Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та збільшивши позовні вимоги просила суд, збільшити їй розмір відшкодування шкоди з [PERSON], призначеної довічно з 01 грудня 2016 року 880,00 грн., з 01 січня 2017 року 1760 грн., щомісяця, довічно до зміни розміру мінімальної заробітної плати , мотивуючи тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.03.1998 року по вул. Семафорній в м. Дніпро, їй як пасажиру мікроавтобуса було причинено тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до втрати 55% професійної працездатності довічно. Власником мікроавтобусу, тобто джерела підвищеної небезпеки є відповідач. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №2-1211/2002 року від 20.12.2002 року встановлено розмір компенсації втрати працездатності, яку [PERSON] має сплачувати їй щомісячно до зміни розміру мінімальної заробітної плати в Україні. Відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальну заробітну плату в Україні було збільшено з 01.12.2016 року до 1600 грн., а відповідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальну заробітну плату в Україні було збільшено з 01.01.2017 року до 3200,00 грн. У зв'язку з чим розмір компенсації втрати працездатності підлягає збільшенню, а саме з 01 грудня 2016 року до 880,00 грн. (1600х55%), а з 1 січня 2017 року до 1760 грн. (3200х55%). В свою чергу, [PERSON] також звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру відшкодування шкоди, який ухвалою суду був обєднаний в одне провадження з первісним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2002 року з нього, як власника джерела підвищеної небезпеки було стягнуто на користь відповідачки [PERSON] в рахунок компенсації втрати заробітку внаслідок зменшення працездатності щомісячно по 40,09 грн., починаючи з січня 2003 року, по життєво, до зміни мінімального розміру заробітної плати в Україні. В процесі розгляду вищезазначеної справи була проведена комплексна судова-медична експертиза, яка визначила загальну втрату [PERSON] працездатності в розмірі 40% та втрату професійної працездатності молодшої медсестри (санітарки) в розмірі 55%. До липня 2008 року [PERSON] визнавалася інвалідом 3-ї групи, однак вже в 2008 році стан здоровя [PERSON] покращився та їй було відмовлено у встановленні групи інвалідності. То, що стан здоровя [PERSON] покращився, підтвердила експертиза проведена в рамках розгляду дійсної справи. Виходячи з викладеного, просив суд зменшити розмір відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя [PERSON], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18 березня 1998 року, до 10% мінімальної заробітної плати, з січня 2017 року, а також просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Представники [PERSON] в судовому засіданні вимоги свого довірителя підтримали, наполягали на їх задоволенні. Щодо вимог за позовом [PERSON], то в їх задоволенні просили відмовити, мотивуючи тим, що стан здоровя [PERSON] не покращився. Крім того, 55% втрати професійної працездатності їй було встановлено рішенням суду довічно. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов свого довірителя підтримала, наполягала на його задоволенні. Щодо вимог [PERSON], то в їх задоволенні просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що комісійна судово-медична експертиза проводилась на підставі наданих медичних документів. Експертною комісією було встановлено [PERSON] 10% стійкої втрати працездатності у звязку з видаленням селезінки. Інші патологічні зміни не досліджувались, оскільки [PERSON], відмовилась від обстеження членами комісії. Заслухав доводи сторін, пояснення експерта, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18 березня 1998 року трапилась дорожньо-транспортна пригода, в якій [PERSON] (на той час Циб) А.П. отримала тяжкі тілесні ушкодження (а.с.5). В рамках розгляду цивільної справи №2-1211/2002 року за позовом [PERSON] (на той час Смірнової) А.П. до [PERSON] про відшкодування шкоди була проведена комплексна судово-медична експертиза №133 Т/к від 11.10.2002 року, якою у [PERSON] була виявлена травма закритої черевної порожнини з розривом селезінки, що потягло за собою видалення селезінки, а також наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (забій головного мозку) у вигляді вегето-судинної дистонії, антено-невротичного синдрому, перелому зі зміщенням 2-10 ребер зліва без порушення функції органів грудної клітини, який зрісся, перелому, що зрісся, лонної кістки зліва, без порушення функцій нижніх кінцівок. Перелічені ушкодження є наслідками травми, яка мала місце при ДТП 18.03.1998 року і згідно ст. 3 а та 66 б таблиці процентів втрати працездатності Інструкції МФ СРСР №2 від 08.01.1986 року тягнуть за собою втрату загальної працездатності 40% та втрату професійної працездатності молодшої медсестри (санітарки) 55%. В звязку з анатомічною невідновлювальністю органа (селезінки) проценти втрати загальної та професійної працездатності встановлені безстроково (а.с.22-23). За наслідками розгляду вищезазначеної справи Самарським районним судом м. Дніпропетровська 20.12.2002 року було ухвалено рішення, яким встановлено, що [PERSON] (раніше Смирновій) А.П., в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як пасажиру мікроавтобуса були причинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до втрати 55% професійної працездатності довічно та встановлено відшкодування шкоди, виходячи із 55% мінімальної заробітної плати, з січня 2003 року, довічно, до зміни мінімальної заробітної плати в Україні у розмірі 40,09 грн. (а.с.19-21). В подальшому рішеннями судів розмір відшкодування шкоди [PERSON], обов'язок по сплаті якої був покладений на [PERSON] у звязку зі зміною мінімальної заробітної плати в Україні неодноразово перерахувався. Відповідно до ст. 1204 ЦК України особа, на яку покладено обов'язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я потерпілого, має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди. З листа КЗ «Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи» ДОР» №5/14 від 13.01.2017 року вбачається, що Кіровською МСЕК 19.10.1998 року за наслідками автодорожньої травми, що сталася 18.03.1998 року [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності. У 1999 році АНД МСЕК встановила їй ІІІ групу інвалідності, яка в подальшому встановлювалась до 01.07.2008 року. У 2008 році при огляді обласною МСЕК [PERSON] інвалідом не визнана. Рішення винесено на підставі даних обстежень, наданих ЛПЗ за місцем лікування та результатами огляду МСЕК згідно «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України №183 від 07.04.2004 року, що діяла на той час. Стан здоровя відразу після травми та через певний час не може бути однаковим, МСЕК розглядає наявність даних на інвалідність згідно перебігу захворювання за останній календарний рік (а.с.56). В рамках розгляду даної цивільної справи судом була призначена комісійна судово-медична експертиза, висновком якої у [PERSON] встановлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми черевної порожнини з розривом селезінки, що призвело до її видалення, закритої травми грудної клітини ліворуч з переломами 2-10 ребер, лівостороннього гемотораксу, закритого перелому хірургічної шийки лівого плеча зі зміщенням, закритого перелому лівої виличної кістки, перелом лонної кістки зліва, черепно-мозкової травми, забою головного мозку І-ІІ ступеню, які є наслідком травми, отриманої за умов дорожньо-транспортної події від 18.03.1998 р. На момент останнього обстеження в МСЕК від 15.09.2008р. (Акт №1140), перелом хірургічної шийки лівого плеча не призвів до порушення функції кінцівки, мало місце видалення селезінки (18.03.1998), черепно-мозкова травма ускладнилась розсіяною мікросиптоматикою, антено-невротичним синдромом. Станом на грудень 2016 року, по травмі отриманій при дорожньо-транспортній події 18.03.1998 року у вигляді видалення селезінки, яка призвела до стійкої втрати працездатності 10%, і відповідає вимогам п.12.8 Таблиці 5. Наказу МОЗ України від 05.06.2012 №420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків». В даному випадку, на грудень 2016 року професійна працездатність для молодшої медичної сестри та лікаря-терапевта однакова. Відмова [PERSON] від обстеження членами експертної комісії при проведенні даної комісійної судово-медичної експертизи, лишила можливості встановити інші ускладнення тілесних пошкоджень, отриманих потерпілою 18.03.1998 року за умов дорожньо-транспортної пригоди (а.с.98-106). Таким чином, з аналізу наявних в матеріалах справи доказів, зокрема вищезазначеного висновку судової експертизи, слідує, що працездатність потерпілої [PERSON] зросла порівняно з тією, яка була в неї на момент вирішення судом в 2002 році питання про відшкодування шкоди. Разом з тим, сам по собі висновок експертизи не є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди, оскільки її розмір встановлювався не висновком експертизи, а рішенням суду, яке набрало законної сили та є обовязковим для виконання. Однак, виходячи з того, що судом саме в ході розгляду даної справи були встановлені обставини зростання у [PERSON] працездатності, то зменшення розміру відшкодування шкоди з 55% мінімальної заробітної плати до 10% мінімальної заробітної плати підлягає не з січня 2017 року, коли вже за висновком експерта відбулися зміни у зростанні працездатності [PERSON], а з моменту набрання даним рішенням законної сили. Приходячи до такого висновку, судом було враховано, що зменшення розміру відшкодування шкоди саме з часу набрання рішенням законної сили, не порушить прав [PERSON] на отримання вже раніше визначених їй рішенням суду щомісячних платежів по відшкодуванню шкоди. У звязку з чим, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Що стосується вимог за позовом [PERSON], то суд дійшов до такого. Так, востаннє рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2016 року, виходячи із 55% втрати професійної працездатності, [PERSON]П встановлено, розмір відшкодування шкоди, з 01.05.2016 року у розмірі 797,50 грн., щомісячно, довічно до зміни мінімальної заробітної плати в Україні. Дане рішення набрало законної сили 15.08.2016 року. Відповідно до\~ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» мінімальну заробітну плату в Україні було збільшено з 01.12.2016 року до 1600 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальну заробітну плату в Україні було збільшено з 01.01.2017 року до 3200 грн. Відповідно до\~ст. 1202 ЦК України\~відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Згідно ч.2\~ст.1208 ЦК України\~за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди завданої каліцтвом іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Таким чином, за наявності вищезазначеного рішення суду, яке передбачає право позивача [PERSON] на перерахунок розміру відшкодування шкоди у звязку зі зміною мінімальної заробітної плати, виходячи із 55% втрати професійної працездатності та за відсутності рішення суду, яке набрало законної сили щодо зменшення розміру відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, заданої з каліцтвом, з 01.12.2016 року до (1600х55 %) = 880,00 грн., з 01.01.2017 року до (3200х55 %) = 1760,00 грн. - щомісячно, до зміни розміру мінімальної заробітної плати в Україні. Тож, на думку суду, вимоги за позовом [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640, 00 грн. за позовом [PERSON] , оскільки вона є особою звільненою від сплати судового збору за вимогами заявленими нею у позові, а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. та витрати повязані з проведенням експертизи у розмірі 5838,94 грн.

Outcome: partial