Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого вказала, що вона з 16.01.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON], [INFO]. За рішенням Димитровського міського суду 15.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], однак, починаючи з січня 2012 року, він проживає окремо та жодного з покладений законом на батьків обов'язків не виконує, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. В червні 2014 року від відповідача їй стало відомо, що той бажає виїхати на постійне місце перебування за межі країни у зв'язку із скрутним положенням на території України, але куди саме і коли виїхав - їй не відомо. За інформацією з місця роботи відповідача - відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» [PERSON] звільнений з шахти за власним бажанням 16.07.2014 року. Утриманням та вихованням дитини вона займається самостійно, син перебуває на повному її утриманні. Син [PERSON] проживає разом з нею без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Відповідач за вказаною адресою не проживає, спільного господарства з нею не веде, не цікавився про фізичний та духовний розвиток сина, його навчанням, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, його подальшої долі. Весною 2015 року вона має бажання виїхати із сином до Криму з метою оздоровлення дитини. Однак, нотаріально засвідчити на це згоду батька не є можливим, оскільки відповідач з сином та нею не спілкується, зв'язку вона з ним не має. Оскільки відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON], чим порушує його права на належний рівень життя, здоров'я, освіту, фізичний та духовний розвиток, позивач просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Позивач додала, що після розірвання шлюбу ані відповідач, ані його батьки жодного разу не спілкувалися з дитиною і не цікавилися нею, навіть, на День народження дитини, та тоді, коли син лікувався у лікарні. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином через оголошення у газеті. Представник третьої особи орану опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради Жмуренко А.А. проти возовних вимог не заперечувала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 16.01.2010 року, який було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15.11.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та судовим рішенням (а.с.13, 14). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], сторони є батьками малолітнього [PERSON] (а.с.15). Згідно за довідкою про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Димитровської міської ради 02.12.2014 року, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]; до складу її сім'ї входить син - [PERSON], [INFO], що також підтверджено актом від 02.12.2014 року, складеним квартальною дільничного комітету №8 за участю [PERSON] та [PERSON] (а.с.11, 12). За інформацією комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» дитина [PERSON], [INFO], має задовільний стан здоров'я (а.с.17). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Під час відвідування даної адреси спеціалістом служби у справах дітей Жмуренко А.А. було встановлено, що [PERSON] зі своєю родиною виїхав на постійне місце проживання до Росії, в будинку проживає [PERSON] зі своєю родиною, яка орендує дане житлове приміщення у родини [PERSON], про нове місце проживання відповідача їй нічого не відомо. Дані обаствини встановлено на підставі висновку органу опіки та піклування від 25.02.2014 року, звіту щодо підсумків проведення рейду «Сім'я» від 23.01.2015 року. Відповідно до довідок Димитровської центральної міської лікарні від 21.01.2015 року, 22.01.2015 року, 23.01.2015 року відповідач [PERSON] на обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтізіатра, дермотолога не перебуває. Згідно інформації управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові від 27.01.2015 року та управління соціального захисту населення Димитровської міської ради від 20.01.2015 року відповідач [PERSON] на обліку вказаних установ не перебуває. Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції від 12.02.2015 року виконавчих листів про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], у відділі не знаходяться. У суді позивач пояснила, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, оскільки утримувати дитину їй допомагають її батьки. Крім того, коли син захворів, і його поклали до лікарні, вона зверталася до відповідача за допомогою, але той відмовив. Згідно довідки відокремленого підрозділу «Шахта «Стаханова» державного підприємства «Красноармійськвугілля» від 02.12.2014 року відповідач [PERSON] працював на даному підприємстві в якості електрослюсаря підземного та 16.07.2014 року звільнений з підприємства за ч.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.16). За станом на 06.02.2015 року [PERSON] не перебуває на обліку у Димитровському міському центрі зайнятості. Допитаний у суді свідок [PERSON] суду пояснив, що він був одружений на сестрі відповідача [PERSON] - [PERSON], з якою у травні 2014 року шлюб розірвано. Тому він спілкувався зі сторонами і окремо з відповідачем до його від'їзду з міста. Понад два роки подружжя [PERSON] не проживають разом. Після розірвання шлюбу [PERSON] дитиною не цікавився. При зустрічі він завжди запитував у відповідача про дитину, на що [PERSON] відповідав, що він не бажає говорити про сина, що в нього немає на дитину часу, бо в нього інша дівчина. З чуток, які він почув влітку 2014 року, йому відомо, що [PERSON] із своєю нової сім'єю, у якій народилася дівчинка, із батьками та сестрою [PERSON] виїхав до Російської Федерації. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю сина сторін - [PERSON]. Відразу після розірвання шлюбу сторін, приблизно два роки тому, відповідач декілька разів спілкувався з дитиною. Надалі він припинив спілкування і надання будь-якої допомоги дитині. Ані у 2013 році, ані у 2014 році батько на день народження дитини не з'являвся. Приблизно півтора роки тому відповідач одружився вдруге, у новому шлюбі в нього народилася донька. Вона чула, що відповідач разом із сім'єю виїхав з України. Відповідно до висновку від 25.02.2014 року органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконкому Димитровської міської ради визнано, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], доцільне та буде відповідати інтересам дитини (а.с ). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами п.2 ч.1 ст.164 СК У батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухилються від своїх обов,язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов,язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено, відповідач на протязі більше двох років не цікавиться життям сина, умовами його проживання, усунувшись у повній мірі від матеріального утримання та виховання дитини, переклавши свої обов'язки на матір дитини. Відповідач здоров, протипоказань для працевлаштування не має. Судом не встановлено будь-яких поважних причин, через які відповідач не піклується про свою дитину, не проявляє до неї належної батьківської турботи. Тривалість невиконання відповідачем батьківських обов'язків свідчить про свідоме нехтування ним цими обов'язками, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав задля захисту інтересів дитини є доцільним та необхідним. На підставі ст.ст.122, 150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved