Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона уклала шлюб з відповідачем 31 жовтня 1992 року у Харківському міському відділ реєстрації актів громадянського стану, актовий запис за № 2318. Від шлюбу народилася двоє дітей, які зараз повнолітні. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок різних поглядів на шлюб та сім`ю, постійно виникали конфлікти. Почуття поваги та любові були втрачені. Фактично шлюбні відносини припинені близько 15 років назад, і з цього часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Відповідач не вжив заходів щодо подачі спільної заяви до органів реєстрації актів цивільного стану, тому позивач вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідач не з`явився до суду, з невідомих суду причин про день та час розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судової повістки за останнім місцем реєстрації. Враховуючи вищенаведене та зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.2 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , сторони одружилися 12.03.1997 [INFO] (а.с.4). Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після одруження позивач не змінювала своє дівоче прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved