Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на житловий будинок з по господарськими будівлями та спорудами. В позовній заяві вказала, що 06 березня 2003 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі. Позивач сплатив відповідачеві грошові кошти, відповідач передав зазначене майно. Втім, як з'ясувалося, формально права власності позивач не набув, оскільки договір купівлі-продажу не має нотаріального посвідчення. На підставі викладеного просила визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати право власності на вищевказане майно. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без іхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу № НГР-539 від 06.03.2002 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку ( загальною площею - 63,6 кв.м, житловою площею - 44,5 кв.м.), «Е» - погребу з шийкою, «б» - прибудови до сараю, «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Г» - убиральні, «Д» - сараю, №1 - колодязю питного 1/2 ч, № 2 - водогону, №3- огорожі, №4 - воріт (а.с. 16). Даний житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями належав продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Гребінківською державною нотаріальною конторою від 18.03.2000 р. № 293, зареєстрованого в Лубенському БТІ в р.к. 3 р. № 3. Вказаний вище договір купівлі-продажу оформили на Українській універсальній біржі, згідно із Законом України «Про товарну біржу». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 15). Відповідач [PERSON] як її дочка є спадкоємцем першої черги (а.с. 13а-14). Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Усі істотні умови, що притаманні договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] виконали: продавець передала у власність житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, а [PERSON], в свою чергу, сплатила обумовлену у договорі суму 4000 грн. (чотири тисячі гривень). З того часу позивач володіє і користується житловим будинком з допоміжними господарськими будівлями, утримує його в належному стані, а тому, вважає, що угода фактично відбулася. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права.

Outcome: approved