Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просила визнати неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON]такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки мати дітей рішенням суду від 15 травня 2017 р. знята з реєстрації за вказаною адресою, однак в будинку залишилися зареєстрованими її діти, які як і їх мати не мешкають за вказаною адресою вже понад один рік, особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги мати за дітей не сплачує. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надала. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради Березуцька Н.І. в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами не погоджується, оскільки в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про можливість подальшої реєстрації дітей з метою їх соціального захисту. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору від 25 квітня 1967 р., посвідченого нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Садовніковою Т.А., є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 9) та копією реєстраційного посвідчення КП ДОР «Криворізьке БТІ (а.с.6). У вказаному будинку згідно довідки № 2318 від 15.06.2017 р. виданої відділом ЖКГ виконкому Довгинцівської районної в місті ради, зареєстровані неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10 - копія довідки), однак не проживають за даною адресою, що підтверджується актом сусідів № 120, виданим головою квартального комітету № 32 Довгинцівського району від 22.06.2017 р. (а.с. 8). Згідно пунктів 2,3 частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року визнано [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9- копія рішення). Однак в будинку залишилися зареєстрованими її неповнолітні діти. Згідно частини 3 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно підпункту 6 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згідно п. 26 Порядку, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). В Україні визнаються частиною національного законодавства норми міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Це насамперед договори, ратифіковані Верховною Радою України. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином зняття з реєстрації неповнолітніх дітей буде порушувати їх права та законні інтереси, тому приймаючи до уваги позицію служби у справах дітей Виконкому Довгинцівської районної у місті ради, суд на підставі викладеного не знаходить правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed