Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Адміністрацією управління у справах населення РАГС мерії м. Баликесір, р-н Едреміт Турецької республіки, номер свідоцтва про одруження [NUMBER] від 14.02.2015 р. Апостиль (Гаазька Конвенція від 05 жовтня 1961 року) підтверджено в губернаторстві р-н Едреміт Турецької республіки 18.03.2016 р. за № 903, зазначивши, що від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з жовтня 2016 року, проживають окремо, через непорозуміння, різницю інтересів, втрату поваги одне до одного, спільне життя вони припинили остаточно, у зв'язку з чим просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач пояснила, що не бажає жити з відповідачем, оскільки боїться його, він засуджений у Туреччині за її побиття, неодноразової ображав її, залякував, матеріальної допомоги не надає, фізично та морально принижував, возз'єднання сім'ї неможливе. Представник позивача підтримала пояснення [PERSON] Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, надав письмові пояснення в яких зазначив, що 21.09.2016 року дружина разом з донькою вилетіла з Турецької республіки в м.Харкові, відносини між подружжями були добрі, [PERSON] бронював та сплачував авіабілети, була домовленість про його приїзд до м.Харкова в кінці року. Проживали разом на зйомній квартирі, періодично відлітав до Туреччини по своїх справах стосовно роботи і знову повертався до сім'ї. Відносини були дружні, матеріально забезпечував родину, майже не було конфліктів. 12.07.2017 року позивач готувала клопотання про оформлення посвідки на його тимчасове проживання в Україні. Причини зазначені позивачем, надумані, перебуваючи в Туреччини він не забуває про сім'ю, просив надати подружжю час на примирення 6 місяців. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що сім'я щаслива, проживали разом до 23.07.2017 року, у відповідача в Туреччині був бізнес, позивачка знаходиться під впливом своєї матері, просила надати строк на примирення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 08.06.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.08.2017 року позовні вимоги задоволено. 16.02.2018 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення та ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.04.2018 року заочне рішення від 01.08.2017 року скасовано та справу призначено до розгляду. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім 'ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст. 24 СК України). Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням конституційного права дружини на свободу та особисту недоторканість і можуть мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч .2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч .3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч .1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім 'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Тобто, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивач пояснила про відсутність спільного господарства з відповідачем, що не підтримує шлюбні стосунки, збереження шлюбу суперечить її інтересам та порушує її права. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України. Щодо доводів відповідача про надання строку на примирення суд зазначає наступне. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21 грудня 2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком. Так, заочне рішення скасовано 12.04.2018 року, судові засідання неодноразово відкладались та з цього часу пройшов майже рік, проте примирення сторін не відбулося, сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто доводи відповідача про можливість збереження шлюбу нічим не підкріплені. Доводи відповідача щодо необхідності збереження сім 'ї через наявність дитини суд відхиляє, оскільки розірвання шлюбу стосується лише взаємин сторін і не впливає на можливість виконання батьками дитини своїх батьківських обов'язків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved