Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Першої криворізької державної нотаріальної контори про припинення (зняття) обтяження з нерухомого майна. Обґрунтовує свою позовну заяву наступним: позивач [PERSON] у 1996 році на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 04.11.1996 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3889, придбала двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності в реєстровій книзі 1 доп. П. сторінка 117, запис 500. На сьогоднішній час, при перевірці у нотаріуса вказаного нерухомого майна позивач дізналася, що існує обтяження у формі арешту нерухомого майна, хоча у вищевказаному договорі купівлі-продажу квартири зазначено: «цей договір посвідчено, [PERSON] , державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори», а також зазначено: «належність гр. [PERSON] квартири, яка відчужується, перевірена», а сама продавець, тобто [PERSON] , «свідчить, що вищевказана квартира до цього договору нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під арештом /забороною/ не перебуває». Позивач не виключає, що продавець [PERSON] під час оформлення угоди могла і не знати що на цю квартиру раніше, ще до переходу їй у власність, був накладений арешт, наявність якого пропустили під час оформлення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] у 1996 році у Першій криворізький нотаріальній конторі. Просить суд винести рішення, яким зняти арешт з нерухомого майна, зареєстрований 01.11.2006 року за № 3981498 реєстратором - Перша криворізька державна нотаріальна контора, а саме з двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі ухвали Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.1995 року, власником якої на теперішній час є [PERSON] [INFO] , ІПН [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 14.09.1995 року Центрально-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій просить суд розглядати справу за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Представника відповідача першої Криворізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача, заперечень та відзив на позов не подавали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Позивач [PERSON] у 1996 році на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 04.11.1996 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3889, придбала двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності в реєстровій книзі 1 доп. П. сторінка 117, запис 500. На сьогоднішній час, при перевірці у нотаріуса вказаного нерухомого майна позивач дізналася, що існує обтяження у формі арешту нерухомого майна. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 23.07.2021 р. вбачається наступне: арешт нерухомого майна зареєстровано 01.11.2006 року за № 3981498 першою криворізькою нотаріальною конторою на підставі ухвали 2101.23.08.1995 року Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, власник [PERSON] , архівний запис № 5699-106 від 28.08.1995 року (27/101). Згідно відповіді КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» з архівної справи зазначено, у 1993 році відбулася приватизація вищезазначеної квартири, у 1994 році зазначена квартира, шляхом укладення договору купівлі-продажу, перейшла у власність іншої особи, у 1995 році за рішенням суду квартира повернулася у власність попереднього власника, у 1996 році в порядку спадкування квартира перейшла у власність іншої фізичної особи, у 1996 році на підставі договору купівлі-продажу власником квартири стала [PERSON] , право власності на ім`я якої, станом на 31.12.2012 року, зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ ДОР». Згідно копії рішення Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 20.10.1995 року по справі № 2-334, було постановлено: визнати договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ., між [PERSON] та [PERSON] , узгоджений нотаріусом Першої криворізької нотаріальної контори 14.05.1994 за реєстровим номером 3-2220 - недійсним. Рішення не було оскаржено, не було скасовано, набрало законної сили 31.10.1995 року. Згідно копії ухвали Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу від 23.08.1995 року, саме в рамках цієї цивільної справи . було накладено арешт на вищезазначену двокімнатну квартиру. Частиною 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до чч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. В п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, тому наявність арешту на майно, власником якого на законних підставах є позивач, є перешкодою для реалізації нею усіх прав власника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач також ставить перед судом питання щодо стягнення сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial