Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач- [PERSON] звернулася до суду з позовом до батьків онуки [PERSON], [PERSON], 3 особа- Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], призначення позивача опікуном, стягнення з відповідачів на її користь аліментів у твердій грошовій сумі по 1200 грн. з кожного. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] з серпня 2005 року батьки з дитиною не проживають, не виховують, матеріально не утримують, проживають в Росії, декілька разів за всі роки мати [PERSON] проїжджала побачити дитину, останній раз, коли [PERSON] переходила з дитячого садку до школи в 2011 році. Позивач зазначає, що її онука повністю позбавлена батьківського піклування, з дитиною відповідачі не спілкуються, не телефонують, її здоров'ям, розвитком, навчанням та успіхами не цікавляться, ніякої батьківської турботи не проявляють, самоусунулись від виконання батьківських обов'язків. Всі питання з виховання та утримання дитини, забезпечення гідних умов проживання та гармонійного розвитку вирішуються позивачем самостійно , без участі та підтримки з боку відповідачів, з 9- місячного віку онука проживає з бабусею, яка замінила дитині батьків, є кандидатом в опікуни. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов не подали. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, неповнолітньої [PERSON], допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. Згідно з вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Харкова 18.02.2005 року ( а.с. 17). Відповідно до акту, складеного 26.06.2018 року комісією жильців будинку [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]-позивачу, [PERSON]-відповідачу на підставі свідоцтва про право на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 14 вересня 1998 року, після зняття з реєстраційного обліку у 2005 році [PERSON], проживає постійно однією сім'єю [PERSON] разом з внучкою [PERSON], 2005 р. народження.Місце проживання батьків невідомо ( а.с. 31-35). За даними позивача [PERSON] , батько дитини [PERSON] є громадянином Росії, постійно проживає у Бєлгородській області, мати [PERSON] у серпні 2005 року виїхала в Росію, залишив матері свою дитину, має сім'ю , неповнолітню дитину. Як вбачається з довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад ( ясла -садок) №6 комбінованого типу Харківської міської ради», характеристики учениці 8 класу Харківської загальноосвітньої школи 1-Ш ступенів № 130 , [PERSON], [INFO] відвідувала дошкільний заклад з 28.05.2008 року по 06.06.2011 року, навчається в школі з вересня 2011 року, виявила себе ученицею з добрими учбовими здібностями, за кожний рік навчання нагороджена Похвальним листом, має високий ступінь навченості, бере участь у шкільних та районних олімпіадах, конкурсах. Вихованням Дарини займається бабусі-[PERSON], яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу та шкоди.Батьки протягом навчального року жодного разу не відвідали навчальний заклад, зв'язків з класним керівником не підтримують ( а.с . 37, 30). З наданих суду доказів випливає, що [PERSON] за зразкове виховання онуки та активну участь в житті шкільного колективу кожен рік нагороджувалася подяками школи ( а.с. 54-58). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги та стверджувала, що більше 40 років знає [PERSON], разом с нею працювала, отримували квартиру, проте дочку позивача після народження [PERSON] ніколи не бачила, внучка проживає з бабусею, яка створила всі належні та необхідні умови для повного і гармонійного розвитку її особистості. Суттєву допомогу у матеріальному забезпеченні приймають близькі друзі позивача, які з нею навчалися, а зараз проживають за кордоном, вони надсилають одяг, а також переказують гроші [PERSON], коли дізналися про те, що вона самостійно виховує онуку ( а.с.41-51). Позивачем додані до матеріалів справи скріншоти SMS-повідомлень від імені [PERSON] на мобільний телефон позивача, в яких відповідач в образливій, ненормативній лексиці вимагає повернути дитину. [PERSON] пояснила, що відповідач фактично просила її повернути свідоцтво про народження доньки [PERSON], оскільки народивши в Росії дитину вона мала можливість отримати держану допомогу, як при народження другої дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Статтею 12 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що своїх батьків вона не пам'ятає, тому як їх давно не бачила.Бабуся піклується про неї, її фізичний і духовний розвиток, виховує, забезпечує необхідні умови для навчання, дозвілля, проявляє участь у шкільних заходах, дотепер допомагає вчити уроки, тому вона хоче в подальшому залишитися проживати з нею. Аналогічна письмова заява була надана [PERSON] органу опіки та піклування при обговоренні питання щодо доцільності призначення позивача опікуном (а.с. 23). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з «Порядком проведення органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачів розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до висновку Департамент служб у справах дітей від 27.11.2018 року № 738, виходячи з інтересів дитини , вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. Наданими суду доказами підтверджено, що батьки [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулась від виховання та утримання доньки, не спілкувалась з нею, не бачаться, не проявляють ніякого інтересу до життя та розвитку доньки, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є доведеними і підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 166 Сімейного Кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст. 243 СК України, опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. При призначенні опікуна для малолітньої особи враховується бажання підопічного ( ч.4 ст. 63 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов'язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов'язків з причин, які неможливо з'ясувати у зв'язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866(далі - Порядок). Згідно з положеннями Порядку надання дитині статусу позбавленої батьківського піклування та взяття її на відповідний облік передує низка заходів уповноважених органів, пов'язаних із встановлених певних фактів: проведення обстеження умов перебування дитини, стану здоров'я та з'ясування обставин, за яких дитина залишилась без батьківського піклування. За змістом п. 3.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним, а також враховуються побажання самої дитини (за умови досягнення нею 10 років). При розгляді справи судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] з 9-місячного віку проживає разом з бабусею, знаходиться на її утриманні та вихованні. За актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 27.07.2018 року квартира знаходиться у задовільному стані, має всі зручності, у дитини є окреме ліжко, шафа для одягу та особистих речей, обладнано місце для навчання. Можливість виконувати заявником опікунські обов'язки підтверджена документально висновками компетентного органу, поданням Департаменту служб у справах дітей про доцільність призначення опікуном позивача та узгоджується з матеріалами справи. [PERSON] має задовільний стан здоров'я, позитивну характеристику, отримує пенсію, протипоказань для здійснення опікунства не встановлено, перебуває на обліку потенційних опікунів з 01.08.2018 року, дитина просить призначити бабусю її опікуном. Реалізація прав опікуна над неповнолітньою онукою необхідна [PERSON] для представлення інтересів дитини в адміністративних органах, лікарнях, навчальних закладах, тощо. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, враховуючи фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний та віковий фактори, особливу прихільність та любов до бабусі дитині, оцінивши пропорційно відповідні інтереси, права та свободи усіх зацікавлених осіб із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини, враховуючи думку малолітньої [PERSON], на підставі встановленого суд дійшов висновку про те, що призначення [PERSON] опікуном малолітньої онуки, яка позбавлена батьківського піклування, відповідає найкращим інтересам дитини, забезпечить захист особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітньої дитини. Не будучи законним представником дитини [PERSON], на повному утриманні якої знаходиться дитина, позбавлена права на отримання аліментів з відповідачів на утримання [PERSON], що не відповідає інтересам дитини та негативно позначиться на його майновому стані. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( стаття 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 грудня - 2027 гривень. В судовому засіданні [PERSON] просила суд стягувати аліменти у частці від заробітку, але не меншеніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Із урахуванням зазначених обставин, з [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини на користь позивача ? частину з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно з кожного. У відповідності з вимогами ст.191 Сімейного кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved