Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 1999 року. 23.11.2001 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, що шкодить її інтересам, порушує право на повний та гармонійний розвиток особистості. Позивач просить суд: надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу батька [PERSON] до повноліття дитини; дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач пояснила, що бажає отримати дозвіл на виїзд дитини до досягнення нею повноліття в будь-які країни ближнього та дальнього зарубіжжя в будь-який час. На теперішній час не може назвати країни та дати виїзду, оскільки має лише намір в подальшому виїжджати за межі України. Проте бажає мати можливість в будь-який час виїжджати з дитиною за кордон для лікування, туризму або з іншою метою. Крім того зазначила, що має родичів в Республіці Білорусь та бажає здійснити тимчасовий виїзд з дитиною до цієї країни, у зв'язку з нестабільною ситуацією в регіоні та проведенням АТО. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], до Республіки Білорусь без його згоди та супроводу терміном на шість місяців. Заперечував проти надання дозволу на виїзд в будь-які країни до повноліття дитини, оскільки такі вимоги порушують його права як батька дитини. Представник Служби у справах дітей Дружківської міської ради в судове засідання не з'явилася, надала суду висновок про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок Служби у справах дітей Дружківської міської ради. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.11.2001 року (а.с.10). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ч. 1 ст. 3 Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно з ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Службою у справах дітей Дружківської міської ради суду надано висновок про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу батька [PERSON] до досягнення нею повноліття, на підставі того, що [PERSON] та її донька бажають безперешкодно виїжджати за межі країни до родичів, а також враховуючи політичну нестабільність у регіоні (а.с.64-65). Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При складанні зазначеного висновку службою у справах дітей Дружківської міської ради не було зазначено термін, на який позивач бажає вивезти дитину за кордон, а також країну, до якої хоче виїхати позивач з дитиною без згоди батька. Служба не визначилась з метою надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди батька без обмеження будь-яким терміном та без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, не врахувала, що надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини до досягнення повноліття за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Крім того, висновок Служби у справах дітей Дружківської міської ради надано без вивчення та врахування думки батька дитини. Позиція батька викладена у висновку, виходячи зі слів позивача. У зв'язку з чим суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей Дружківської міської ради щодо надання дозволу на виїзд дитини до її повноліття, оскільки він наданий без з'ясування всіх обставин та є недостатньо обґрунтованим. В своїй письмовій заяві дитина [PERSON], [INFO], просить суд дозволити їй виїзд за межі України без згоди батька. Однак, відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідач не заперечує проти тимчасового виїзду дитини за межі України в Республіку Білорусь строком на шість місяців. Враховуючи викладене та те, що позивачем не було обґрунтовано необхідність виїзду в інші країни та не зазначено держави прямування, окрім Республіки Білорусь, та не доведено необхідності надання дозволу на виїзд до повноліття дитини,

Outcome: partial