112 Сімейного кодексу України, згідно яких суд розглядає позов одного з членів подружжя про розірвання шлюбу, з`ясувавши фактичні відносини сторін, постановляє рішення. Подружжя разом не проживає, шлюбні відносини припинені. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливість їх відновлення відповідачем визнані безумовно, як вбачається з його письмової заяви. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову судом не встановлені. Небажання сторін зберегти шлюб свідчить про відсутність підстав для надання строку на примирення. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачене ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 коп.

Outcome: approved