Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітніх Хілько [PERSON] та [PERSON] в розмірі 10000 грн. та 50% від оренди житлового приміщення щомісячно починаючи з дня подачі позову з 17 версеня 2019 р. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 16 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі сторони народили синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Малолітні діти перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідач на утримання дітей кошти не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву в якій наполягала на задоволені позовних вимог в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також слухати справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився але надав до суду письмовий відзив та клопотання про слухання справи в його відсутність. Відповідно до наданих документів відповідач [PERSON] фактично позов визнає частково та погоджується на сплату аліментів на утримання своїх малолітніх синів в розмірі по 2 тис. грн. на кожну дитину, також при цьому пояснив, що крім синів [PERSON] та [PERSON] у нього на утриманні є ще 4 малолітніх дитини. Також в своїй заяві відповідач посилався на неналежну поведінку позивача по відношенню до малолітніх синів, а також те, що позивач чинить перешкоди в спілкуванні відповідача зі своїми синами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що 16 серпня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народилося два сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Діти перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідач на утримання дитини гроші не надає, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням того, що відповідач має не сталий дохід то суд дійшов висновку про доцільність стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог враховуючи майновий стан сторін, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів, підлягає до задоволення частково, а саме стягнення аліментів у сумі 2000 грн. на кожні дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позов задовольняється частково, а позивач при подачі позову був звільнений від сплати судових витрат, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати.

Outcome: approved