Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 10 жовтня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №902, стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 листопада 2015 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що 10 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №902, від шлюбних відносин мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач [PERSON] Крім того, зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. На даний час шлюбні відносини фактично припинено, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Окрім того, позивач зазначила, що відповідач не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки, всіляко ухиляється від своїх прямих батьківських обов'язків, на підставі чого є необхідним стягувати аліменти в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі визначеному позивачем в позові визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони зареєстрували шлюб 10 жовтня 2014 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №902, та 10 жовтня 2014 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від фактичних шлюбних стосунків сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого повторно Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 16.10.2014 року, про що 24 жовтня 2012 року складено відповідний актовий запис № 2000. Батьками дитини [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Зазначені вище обставини сторонами не заперечувалися та в порядку ч.1 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Згідно з довідкою квартального комітету № 23 Ленінської районної у м. Кіровограді ради від 16.11.2015 року № 809 [PERSON], [INFO], проживає разом з дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вказані позивачем причини для розірвання шлюбу знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, відповідачем зазначені позивачем причини для розірвання шлюбу не спростовані. За вказаних обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред'явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, за якою розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, приймаючи до уваги, що дитина знаходиться на утриманні позивача, при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, працездатною особою та в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі, визначеному позивачем, обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Згідно з п.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати; у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу та на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ст.ст. 110, 112, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved