Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного будинковолодіння, в якому зареєстрований відповідач по справі, однак з часу реєстрації у будинку без поважних причин не проживав та не з'являвся. Оскільки у позивача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються на усіх зареєстрованих у будинку осіб, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїм об'єктивних прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте подала заяву у якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON], будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час та місце судового розгляду, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні факти: Позивач [PERSON] є власником домоволодіння в [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину ВВТ № 173807,1-502/02.12.2004 року, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6892668 від 01 квітня 2005 року. Згідно виписки із будинкової книги за вказаною адресою, зокрема по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO], дата реєстрації - 17 жовтня 2006 року. Факт реєстрації відповідача за вказано адресою стверджується також довідками виконкому Скалатської міської ради Підволочиського району № 5293 від 30 червня 2016 року, та № 1285 від 01 березня 2016 року, згідно яких [PERSON], 1984 року народження, з моменту реєстрації за адресою [ADDRESS] не проживав і на даний час не проживає, місце перебування його невідоме. З актів обстеження матеріально-побутових умов від 01 березня 2016 року, 30 червня 2016 року, 09 грудня 2015 року та 24 вересня 2015 року вбачається, що [PERSON] 1984 року народження, зареєстрований в [ADDRESS], але з моменту реєстрації по даний час за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до тверджень позивача в позовній заяві відповідач не проживає в спірному житлі з 2006 року, з дати реєстрації, тобто понад один рік. З матеріалів справи судом не встановлено, що між сторонами була домовленість щодо збереження житлового приміщення за відповідачем. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, відповідач не подав суду жодного доказу на спростування позову. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній у житловому приміщенні - житловому будинку по [ADDRESS] понад встановлені законом строки без поважних причин, крім того між сторонами не було домовленості щодо збереження житлового приміщення за відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином судом встановлено, що позов в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком по [ADDRESS] Тернопільської області підлягає до задоволення. Разом з тим, в частині зняття відповідача з реєстрації позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 р. № 1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на житло є підставою для зняття відповідача з реєстрації. При цьому третя особа не відмовляла позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації. Отже, ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні. Відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили. Таким чином вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення її права, заявлена передчасно, не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial