Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради, [PERSON] про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] та визнання права власності на 19/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], що зареєстровані за [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] народилася [INFO] і в її свідоцтві про народження батьком записаний [PERSON], який помер [INFO], а матір'ю [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] і [PERSON] на праві власності належало по 19/300 частин домоволодіння по [ADDRESS]. [PERSON] поховала своїх померлих батьків, є їхнім спадкоємцем, прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON], при цьому оформити спадщину змогла лише після своєї матері, а отримати свідоцтво про право на спадщину після батька не змогла по тій причині, що її син [PERSON], відповідач по справі забрав необхідні правоустановчі документи, а Уманський відділ житлового господарства не мав змоги видати [PERSON] дублікат свідоцтва про право власності на померлого. Ці обставини встановлені в рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2008 року, яке набрало законної сили та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2008 року, але ці судові рішення відповідачем [PERSON] виконані не були. Позивач вважає, що додатковим підтвердженням факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті її батька [PERSON] є другий примірник заяви [PERSON] про прийняття спадщини після [PERSON] від 11 липня 1999 року, а також запит, вчинений завідуючим Уманської міської державної нотаріальної контори Копиловим В.І. вих. 1276/2-14 від __жовтня 2007 року, в якому зазначено про витребування документів, які необхідні для оформлення спадщини після смерті [PERSON] його донькою [PERSON], оскільки, такі запити нотаріусами видаються лише у тому разі, якщо особа звернулася із заявою про прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] померла, не отримавши свідоцтва про право на спадкове майно за законом після смерті батька. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт на ім'я [PERSON]. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 2012 року, але оформити право власності змогла лише на частину нерухомого майна по [ADDRESS]. На час смерті [PERSON], за ним було зареєстровано 19/300 частин житлового будинку [ADDRESS], його спадкоємцем за законом є [PERSON], до цього часу права на спадкове майно, після смерті [PERSON], ніким не оформлені, а в разі неприйняття спадкоємцями спадщини після померлого, лише громада міста набуває права звернутися за оформленням відумерлої спадщини на користь громади міста, тому громада міста Умань в особі Уманської міської ради є належним відповідачем в цьому спорі. Натомість, [PERSON] помилково вважає себе особою, яка мала право спадкувати після смерті його діда [PERSON] На підставі викладеного позивач [PERSON] вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач та її представники позов з урахуванням змінених позовних вимог підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з'явився, але направив листа, в якому просив розглянути справу за відсутності представника та вирішити спір у відповідності до закону. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вказавши, що він разом з [PERSON] та [PERSON] приймав участь в приватизації частини житлового будинку по [ADDRESS] та є єдиним спадкоємцем майна його діда [PERSON], у зв'язку з тим, що на момент смерті діда та довгий час перед цим він проживав з дідом, продовжує проживати на даний час за тією ж адресою, фактично вступив у спадкування за дідом, що доказується копією сторінок будинкової книги. Зазначає, що коли його мати [PERSON] зверталася за оформленням свідоцтва про спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], то їй було відмовлено. В зв'язку з тим, що [PERSON] помер в 1999 році, тому відповідно до ЦК УРСР спадщина повинна бути оформленою до березня 2000 року і саме з цієї дати слід рахувати строки позовної давності для звернення з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], [PERSON] помер [INFO], померлих батьків поховала [PERSON] Після смерті своєї матері [PERSON] жила разом з батьком в житловому будинку по [ADDRESS], так як останній потребував догляду, хоча і не змінювала місце реєстрації, оскільки батько і вона були зареєстровані в одному населеному пункті. За життя [PERSON] не залишив заповіту, а єдиним спадкоємцем за законом є його донька [PERSON] [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] змогла оформити спадкові права та отримала свідоцтво про право власності на 19/300 частин домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], які належали [PERSON] 11 липня 1999 року [PERSON] подала до Уманської держнотконтори заяву про прийняття спадщини за своїм батьком [PERSON], але оформити спадкові права на нерухоме майно не змогла, в зв'язку з тим, що [PERSON] забрав свідоцтво про смерть, свідоцтво про право власності, довідку з БТІ та будинкову книгу. На час смерті [PERSON] належало 19/300 частин домоволодіння по [ADDRESS] та зареєстровано за ним і по цей час в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. 05 жовтня 2004 року завідувач Уманської міської нотаріальної контори Копилов В.І. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] В жовтні 2007 року завідувач Уманської міської державної нотаріальної контори направив запит за вих. №1275/2-14 начальнику відділу житлового господарства м. Умані відносно видачі [PERSON] дубліката свідоцтва про право власності на частину жилого будинку по [ADDRESS], належного померлому [INFO] [PERSON]. 03 липня 2008 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист особистих немайнових прав встановив обставини, які визнаються сторонами спору та повторному встановленню не підлягають, виніс рішення,яке набрало законної сили та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2008 року та яким зобов'язав [PERSON] надати [PERSON] документ про право власності на домоволодіння [ADDRESS] на ім'я її батька [PERSON], довідку з БТІ та будинкову книгу на домоволодіння. Відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні, що не виконав дане судове рішення. Зазначеним рішенням суду встановлені обставини, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], який на момент смерті володів 19/300 частин житлового будинку [ADDRESS]. Також, цим рішенням встановлено, що [PERSON] була позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки цьому перешкоджав відповідач [PERSON], а отримати дублікати правоустановчих документів на спадкове майно [PERSON] можливості не мала, оскільки ці документи не були втрачені чи пошкоджені, а знаходилися у [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 вересня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2921, після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] Рішенням Уманського міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2012 року, в задоволенні позову про визнання заповіту, складеного 22 серпня 2008 року [PERSON] на користь [PERSON] недійсним відмовлено. Цим же рішенням в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання права власності на 38/300 часток жилого будинку по [ADDRESS] в зв'язку з тим, що [PERSON] не надала суду відмову нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а тому позов подано передчасно. 15 вересня 2012 року позивач [PERSON] звернулася в Уманську міську державну нотаріальну контору з проханням оформити спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] на нерухоме майно, зареєстроване за [PERSON] Постановою від 18 вересня 2012 року державний нотаріус Кравчук Т.І. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю встановленого факту прийняття спадщини [PERSON] після її батька [PERSON]. 05 лютого 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до Уманського міськрайонного суду [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. 31 березня 2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину відмовлено. Це рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року, а апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На час смерті [PERSON] правовідносини щодо порядку спадкування регулювалися Цивільним кодексом УРСР (1963р.). Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч.2 ст. 529 ЦК УРСР (1963р.) онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, враховуючи, що на час смерті [PERSON] була живою його донька [PERSON], то у онука [PERSON] не виникло права спадкувати за своїм дідом [PERSON] Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном за своїм батьком, оскільки жила з ним по [ADDRESS], доглядала за ним перед його смертю та володіла 19/300 часткою житлового будинку за цією адресою, яку прийняла після смерті своєї матері [PERSON] Крім того, [PERSON] подала 11 липня 1999 року до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, на другому примірнику цієї заяви було поставлено штамп «Вхід.№767/2-14». Факт подачі [PERSON] заяви про прийняття спадщини за [PERSON] не спростовується відповідями Уманської міської державної нотаріальної контори від 05 листопада 2014 року та від 25.02.2015 року про відсутність доказів належної реєстрації заяви від імені [PERSON] у відповідних журналах та книгах, оскільки дії нотаріусів стосовно належної реєстрації заяв, заведення чи не заведення спадкових справ, їх зберігання не можуть вплинути на права спадкоємців, на яких закон покладає лише обов'язок подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Зокрема, у листі Уманської міської державної нотаріальної контори за №354/01-16 від 25.02.2015 року зазначено, що реєстри для реєстрації нотаріальних дій за 1999 рік зберігаються в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві, але заяви про прийняття спадщини та постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не реєструються. Крім того, факт звернення [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини підтверджується запитом завідувача Уманської міської державної нотаріальної контори в жовтні 2007 року за вих. №1275/2-14 до начальника відділу житлового господарства м. Умані відносно видачі [PERSON] дубліката свідоцтва про право власності на частину жилого будинку по [ADDRESS], належного померлому [INFO] [PERSON]. В тексті цього запиту, зокрема, зазначено, що дублікат правовстановчих документів необхідний для оформлення спадщини. Суд не може покладати відповідальність за належне оформлення, реєстрацію та зберігання заяви про прийняття спадщини на померлу [PERSON] та приходить до висновку, що факт прийняття [PERSON] спадщини за своїм батьком [PERSON] є доведеним. Крім того, згідно ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Доказів про те, що [PERSON], як єдина особа, що мала право спадкувати за [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, або вчинила дії, що свідчили б про це, суду не надано. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки права на спадкове майно з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] належали [PERSON], яка з поважних причин не встигла за життя отримати свідоцтво про право на спадщину, та з урахуванням того, що [PERSON] у встановленому законом порядку і строк прийняла спадщину після померлої [PERSON], проте не може надати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на підтвердження права власності [PERSON] на 19/300 частин успадкованого останньою після батька частини житлового будинку, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 19/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], які зареєстровані за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] Спір відносно визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування виник лише 18 вересня 2012 року, в зв'язку з винесенням нотаріусом постанови про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, відповідності до ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається у разі звернення особою позову до одного із кількох боржників. Враховуючи наведене та те, що відповідачем [PERSON] рішення Уманського міськрайонного суду від 03 липня 2008 року не виконано, а також наявність рішення Уманського міськрайонного суду від 11 листопада 2011 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 22 березня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за заповітом та за позовом [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, рішення Уманського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 28 травня 2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Кучер Олена Іванівна, Уманська міська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що [PERSON] строк для звернення за захистом своїх порушених прав до суду не пропущений, а тому клопотання [PERSON] про його застосування задоволенню не підлягає.

Outcome: approved