Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети «Дніпровські вогні», про визнання дій протиправними, звільнення земельної ділянки, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, де просить: 1.«Визнати протиправними дії та бездіяльність голови Любимівської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області,вул. Центральна 86-а с. Любимівка, Вільнянського району Запорізької області 70033 .код ЄДРПОУ -25483086, [PERSON] , яка прибула 07.06.19 року на місце захоплення земельних ділянок без інженера землевпорядника для контролю складання акту самозахвата та не роз`яснила мешканцям обов`язок виконувати встановлені закони України, відповідальність осіб за самовільне захоплення земельних ділянок, не вчинила дій направлених на притягнення винних до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення землі. Визнати протиправну бездіяльність [PERSON] , яка виявила оранку [PERSON] прибережної зони не вчинила дій на зупинення самовільного використання землі оранку прибережної зони ставка не викликала наряд поліції не звернулася з заявою до правовохороних органів про самовільне захоплення землі. 2.Зобов`язати голову Любимівської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області,вул. Центральна 86-а с. Любимівка, Вільнянського району Запорізької області 70033, код ЄДРПОУ -25483086, [PERSON] не вчиняти жодних дій та рішень відносно земельних ділянок в інтересах будь яких осіб чи організацій за виключенням [PERSON] . Зобов`язати вчинити дії а саме на притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності. 3.Визнати протиправними дії [PERSON] по самовільному захопленню земельної ділянки площею 2 га. із земель запасу та резерву розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області в контурі № [NUMBER] і № [NUMBER] розміром по [ADDRESS] 200 метрів довжини та 100 метрів ширини згідно схеми села та землеустрою. 4.Зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку до первісного стану а саме у спосіб - розорану земельну ділянку закатати катками, вивезти всі завезені кучі піску, глини, соломи, тощо. 5.Визнати протиправними дії [PERSON] по самовільному захопленню земельної ділянки в кінці [ADDRESS] , тобто біля колгоспного двору позивача площею 2 га та розміром 100 метрів впродовж [ADDRESS] та 200 метрів у довжину перпендикулярно вулиці згідно схеми села та землеустрою. 6.Зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку до первісного стану, розорану земельну ділянку закатати катками, вивезти всі завезені кучі піску, глини, соломи тощо. Заборонити Гетьманській вчиняти будь які дії відносно земельної ділянки. 7.Визнати протиправними дії [PERSON] по самовільному захопленню земельної ділянки площею орієнтовано 1 га із земель резерву та запасу розташованих на території Любимівської сільради Вільнянського району Запорізької області біля ставка між селами Новотроїцьке і Грізне Вільнянського району Запорізької області. 8.Зобов`язати [PERSON] звільнити земельну ділянку та привести земельну ділянку до первісного стану а саме у спосіб- розорану земельну ділянку закатати катками, вивезти всі завезені кучі піску, глини, соломи, тощо. Заборонити вчиняти будь які дії відносно земельної ділянки. 9.Зобов`язати третю особу Вільнянське районне комунальне підприємство «Редакція газети`Дніпровські вогні» опублікувати в газеті рішення суду по справі. 10.Стягнути з відповідача сільради на користь позивача моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.». В обґрунтування позову посилається на те, що 06.06.19 \~ \~ \~ \~року позивач виявила факт самовільного захоплення відповідачами земельних ділянок які за рішенням суду та наказами геокадастру надані правом позивачеві реалізувати у спосіб визначений законом придбання земельних ділянок у власність. Позивач вважає, що діюче законодавство надає їй право звернення до суду за захистом з двох підстав, як законослухняного громадянина, що виявив злочинні дії ст.ст. 38 і 55 КонституціїУкраїни (норми якої прямої дії звернення до суду) та із захистом свого особистого порушеного майнового права за ст.16 ЦК України. Представник позивача та третя особа в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності на позові наполягає. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлені належним чином. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справу на підставі письмових доказів. що містяться в справі. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За визначенням ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Здійснивши системний аналіз вищезазначених статей суд визначає, що першочерговим питанням, яке вирішує суд при зверненні особи до суду за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права є доведення перед судом наявності цивільного (майнового або немайнового) права та належності такого права суб`єкту звернення позивачеві. Обставина встановлення наявності цивільного права за носієм права позивачем є першочерговою та ключовою, для подальшого вирішення питань порушення такого права (питання відносно фактів, обставин) та питання відновлення (захисту) порушеного права (застосування права). Встановлення відсутності зв`язку між цивільним правом, на яке посилається позивач та суб`єктом звернення (позивачем) виключає подальше встановлення обставин порушення такого права та вирішення питання відновлення (захисту) порушеного права, оскільки встановлення обставин відносно неналежного суб`єкта не відповідає меті та засадам цивільного судочинства. З обсягу доказів наданих позивачем до суду (копія пенсійного посвідчення інваліда 2 групи) не вбачається наявності цивільного права відносно земельних ділянок за позивачем. Доказів, що підтверджують наявність майнового права, на визначені у позові земельні ділянки (наявність цивільного права, обставини, що зумовлюють правові сподівання/очікування, обставини правової визначеності відносно набуття цивільних прав на визначені земельні ділянки) позивачем до суду не подано. Отже, поставлені у позові питання жодним чином не стосуються цивільних майнових прав позивача. За відсутності майнових прав у позивача на зазначені земельні ділянкию, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову. Встановлення обставин відносно об`єкта/тів цивільних правовідносин (земельних ділянок) за зверненням особи, яка не є носієм цивільного відносно об`єкта цивільним процесуальним законодавством не передбачено. Відносно вимоги про стягнення з Любимівської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За визначенням ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем до суду не подано доказів наявності заподіяної моральної шкоди, протиправності дій відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку, що не створює складу делікту (відшкодування шкоди в рамках позадоговірних зобов`язань), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у позові. Відносно вимоги до третьої особи - Вільнянського районного комунального підприємства «Редакція газети» Дніпровські вогні», суд наголошує, що ст.ст. 2, 4-5, 53, 264 ЦПК України не передбачено ухвалення судового рішення зобов`язального характеру відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed