Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2018 на користь [PERSON] було стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 56 699,68 грн., без урахування прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів та середній заробіток за весь час затримки у розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 по 20.11.2018 у розмірі 18 273,19 грн. На момент звільнення та на момент винесення рішення заборгованість із заробітної плати виплачена не була, а зазначене рішення остаточно було виконано тільки 22.03.2019. Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.11.2018 по 22.03.2019, та судові витрати. Ухвалою судді від 12.04.2019 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку спрощеного позовного провадження. 03.05.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, надав довідку про виплачену заробітну плату 22.03.2019 та свій розрахунок суми середнього заробітку. У судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність представника, позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2018 позов [PERSON] до ПАТ «Запоріжжяобленерго» задоволено, стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» нараховану але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2018 по 20.11.2018 у розмірі 74972,87 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. Середньоденний заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку, складає 493,87 грн. Зазначені обставини встановлені судовим рішенням та в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до довідки про виплачену заробітну плату 22.03.2019 позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі в повному обсязі. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середньої заробітної плати за період з 21.11.2018 по 21.03.2019. Оскільки заробітна плата виплачена 22.03.2019, тобто припинено порушення, то останнім днем порушення буде вважатися 21.03.2019. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 40991,21 гривень з розрахунку: 83 робочих днів з 21.11.2018 по 21.03.2019 х 493,87 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, сума, яка підлягає стягненню, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання суми податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присуджується за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved