Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що 17 листопада 2015 року вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS]. Пізніше позивачу стало відомо, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з моменту укладення договору і до теперішнього часу у вищезгаданій квартирі не проживає, особисті речі відповідача в даній квартирі також відсутні. Реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу, заважає останній вільно користуватися наданими їй правами власника, в тому числі отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене та вимоги ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, позивач просить суд заявлені нею вимоги задовольнити та позбавити відповідача права користування квартирою № 13 в будинку № 5 по провулку Батюка у м. Словянськ Донецької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій наполягала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 4224, позивач [PERSON] купила у [PERSON] квартиру № 13, що розташована у житловому будинку № 5 по провулку Батюка у місті Словянськ Донецької області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47805083 від 17 листопада 2015 року власником квартири № 13, що розташована у житловому будинку № 5 по провулку Батюка у місті Словянськ Донецької області є [PERSON]. З картки реєстрації особи та паспорту громадянина України ВТ 213883, виданого Словянським МВ ГУДМС України в Донецькій області 15 жовтня 2016 року вбачається, що місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [INFO]. Натомість з акту комітету суспільного територіального самоврядування громадян мікрорайону ЖЕУ-3, підписаного керівником комітету мікрорайону ЖЕУ-3 [PERSON], а також сусідами-свідками [PERSON], паспорт серії ВА № 441103, виданий Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 28 серпня 1996 року, та [PERSON], паспорт серії ВА № 190219, виданий Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 16 лютого 1996 року, слідує, що відповідач по справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2015 року по теперішній час. Особисті речі відповідача у вказаній квартирі відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сімї позивача [PERSON] Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є ані власником зазначеного будинку, ані членом сімї позивача [PERSON] власника зазначеної квартири, а тому не має права користуватися вказаним житлом, в звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved