Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, яке підтримала в судовому засіданні, та просила суд стягнути з відповідача на її користь, у відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - 243.600 гривень. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - Шаніна І.В., позовні вимоги [PERSON] не визнала, та просила суд у задоволені його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я - відмовити. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01.04.99 року по 03.09.2007 року працювала підземним лаборантом-радіометрістом в шкідливих умовах праці на дільниці технічного контролю ш. ім. Леніна ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 23.09.2013 року позивач [PERSON] звільнилася з власним бажанням, в зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами у її трудовій книжці. 04 липня 2013 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини [PERSON] було встановлено професійне захворювання: радикулопатія з вираженними статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів М54.1 Хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст. / Пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легень 1-2 ст./. ЛН 1-2 ст. За фактом професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 серпня 2013 року. За висновком МСЕК від 23.09.2013 року [PERSON] було встановлено стійку втрату професійної працездатності - 45%, з них 30% по радикулопатії та 15% по ХОЗЛ на період з 9 вересня 2013 року по 1 жовтня 2014 року. За висновком МСЕК від 23.09.2013 року [PERSON] було встановлено 3 групу інвалідності строком до 1 жовтня 2014 року . Крім того, відповідно до рекомендацій МСЕК [PERSON] потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування, ВМП. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання у позивача [PERSON] встановлено: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного лаборанта-радіометриста за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці - до 3 класу 2 ступені шкідливості / дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2010 роках /; Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до70% - 4,8 при гранично допустимій до 2,0; Важкість праці : маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг.: підіймання та переміщення /разове/ вантажів, чергуючи з іншою роботою / до 2 разів на годину / - 16 при гранично допустимій до 10; Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30 градусів понад 30градусів - 24,4/13,8 при гранично допустимій до 25/0; Нахили корпуса /вимушені, більше 30 градусів/ кількість за зміну: 272 при гранично допустимих до 100. Відповідно до п.19 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 серпня 2013 року, враховуючи роботу [PERSON], впродовж 14 років в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Разом з тим, в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 серпня 2013 року комісією одностайно встановлено значні порушення вимог ст.13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі від 07 жовтня 2013 року [PERSON] були призначені страхові виплати щомісяця в сумі 1666,36 грн. та одноразова допомога у сумі 77996 грн. Моральна шкода ВВД Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання [PERSON] не призначалась та не відшкодовувалась. В судовому засіданні також встановлено, що відповідачем - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» моральна шкода, спричинена позивачу, у зв'язку із втратою ним здоров'я, добровільно не відшкодовувалося. З пояснення представника позивача [PERSON], в судовому засіданні [PERSON] вбачається, що [PERSON] окрім фізичного болю, який супроводжує її постійно, після втрати значної частини працездатності, під час лікування, вона переживає і моральні страждання, оскільки, постійно відчуває сильний біль у поперековому та шийному відділі хребта, тягнучий біль в нозі та руці, періодичний біль і обмеження рухів в плечових суглобах , заніміння кінцівок, кашель, задишку при ході, слабкість, пітливість і такий стан не дає їй можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. [PERSON] проживає на шостому поверсі дев'ятиповерховового будинку, де часто ламається ліфт, через що в мене кожного разу виникають проблеми з проходом по сходах додому на шостий поверх, і на кожному поверсі вона змушена зупинятися, відпочивати, що викликає у неї душевні страждання. [PERSON] не може довгий час перебувати в одній позі, бо в неї часто виникають приступи кашлю, під час яких вона змушена користуватися інгалятором, через що в неї виникають проблеми при користуванні громадським транспортом, і це змушує її докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач [PERSON] має стареньку матір, яка має приватний будинок з присадибною ділянкою, де [PERSON] допомагала їй підтримувати у нормальному стані: полола бур'ян, саджала квіти, городину, але тепер в зв'язку з хворобою вже не може допомагати своїй матері поратися по господарству, оскільки їй протипоказана тяжка фізична праця, і через це в неї виникає почуття провини перед матір'ю, що спричиняє душевні страждання. Незважаючи на періодичне лікування, стан здоров'я [PERSON] не поліпшується і це призводе до моральних страждань, оскільки вона відчуває невпевненість у своєму майбутньому. [PERSON] визнана інвалідом 3 групи, ніде не працює і відчуває свою непотрібність суспільству. В зв'язку з хворобою [PERSON] багато часу проводить у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, і де під час лікування вона змушена переносити біль, приймати велику кількість ліків. Той факт, що позивач [PERSON] періодично лікується підтверджено медичними документами: витягами із висновків МСЕК, виписними епікризами лікарень. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, позивач частково втратив працездатність, в зв'язку з чим, йому була спричинена моральна шкода. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першою ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, оскільки позивач [PERSON], отримала професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна їй моральна шкода впливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, в межах позовних вимог, заявлений позивачем. Приймаючи рішення, суд керується рішенням Конституційного суду від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної пра цездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Від повідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпі лому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив: що громадянам України надано право на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповно важеного ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробниц тві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст.46 Конституції України «Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності…» Відшкодування моральної шкоди, на яке позивач має право - є одним із видів соціального захисту. На час звернення позивачки до відповідача з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, позивач [PERSON] вже не працювала у відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», бо, з 23.09.2013 року змушена була звільнитися, використавши своє право на пенсію, незважаючи на те, що за віком могла ще працювати, але за станом свого здоров'я не могла продовжувати працювати, що свідчить про підставу виникнення у неї права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача, що настала, при виконанні нею трудових обов'язків, а тому її право на відшкодування моральної шкоди, що виникло на підставі ст.23-1 КЗпП України, регламентовано вимогами ст.237-1 КЗпП України. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, та приймаючи до уваги те, що відповідач ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є винним, у виникненні у позивача [PERSON] хронічного професійного захворювання, що спричинило, як наслідок, заподіяння їй моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, визначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не відповідна заподіяній, фактично, моральній шкоді, відносно втрати 45% працездатності, та фактично відпрацьованому, в шкідливих умовах праці, періоду часу - 14 років. На думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна фактично заподіяній моральній шкоді, з урахуванням таких обставин, як фактично позбавлення позивача можливості продовження працювати, що свідчить про зміну звичного стану життя позивача [PERSON], що призвело до моральних та фізичних страждань, потребуючих постійне, періодичне лікування в амбулаторних умовах та умовах стаціонару, що несе за собою додаткові страждання, життя по за сім'єю, а таким чином, суд вважає, що на користь [PERSON] слід стягнути у відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - 20 000 гривень. Відповідно до вимог ст.ст.79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України, з відповідача «ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - слід стягнути судовий збір, в розмірі 243 гривни 60 копійок.

Outcome: partial