Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в жовтні 2005 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] .. За період перебування в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки їхнє сімейне життя не склалося, то шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10.12.2010 року серії [NUMBER] , яке видано відділом ДРАЦС Бершадського районного управління юстиції. Після розірвання шлюбу, домовленості між сторонами про участь відповідача в утриманні та вихованні їхнього сина досягнуто не було, коштів на утримання дитини він не надавав, в зв`язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Відповідно до рішення Бершадського районного суду від 30.09.2014 року з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ніяким чином не дбає про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами свого сина [PERSON] , його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку батька дитини. Син знаходиться на повному утриманні позивачки. Зокрема, згідно рішення Бершадського районного суду відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте після рішення суду відповідач деякий час сплачував аліменти, однак, такі аліменти сплачувались не із повному обсязі та не регулярно. А починаючи з вересня 2019 року аліменти не сплачуються взагалі. Сума заборгованості на даний час складає більше 59190 грн.. Відповідач на даний час проживає в Росії, він має нову сім`ю. На протязі останніх 11 років із сином він не спілкувався взагалі ні листуванням, ні по телефону ні через мережу інтернет, що свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виховання та утримання свого сина. У зв`язку з тим, що відповідач, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивачка змушена звернутися з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно їхнього неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Служба у справах дітей Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області - Гронська О.А., в судове засідання не явилася, надала заяву про визнання позовних вимог, просила слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в жовтні 2005 року сторони уклали шлюб в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Оскільки сімейне життя сторін не склалося, шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10.12.2010 року серії [NUMBER] , яке видано відділом ДРАЦС Бершадського районного управління юстиції Вінницької області. Після розпаду сім`ї син залишився проживати з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується довідкою виданою Бершадською міською радою Гайсинського району Вінницької області № 162 від 26.03.2021 року. Судом встановлено, що з часу припинення проживання однією сім`єю, відповідач перестав цікавитися життям дитини та її з позивачкою матеріальним становищем. Відповідно до рішення Бершадського районного суду від 30.09.2014 року з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Встановлено, що відповідач деякий час сплачував аліменти на утримання сина, однак такі аліменти сплачувались не із повному обсязі та не регулярно. А починаючи з вересня 2019 року аліменти не сплачуються взагалі. Сума заборгованості на даний час складає більше 59190 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 54486749. Відповідач, як батько неповнолітнього сина, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує її за місцем постійного проживання, не цікавиться станом здоров`я, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не приймає участі в придбанні необхідного для дитини одягу, взагалі не спілкується і не цікавиться сином, її життям та розвитком. Згідно висновку органу опіки та піклування Бершадської міської ради від 13.12.2021 року за № 01-18/4669, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] не належно виконує батьківські обов`язки. Він не займається вихованням сина, не піклується про стан здоров`я дитина, яка має захворювання, перенесла ряд оперативних втручань, не забезпечує сина усім необхідним для його зростання та розвитку, не турбується про утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти. Неповнолітній [PERSON] постійно виховується та проживає разом з матір`ю [PERSON] в її власному будинку. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Житлово-побутові умови дитини дуже гарні та повністю задовольняють її потреби та інтереси. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Дослідивши усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно його неповнолітнього сина. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 164 ч.1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст.164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до життя сина, її здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина [PERSON] , не приймається будь-яких дій щодо спілкування із дитиною. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. ВС в постанові від 24.10.2018 по справі № 761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачкою надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, його свідому винну поведінку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

Outcome: approved