Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що за життя мати [PERSON] подарувала позивачці житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому з 2007 року проживає брат останньої [PERSON] з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] без правовстановлюючих документів на будинок та дозволу позивача. На неодноразові прохання позивача залишити будинок та знятись з реєстрації, оскільки вони ніякого відношення до нього не мають, відповідачі не реагують, не сплачують орендну плату за користування належному позивачу будинку, відповідач відмовляється укладати договір оренди домоволодіння, зловживає алкоголем, тому позивач просив усунути перешкоди зі сторони [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо безперешкодного володіння, користування, вільного доступу [PERSON] до житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві особистої приватної власності; визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований в [ADDRESS], шляхом зняття їх з реєстрації та стягнути судові витрати. 22 грудня 2017 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 13 лютого 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 26 березня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач та її представники [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги та пояснили, що [PERSON] доглядала за матір'ю, яка в подальшому заповіла їй будинок, а земельну ділянку заповіла на трьох дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній переоформив землю на себе та хоче забрати ще будинок, погрожуючи, тому позивачка не може на власний розсуд розпоряджатись майном і в судовому порядку просить усунути перешкоди зі сторони відповідачів. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю з підстав, зазначених у запереченнях на позов, зазначивши, що протягом більше десяти років проживання в будинку відповідач утримував його в бездоганному стані, проводив необхідні поточні ремонтні роботи, ніс витрати по облаштуванню побуту, сплачував комунальні послуги та інші витрати пов'язані з проживанням в приміщенні, позивачу перешкод в користуванні спірним будинком ніхто не чинить, іншого житла відповідач не має. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що в спірний будинок до батька приїжджає на вихідних, а мати іноді приходить, але постійно не проживає, позивачку [PERSON] помилково не впізнала, тому зробила зауваження, щоб через двір не ходила, щодо усунення перешкод позивачка особисто не зверталась. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являючись соціальним працівником доглядала за матір'ю позивачки, яка була в той час за кордоном, а зараз позивачка проживає в будинку [ADDRESS], а її брат в будинку [ADDRESS], і зі слів позивачки відомо, що її брат чинить перешкоди в користуванні будинком, який дістався у спадок від матері, не відчиняє двері та конфліктує з нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що будучи до 2006 року сільським головою в с. Дерев'яна, бачив, що в спірному будинку проживає відповідач [PERSON], оскільки він його будував, інших відповідачів бачить в будинку рідко, позивачка доглядала за матір'ю, близько 6 років живе в будинку [ADDRESS], будувати спірний будинок відповідачу не допомагала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить на праві приватної власності будинок за адресою: [ADDRESS], підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер:4886, виданий 26.11.2013 року, видавник: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. Згідно довідки виданої виконкомом Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області за вих.№297 від 10.11.2017 року, в домогосподарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 2007 року по даний час проживає її брат, [PERSON]. Довідкою виданою виконкомом Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області за вих.№298 від 10.11.2017 року, про те, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та займає житлову площу 25,3 кв.м., є власником особового рахунку [NUMBER], та має родину з чотирьох осіб: чоловіка [PERSON], брата [PERSON], невістки [PERSON] та племінниці [PERSON], які зареєстровані за даною адресою та проживають. Згідно висновку по заяві [PERSON] від 05.12.2017 року затвердженим Начальником Обухівського ВП ГУ НП в Київській області В.А. Кришталь, встановлено, що 15.11.2017 року з письмовою заявою звернулась [PERSON], про те, що на протязі тривалого часу брат заявниці [PERSON] не виселяється з її будинку за адресою: [ADDRESS], під час проведення перевірки неодноразово здійснювались виїзди за вищевказаною адресою з метою опитування [PERSON] та встановлення всіх обставин події, однак двері даного будинку жодного разу не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідав, тому встановити місце перебування [PERSON] та опитати не представилось можливим, перевірку по матеріалах закінчено та рекомендовано звернутись до суду для вирішення цивільно-правових відносин. З відповіді начальника Обухівського ВП ГУ НП в Київській області В.А. Кришталь від 06.12.2017 року вбачається, що [PERSON] рекомендовано звернутися до суду в якості позивача. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Під час судового розгляду об'єктивно підтвердився лише один випадок вчинення відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні позивачем своїм власним будинком, який полягав у відмові восени 2017 року у задоволенні її пропозиції про вселення у житловий будинок, висуненні додаткових умов для такого вселення - оплати послуг за теплопостачання, що узгоджується із поясненнями сторін та показами свідків. Вчинення будь-яких інших дій та будь-якими іншими особами щодо перешкоджання позивачеві у користуванні належним їй майном судом не встановлено. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON], чинить їй перешкоди в користуванні її власністю, проживаючи та будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою. Поряд із тим, інші відповідачі [PERSON] та [PERSON], як встановлено під час судового розгляду, є зареєстрованими в спірному будинку, але не чинять перешкоди в користуванні власністю позивача, оскільки мають інше місце проживання. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача як власника житлового будинку з боку відповідача [PERSON], який усно вчинив перешкоди позивачеві у користуванні власністю, тому є підстави для судового захисту таких порушених прав у судовому порядку. Однак обраний позовом спосіб захисту прав та законних інтересів позивача суд вважає необґрунтованим. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення як співвласника квартири. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні зареєстровані з 2007 року, що підтверджується довідкою, тому мають передбачене законом право користування ним, позбавити якого можливо лише із передбачених законом підстав. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад один рік не доводився, будь-яких доказів на підтвердження існування таких обставин суду не подавалось, на відповідну норму права позивач не посилався. Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Позовних вимог про виселення у цій справі не пред'являлось, сервітут за участю сторін не встановлювався, порушень права розпорядження власністю не виявлено, тому посилання позову на ст.ст. 150,157 ЖК України, ст.403 ЦК України суд вважає безпідставним. Достатніх правових і фактичних підстав для позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням судом не встановлено, а правове обґрунтування позову в цій частині суд вважає неспроможним. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин, суд вважає, що слід обрати інший належний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача, який ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права, а саме слід зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні власністю [PERSON], а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов загалом грунтуєтсья на законі і є частково обґрунтованим, тому підлягає частковому задоволенню шляхом обрання належного способу захисту прав та інтересів позивача у передбачений законом спосіб. Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial