Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] третя особа: відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] та, зареєстрованого в реєстрі за № У-663. В квартирі зареєстровані вона, її донька [PERSON], та син [PERSON], який є відповідачем по справі. Останній у 2014 році забрав свої речі та пішов з дому. По сьогоднішній день відповідач не мешкає у вищевказаній квартирі, його речі відсутні, фактичне місце мешкання не відоме. Позивач змушена сплачувати комунальні платежі, які нараховуються також і на відповідача та якими він не користується і не сплачує. Відповідач є зареєстрованим в цій квартирі, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні свого законного права, як власника квартири, на вільне користування, володіння та розпорядження. В судове засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтриманням позову в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про виклик та довідка про доставку СМС-повідомлення. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та прийняттям рішення на розсуд суду. Представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу без відповідачів за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Позивач по справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського округу [PERSON] та, зареєстрованого в реєстрі за № У-663 (а.с. 7). Що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8). Згідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби «Новаком» №6 від 09.03.2017 у вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], її донка [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (а.с. 9). Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] підтверджується копіює свідоцтва про народження [PERSON], де в графі мати зазначена позивач [PERSON] (а.с. 32). Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу з батьком відповідача - громадянином [PERSON] (а.с .35), зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та після реєстрацію шлюбу взяла його прізвище [PERSON] (а.с. 33). На сьогоднішній день відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, його речей в квартирі немає. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується [PERSON] про не проживання мешканців будинку №11 по вул. Тесленка, в м. Кривому Розі від 10.03.2017, засвідченого печаткою ТОВ «Житлосервіс-КР», відповідно до якого відповідач з 30.08.2014 в квартирі не мешкає (а.с. 4). Відповідач [PERSON] є членом сім'ї позивача. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], дійсно зареєстрований, але фактично не проживає з 30.08.2014 по теперішній час, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом з місця проживання від 10.03.2017, посвідченим головою ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с. 4). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що вона вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог в цій частині та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №53 в буд. №11 по вул. Тесленка, в м. Кривому Розі Дніпропетровській області. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 №1077 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подається особою або її законним представником; порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та інше. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав додатково вирішувати питання про відміну реєстрації відповідача в квартирі належній позивачу, оскільки уже на підставі визнання його таким, що втратив право на користування житлом позивача він повинен бути знятий з реєстрації в житловому помешканні, що належить позивачу. За таких обставин, на основі повно і всебічно зясованих обставин, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial