Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 25.09.1994 року виконкомом Кострижівської селищної ради Заставнівського району Чернівецької області. Посилається на те, що 25.09.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], які на даний час повнолітні. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалося через різні погляди на життя та частих сварок між ними. Їх сімейне життя з відповідачем стало неможливим через те, що вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали в їх сімї він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними. В звязку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.1994 року, що видно із свідоцтва про шлюб серії І-МИ №028223 від 27.11.2000 року (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які на даний час повнолітні. Причиною розпаду сімї є те, що спільне проживання сторін та шлюбні відносини між ними стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок. Між сторонами втрачено почуття поваги, любові та довіри, їх шлюб розпався та носить формальний характер. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. З копії повторного свідоцтва про зміну імені серії 1-МИ №003925 від 12.01.2010 року (а.с. 6) вбачається, що відповідач [PERSON] змінив прізвище із «Манзюк» на «Олянський», про що в книзі реєстрації зміни імені 27.11.2000 року зроблено відповідний актовий запис №456, а також внесені зміни в актовий запис про реєстрацію шлюбу сторін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved