Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 07 серпня 2010 року між нею та відповідачем, [PERSON], у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області за актовим записом №533; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]»; місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], залишити з матір'ю; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що 07 серпня 2010 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ у Полтавській області між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб за актовим записом №533. Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом останніх двох років стосунки з чоловіком почали погіршуватись, тривалий час подружжя не може знайти порозуміння з більшості питань, у зв'язку із чим почуття любові та поваги між ними втрачено. За таких обставин подружжя прийшло до висновку про неможливість подальшого збереження шлюбу. Майнових претензій один до одного сторони не мають. Строк на примирення позивач просить не надавати. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її представник [PERSON] надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без участі сторони позивача та зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає. За таких обставин суд вважає розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи. Суд, враховуючи думку учасників справи, вивчивши та проаналізувавши представлені докази по справі, вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 07 серпня 2010 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №533, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 01 липня 2011 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області. В судовому засіданні встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує, веде окремі бюджети. Збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача, вона не має наміру поновлювати сімейні стосунки. Спір про поділ майна відсутній. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають; оскільки збереження шлюбу суперечить, зокрема, інтересам позивача; приймаючи до уваги думку відповідача, який позовні вимоги визнав, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище «[PERSON]». Оскільки частиною 1 статті 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, та враховуючи ту обставину, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку про визначення місця проживання дитини - доньки [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] Статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 Цивільно-процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON], з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved