Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником земельної ділянки площею 9,5270 га за кадастровим номером: [NUMBER] та площею 4,1463 га за кадастровим номером: [NUMBER] , в порядку спадкування. Право на вказані земельні ділянки відповідачем оспорюється шляхом звернення до правоохоронних органів та суду. Оскільки вказані земельні ділянки набуті позивачем правомірно, [PERSON] просить суд: зобов`язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером: [NUMBER] та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером: [NUMBER] площею 4,1463 га, які знаходяться в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року провадження усправі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті. 30 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відпоівдача, яким ним заперечувалось проти задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 30 травня 2019 року, було відмовлено представнику позивача у витребуванні доказів. В судове засідання представники сторін та третьої особи не прибули. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені завчасно та належним чином. Наведені обставини не перешкоджають розгляду справи та суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за матеріалами цивільної справи, на підставі доказів наданих сторонами в обгрунтування позовних вимог та заперечень. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу та способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: припинення дій, які порушують право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інше. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. Аналіз наведених правових норм свідчить, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В свою чергу, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом за результатами досліджених доказів наданих сторонами встановлено, що позивач на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом серії НМЕ 434484 та серії НМЕ 434483 виданих 28.08.2017 року є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером: [NUMBER] та за кадастровим номером: [NUMBER] площею 4,1463 га, які знаходяться в межах території Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області. Право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується також витягами від 28.08.2017 року за № 95588175 та за № 95595584. Вказане право оспорюється відповідачем шляхом звернення до прокуратури та суду, що не заперечується сторонами. Будь яких інших обставин, які свідчать про не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача або інші факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним свого права щодо користування майном\~судом не встановлено та матеріали цивільної справи не містять. При цьому, сам по собі факт оспорювання відповідачем права власності позивача на земельну ділянку або її частини шляхом звернень до прокуратури або суду не породжує перешкод у користуванні майном та не може слугувати підставою відповідного позову про усунення таких перешкод. В такому випадку, за логікою позовних вимог захист прав позивача полягає в забороні відповідачу оспорювати його право власності в будь-який спосіб незаборонений законом, що є неприпустимим. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення відповідачем перешкод в користуванні майном або можливість порушення такого права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд зазначає, що заявлені судові витрати сторін складають розмір сплаченого судового збору позивачем за позовні вимоги немайнового характеру в розмірі 704,80 грн., які покладаються на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed