Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 25 жовтня 2007 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] на її користь у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення донькою повноліття, але не менше одного неоподаткованого прибутковим податком мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 20 серпня 2007 року до досягнення донькою повноліття, до 24.05.2023 року. 08 грудня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір про припинення права на аліменти на дитину, за яким відповідач з метою припинення обовязку по сплаті аліментів передав у власність доньки 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Вартість предмета договору на той час складала 12970,00 грн. Рішенням виконкому від 04.06.2008 р. № 418 було надано згоду на укладення такого договору. Разом з тим, укладення такого договору не звільняє відповідача від участі у додаткових витратах на дитину. Крім того, майно, одержане дитиною за цим договором, може бути відчужене до досягнення нею повноліття лише з дозволу органу опіки та піклування. З 2012 року вона самостійно несе витрати по утриманню доньки, регулярно звязуючись з відповідачем та пояснюючи йому, що потребує матеріальної допомоги у звязку з утриманням дитини, інформувала про витрати, повязані з утриманням та вихованням дитини, проте відповідач обіцянки щодо своєї участі у вихованні дитини не виконував. Тому просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, починаючи з 01.02.2012 р. по теперішній час у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку на утримання їх дитини. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 відмовлено [PERSON] у відкритті провадження в частині вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в іншій частині вимог, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні вимоги наполягала з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надав. Суд, дослідивши матеріали справи і інші докази, вважає, що позов в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 6 копія свідоцтва про народження). При повторному шлюбі 08 червня 2013 року позивач змінила прізвище з Таран на [PERSON]. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2007 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення донькою повноліття, але не менше одного неоподаткованого прибутковим податком мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 20 серпня 2007 року до досягнення донькою повноліття, до 24.05.2023 року. Згідно положень статті 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов'язується самостійно утримувати її. Укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину. На майно, одержане за договором відповідно до частини першої цієї статті, не може бути звернене стягнення. Майно, одержане дитиною за цим договором, може бути відчужене до досягнення нею повноліття лише з дозволу органу опіки та піклування. Договір, укладений відповідно до частини першої цієї статті, визнається судом недійсним за вимогою відчужувача нерухомого майна у разі виключення його імені як батька з актового запису про народження дитини. У разі визнання договору недійсним у відчужувача відновлюється право власності на нерухоме майно. За позовом відчужувача нерухомого майна договір, укладений відповідно до частини першої цієї статті, може бути розірваний у разі невиконання тим із батьків, з ким проживає дитина, обов'язку по її утриманню. Рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 04 червня 2008 року № 418, у звязку з передачею права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] на імя малолітньої [PERSON], [INFO], надано згоду [PERSON] та [PERSON] на укладення договору про припинення права на аліменти для малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 7 копія рішення). Відповідно до договору про припинення права на аліменти на дитину, укладеного 08 грудня 2008 року між сторонами по справі та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] з метою припинення обовязку по сплаті аліментів на користь малолітньої доньки [PERSON], передає у її власність належну йому на праві приватної власності 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] приймає зазначену нерухомість для малолітньої доньки [PERSON], яка залишається проживати разом з нею у квартирі, 1/2 частка якої є предметом цього договору. [PERSON] зрозуміло, що своїм підписом під цим договором її право на одержання аліментів на утримання дитини припиняється. [PERSON] буде проживати окремо від малолітньої доньки, але у разі потреби, згідно з вимогами ст. 190 СК України, буде брати участь у додаткових витратах на дитину. [PERSON] зобовязується самостійно утримувати малолітню доньку [PERSON], яка залишається проживати з нею. Договір укладено сторонами, які розуміли природу цього правочину, свої права та обовязки за договором, тощо (а.с. 9-11 копія договору). Як вбачається зі змісту статті 190 СК України, укладення договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як вбачається з матеріалів справи, доказів на підтвердження того, що позивачкою вживались заходи щодо стягнення аліментів з відповідача у справі, але [PERSON] ухилявся від їх сплати, не було надано суду, тому вимоги про стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 01 лютого 2012 року не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, договір про припинення права на аліменти на дитину від 08 грудня 2008 р. на момент розгляду справи в суді чинний, а отже суд вважає, що у позивача відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий час, оскільки відповідно до положень зазначеного договору, вона зобовязувалась самостійно утримувати дитину. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). . Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів для застосування положень частини другої\~статті 191 СК України., що є її процесуальним обовязком. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, в задоволенні позову їй відмовлено, він компенсується за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed