Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що вказана квартира належить на праві власності їй, відповідачу [PERSON] і третій особі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 липня 2006 року, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради. Право власності на квартиру набуто на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ідеальна частка кожного із співвласників в квартирі складає по 1/3 частині квартири. Позивач зазначила, що в квартирі вона зареєстрована і проживає сама і самостійно підтримує її в належному стані. Відповідач в квартирі не зареєстрований, не проживає тривалий час і не зацікавлений в ній. Відповідач має інше житло, а тому виплата грошової компенсації не завдасть йому шкоди. Просила заявлені позовні вимоги задовільнити. В підготовче судове засідання позивачка та її представник адвокат Жарова -Тітарьова Л.М. не прибули, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в підготовче судове засідання не прибув, надіслав до суду засобами поштового зв`язку заяву, в якій просив провести розгляд і винести рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до нього про припинення права на частку у спільному майні за його відсутністю. Позов визнав у повному обсязі і викладені в позові обставини підтвердив. Також підтвердив, що в період розгляду справи в суді, отримав від позивачки [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. за належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Третя особа [PERSON] , в підготовче судове засідання не прибула, засобами поштового зв`язку надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю; позовну заяву [PERSON] підтримала і просила задовільнити; викладені в позовній заяві обставини підтвердила. Ухвалою суду від 05.07.2019 року провадження у справі було відкрито, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, суд встановив, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вважає що необхідно ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.07.2006 року Управлінням комунального майна та приватизації ХМР за р. № 6608. ( а. с. 5) Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 370 ЦК України, частки всіх учасників у праві спільної сумісної власності в результаті приватизації є рівними, тому ідеальна частка кожного із співвласників в квартирі складає по 1/3 частині квартири, що не спростовується сторонами. Позивачка [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі за адресою [ADDRESS] . ( а. с. 17) Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не зареєстрований, його місце проживання з 26.11.2018 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . ( а. с. 31) Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позов у повному обсязі і підтвердив викладені в ньому обставини, а саме що позивачка в квартирі [ADDRESS] тривалий час фактично проживає сама і самостійно підтримує квартиру в належному стані. Відповідач тривалий час не проживає в квартирі, не приймає участь в утриманні та оплаті квартири, не зацікавлений в ній. Крім того, шляхом направлення письмових заяв, відповідач підтвердив, що в період розгляду справи в суді, отримав від позивачки грошову компенсацію у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. за належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Претензій до позивачки відповідач не має. ( а. с. 45, 172) Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А тому вищевказані обставини, які викладені позивачем [PERSON] і визнані відповідачем [PERSON] , не підлягають доказуванню. У суду не має підстав для сумніву у достовірності обставин, викладених позивачем та добровільності їх визнання відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями , пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Частка відповідача [PERSON] є незначною, квартира не призначена для користування двома і більше сім`ями та є неподільною відповідно до ст. 183 ЦК України. Відповідач в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає. Він зареєстрований і постійно мешкає за адресою [ADDRESS] , отже має у користуванні інше житло. Спірна квартира для проживання йому не потрібна, а тому виплата грошової компенсації у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. за належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] не завдала йому шкоди. Дану обставину відповідач визнав. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Зі змісту цієї норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України встановлено, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. При вирішенні питання про те, що припинення права власності відповідача на 1/3 частину спірної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласника, суд виходить із сукупності встановлених обставин, а саме те, що відповідач з 2018 року зареєстрований і має право користування в будинку за адресою [ADDRESS] , протягом всього часу розгляду справи, у тому числі в своїх заявах, висловлював наміри про продаж належної йому частки в спірній квартирі, оскільки квартира для проживання йому не потрібна. В подальшому письмово підтвердив, що отримав від позивачки грошову компенсацію у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. за належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , припинення права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , та визнання за позивачкою [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаної квартири. На підставі викладеного та

Outcome: approved