Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал» (на далі ТзОВ «Легал»), в якому просить стягнути з відповідача на її користь 196700,00 грн., а також 1967,00 грн. сплаченого судового збору. Позовна заява подана та підписана представником позивача [PERSON] В обгрунтування поданого позову покликається на те, що у вересні 2015 р. [PERSON] звернулася до ТзОВ «Легал» з приводу оформлення документів для виїзду за кордон. За оформлення документів позивач сплатила на користь відповідача 6900,00 грн. та 189800,00 грн. Однак, в подальшому сторони не дійшли згоди з приводу умов договору щодо оформлення документів та оплати за таке оформлення, а відтак відповідний договір не було укладено через неузгодженість істотних умов такого договору. Стверджує, що відповідач отримавши від позивача коштів без будь-якої правової підстави повинен їх повернути, оскільки такі набуті ним без достатніх правових підстав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, подав письмові пояснення /а.с.78-80/, та додатково пояснив, що [PERSON] не було відомо про видачу Відповідачем ваучера, а про існування такого їй стало відомо після ознайомлення із запереченням Відповідача. Також, звертає увагу на те, що між Позивачем та Відповідачем не було укладено договору на туристичне обслуговування, та [PERSON] не подала заявки на бронювання туристичних послуг, згідно з якими Відповідач міг бути зобов'язаний надати комплекс туристичних послуг, зокрема: придбання авіаквитків, оформлення візи, бронювання місця в транспорті за маршрутом, зустріч та проводи (трансфер), розміщення в готелі, страхування та надання інформаційно-консультативних послуг. Відтак, позивач критично ставиться до твердження Відповідача про те, що факт видачі ваучера підтверджує, що Позивачу було надано інформацію про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів, у тому числі строк їх оформлення, оскільки згідно п. 1.2. Інструкції ваучер - є лише підставою та гарантією для отримання туристичної послуги. У той же час, Позивач не замовляв у Відповідача жодних туристичних послуг, а тому просить суд позовні вимоги задоволити повністю. У судовому засіданні, яке було призначено на 13.12.2016 р. представник позивача [PERSON] пояснення, які були надані попереднім представником підтримав. Проси суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача Завада Т.Р. у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення щодо позовних вимог /а.с.26-28/ та додатково пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на туристичне обслуговування шляхом видання ваучера серія АА №005255 від 15.01.2016 року реєстраційний номер VA.ЛВ. 10-00001255 на ім'я [PERSON] [INFO]., паспорт [NUMBER], вид туристичних послуг Київ - Маямі - Київ). На виконання вказаного договору було надано наступні послуги: Підготовлено та подано і внаслідок чого Позивачем неміграційну візу за номером [NUMBER]; Заброньовано та оплачено авіа квитки сполученням Київ-Париж - Маямі на ім'я позивача з вильотом з м. Київ 15.01.2015 року та поверненням з м. Маямі 25.01.2016 року. Квиток: PS/ETKT 057 [NUMBER]; Заброньовано та оплачена авіа білети сполученням Львів - Мюнхен - Чикаго; Чикаго-Відень - Львів з відправленням з м. Львів 05.07.2016 року та відправленням з м. Чикаго 08.12.2016 року; Заброньовано та оплачено проживання в готелі Conrad Miami на ім'я позивача з 01.15.2015 року до 25.01.2015 року, що підтверджується листом готелю від 29.09.2016 року з приводу підтвердження бронювання проживання. Також, представник відповідача звертає увагу на те, що Позивач у Стенограмі, складеної працівником прикордонно-митної служби по справі № А208 964 079, номер акту СНІ1607000121, підтвердила, що планувала поїздку у Сполучені Штати Америки в межах туристичного туру, який організовував Відповідач. Тобто, факт видачі Ваучера Позивачу підтверджує, що йому було надано інформацію про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Також, видаючи ваучер, Відповідач в тому числі, надав інформацію з приводу оформлення документів для виїзду за кордон. Таким чином, виконав умови договору, за що отримав відповідну оплату. А тому, твердження про те, що між Відповідачем і Позивачем не виникало жодних договірних зобов'язань є помилковим. Окрім того, факт надання відповідних послуг позивачеві підтверджується також свідченнями наданими позивачем працівнику Міністерства внутрішньої безпеки США 05.07.2016 року в аеропорту міста Чикаго (№ справи: А208 964 079, Акт-сігма:7195610, Номер акту: СРІ1607000121). Зокрема у вказаних свідченнях позивача підтверджуються факти викладені вище, зокрема факт відкриття на ім'я позивача неміграційної візи за номером [NUMBER] виданої посольством США у місті Києві стосовно паспорта з номером [NUMBER]. Також підтверджується факт наявності зворотних авіа білетів через 5 місяців від дати запису вказаного інтерв'ю. Також у вказаному інтерв'ю підтверджується той факт, що у відповідності до умов договору про надання туристичних послуг було заброньовано туристичну поїздку в Флориду на 8 днів відповідно до заявки на отримання візи. З врахуванням вищевикладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд встановив, що у вересні 2015 р. [PERSON] звернулася до ТзОВ «Легал» з приводу оформлення документів для виїзду за кордон, оскільки відповідно до ліцензії серія АГ №581105 відповідач має право на зайняття туроператорською діяльністю. /а.с.48/. Так, цього ж року між [PERSON] та ТзОВ «Легал» було укладено договір на туристичне обслуговування шляхом видання ваучера серія АА №005255 від 15.01.2016 року реєстраційний номер VA.ЛВ. 10-00001255 на ім'я [PERSON] [INFO]., паспорт [NUMBER], вид туристичних послуг Київ - Маямі - Київ). /а.с.46, 98-99/. На виконання вказаного договору [PERSON] було надано наступні послуги: Підготовлено та подано до посольства Іспанії лист - звернення від 07.10.2015 р. з приводу надання візи [PERSON], [INFO]; /а.с.49, 77/; Заброньовано та оплачена авіа квитки сполученням Київ - Париж - Маямі на ім'я [PERSON] з вильотом з м. Київ 15.01.2015 року та поверненням з м. Маямі 25.01.2016 року. Квиток: PS/ETKT 057 9182217158 /а.с.45/; Заброньовано та оплачена авіа білети сполученням Львів-Мюнхен - Чикаго; Чикаго-Відень - Львів з відправленням з м. Львів 05.07.2016 рок та відправленням з м. Чикаго 08.12.2016 року /а.с.44/, що стверджується рахунком - фактурою №СФ-0147 від 16.02.2016 р. /а.с.101/; Заброньовано та оплачена проживання в готелі Conrad Miami на ім'я [PERSON] з 01.15.2015 року до 25.01.2015 року, що підтверджується листом готелю від 29.09.2016 року з приводу підтвердження бронювання проживання /а.с.43/. Як вбачається із наявних в матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордеру №26 від 16.09.2015 р. та квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 21.01.2016 р. [PERSON] було здійснено оплату на вищевказані послуги в сумі 6900,00 грн. та 189800,00 грн. /а.с.11, 12/. Про те, як стверджує представник позивача, ТзОВ «Легал» безпідставно набув суму вказаних коштів, переданих Позивачем в якості оплати за надані послуги, оскільки, жодних договірних правовідносин між Позивачем та Відповідачем не виникало. Однак, суд не погоджується із таким твердженнями з огляду на наступне. Стаття 17 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб'єкт підприємницької діяльності, який отримав ліцензію на туроператорську діяльність, має виключне право на надання послуг з оформлення документів для виїзду за межі України. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. Тобто, ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб'єкта туристичної діяльності, що надає послуги. Частиною 2 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як вбачається із Стенограми, складеної працівником прикордонно-митної служби по справі № А208 964 079, номер акту СН11607000121, [PERSON] підтвердила, що планувала поїздку у Сполучені Штати Америки в межах туристичного туру, який організовував Відповідач. Таким чином, з наведеного випливає, що позивач, безумовно, засвідчила свою волю щодо оформлення візи для виїзду за кордон, а відтак отримала у відповідача вищевказаний ваучер. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що факт видачі Ваучера [PERSON] підтверджує, що їй було надано інформацію про основні вимоги до оформлення в'їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в'їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. Також, видаючи ваучер, Відповідач надав інформацію з приводу оформлення документів для виїзду за кордон. Таким чином, ТзОВ «Лега» виконав умови договору, за що отримав відповідну оплату, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, твердження про те, що між [PERSON] та ТзОВ «Легал» не виникало жодних договірних зобов'язань є помилковим. Також суд не приймає до уваги, покликання представника позивача про те, що у наданого відповідачем Ваучера, зокрема у графі «Строки надання» у ваучері зазначено: 15.01.16-25.01.16», хоча [PERSON] у вказаний період перебувала на території України. Оскільки, як встановлено у судовому засіданні [PERSON] у зв'язку із сімейними обставинами не змогла у вказані строки виїхати за межі України, про що нею було повідомлено відповідача. У зв'язку із чим, відповідачем було організовано тур на інший період, а саме з 05.07.2016 р. по 08.12.2016 р. із наданням необхідних послуг. Окрім цього, факт надання відповідних послуг [PERSON] підтверджується також свідченнями наданими позивачем працівнику Міністерства внутрішньої безпеки США 05.07.2016 року в аеропорту міста Чикаго (№ справи: А208 964 079, Акт-сігма:7195610, Номер акту: СРІ1607000121). Зокрема у вказаних свідченнях позивача підтверджуються факти викладені вище, зокрема факт відкриття на ім'я позивача неміграційної візи за номером [NUMBER] виданої посольством США у місті Києві стосовно паспорта з номером [NUMBER]. Також підтверджується факт наявності зворотних авіа білетів через 5 місяців від дати запису вказаного інтерв'ю. Також у вказаному інтерв'ю підтверджується той факт, що у відповідності до умов договору про надання туристичних послуг було заброньовано туристичну поїздку в Флориду на 8 днів відповідно до заявки на отримання візи. Таким чином, позивач в межах договору про надання туристичних послуг шляхом видання Ваучера, отримала увесь комплекс туристичних послуг у відповідності до умов договору. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грош тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржникам виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлена статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умоЕ договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи вищенаведене, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи представником позивача не доведені ті обставини, на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Легал» про стягнення безпідставно набутих коштів слід залишити без задоволення На підставі ст.ст. 11, 15, 177, 202, 205, 207, 625, 1212 ЦК України,

Outcome: dismissed