Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про зняття з реєстрації та позбавлення права користування квартирою, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що з 20 березня 2003 року їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій вона (позивач) зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON] Позивач також зазначила, що для вирішення побутових питань їй знадобилася довідка з комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства про склад сім'ї, з якої їй стало відомо, що за вищевказаною адресою з 14.07.1997 року зареєстрований [PERSON], який фактично з 2002 року в квартирі не проживає. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 346, 391 ЦК України, ст. ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], та зобов'язати третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною вище адресою. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу, зазначену в позові та на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, клопотання відсутні. Представник третьої особи - управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області до суду не з'явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення позивача на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №897, [PERSON] (позивач) придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала продавцю на підставі договору дарування, посвідченого 17.05.2002 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №2008, зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації 21.05.2002 року під № 46706/138. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.03.2003 року №216642 [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 лютого 2006 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 81, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища чоловікові та дружині «[PERSON]». При цьому, 03 лютого 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №51 від 03.02.2010 року та Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції 03.02.2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоїти дружині [PERSON] прізвище «[PERSON]». Крім того, відповідно до довідки, виданої КРЕПом №6 від 21.03.2014 року №499 склад сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], складають: донька [PERSON] та [PERSON], [INFO], який за вказаною адресою зареєстрований з 14.07.1997 року та по теперішній час, але з 2002 року за вказаною адресою не проживає. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 23.07.2014 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 14.07.1998 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст.47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт не проживання відповідача [PERSON] з 2003 року в квартирі [ADDRESS], належній позивач на праві приватної власності, що підтверджується матеріалами справи, і, зокрема, договором купівлі-продажу квартири від 20.03.2003 року, за реєстром №897, яким підтверджено право особистої приватної власності позивача на квартиру [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 23.07.2014 року, згідно з якими [PERSON] з 14.07.1998 року зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 05.05.2014 року за підписами [PERSON], [PERSON], які проживають за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, та яким підтверджено, що [PERSON], [INFO], з 14.07.1998 року зареєстрований, як за основним місцем проживання, проте у квартирі не проживає, особистих речей не має, а тому вважаються судом встановленими. Більш того, позивач під час судового розгляду справи також зазначила, що склад її сім'ї становить донька [PERSON], [INFO], [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], та яка належить їй на праві приватної власності, та в якій вона проживає з березня, 2003 року вона ніколи не бачила і не знає, в квартирі він жодного разу не з'являвся, житлових прав на проживання в зазначеній квартирі не заявляв, окрім того, він не є членом її сім'ї, в родинних стосунках з останнім вона не перебуває, для неї він є сторонньою особою. З огляду на викладене вище, судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних причин з 2003 року не проживає та не користується квартирою [ADDRESS], власником якої є позивач, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг не приймає, не є членом сім'ї позивача, будь-які угоди щодо права користування квартирою відповідачем з позивачем не укладалися, позивачеві чиняться перешкоди у здійсненні нею правомочностей прав власника. Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача в зазначеній квартирі її, як власника житлового приміщення, права на користування та розпорядження майном, в зв'язку з чим судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, є необхідним усунути позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, які створює реєстрація за даною адресою відповідача та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України. Крім того, позивач пред'явив вимогу до третьої особи без самостійних вимог на предмет спору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про зобов'язання зняти відповідача [PERSON] з реєстрації в спірній квартирі, які задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Виходячи зі змісту ст.ст.30, 35, 36, 118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. - не можуть бути зобов'язані до вчинення певних дій. Положення третьої особи у цивільному процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України і суттєво відрізняється від правового положення сторін у процесі, зокрема відповідача, на підставі чого рішення у справі не може бути ухвалене на користь такої особи чи проти неї, більш того, суд не повинен також судовим рішенням створювати відповідальність третьої особи перед позивачем або відповідачем. При цьому, відзначається, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України,

Outcome: partial