Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася\~ до суду\~ з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері [PERSON] В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2010 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 26.10.2016 року рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. До розірвання шлюбу вона разом з донькою проживала за адресою: [INFO] , що належить її колишньому чоловікові на праві приватної власності. Потім, також до розлучення, переїхала жити до своїх батьків за адресою: Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Раєвського, 22, де фактично проживає і на даний час. Вважає, що донька повинна проживати разом з нею, оскільки вона є матір'ю, спроможна забезпечити її всім необхідним для її розвитку, створити необхідні соціально-побутові умови проживання, постійно слідкувати за її здоров'ям. Крім того, вона працює і у неї вільний графік роботи, а з роботодавцем у неї договір про своєчасну виплату заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без участі третьої особи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності\~та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.\~ У судовому засіданні встановлено, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.10.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24.07.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 26 (а.с. 8). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], яка, згідно довідок Олександрівської селищної ради, проживає на даний час з матір'ю за адресою: Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Раєвського, 22 (а.с. 7, 10, 27). З довідки-характеристики, виданої також Олександрівською селищною радою, встановлено, що селищна рада компрометуючими матеріалами на [PERSON] не володіє (а.с. 28). Відповідно до довідок, виданих ПВ Олександрівської центральної районної лікарні Кіровоградської області, [PERSON] на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і за медичною допомогою не зверталася (а.с. 25-26). Згідно договору про співпрацю, [PERSON] працює фінансовим консультантом у ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП», а згідно характеристики, виданої директором вказаного товариства, [PERSON] за час роботи проявила себе як досвідчений, кваліфікований спеціаліст, не має шкідливих звичок, комунікабельна, користується повагою серед інших працівників, є особою з високими моральними якостями, кохає доньку і усіма способами її оберігає, проводить з нею увесь свій вільний час (а.с. 29-30). З акту обстеження умов проживання [PERSON] від 23.12.2016 року встановлено, що остання проживає за адресою: [INFO] разом зі своєю донькою [PERSON], бабою [PERSON] та батьками [PERSON], [PERSON] Умови проживання добрі, в кімнатах чисто, тепло, затишно, вони умебльовані усіма необхідними меблями та побутовою технікою. Стосунки у сім'ї доброзичливі. У будинку створені умови для проживання та повноцінного розвитку малолітньої [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, з липня 2016 року малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю по вул. Раєвського, 22 в смт. Олександрівка, Кіровоградської області у будинковолодінні діда та баби. Згідно характеристики з дитячого садочка, вихованням дитини займається мати: приводить та забирає дитину з садочка, регулярно відвідує батьківські збори, святкові ранки, вчасно сплачує кошти за харчування дитини. В даному висновку також вказано, що батько дитини не заперечує проти того, щоб його донька проживала разом з матір'ю, але при цьому ставить вимогу, щоб колишня дружина не чинила перешкод для спілкування з дитиною. На підстави викладеного та з інших підстав, комісія дійшла до висновку про доцільність визначити місце проживання малолітньої [PERSON] біля матері [PERSON] (а.с. 45-46). Згідно заяв [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають разом з ними за адресою: Кіровоградська область, смт. Олександрівка, вул. Раєвського, 22. Також, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] запевнили суд, що не заперечуватимуть проти реєстрації та фактичного проживання разом з ними позивача та її малолітньої доньки (а.с. 39-41). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка набула чинності для України з 27 вересня 1991 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Пунктом 6 вказано Декларації, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної, і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матірю. Даний принцип, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матірю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у \~\~матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більше, поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. \~ Саття 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України\~\~\~\~ від\~\~\~\~ 27.02.1991 року, передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними\~чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. \~Статтею 9 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу (далі СК) України сім'я, є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За умовами ст.ст. 14, 15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов'язків є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до\~ст. 141 СК України,\~мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, \~\~що \~\~таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що батько та мати малолітньої [PERSON] проживають окремо, мати позитивно характеризується, працює та є матеріально забезпечена, приділяє увагу дитині, піклується про її здоров'я, за місцем проживання позивача створені всі необхідні умови для належного виховання доньки і батьки позивача не заперечують проти проживання з ними їх доньки та онуки. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення матері до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування служби у справах дітей Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 03.02.2017 року про те, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матірю буде відповідати інтересам дитини, позбавить її стресових ситуацій та не порушуватиме права відповідача на її виховання. За даних обставин, аналізуючи наведене, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої\~[PERSON], [INFO]\~з матірю [PERSON]. При цьому, всупереч ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, відповідач не довів наявність обставин, які б могли бути розцінені, як підстава для розлучення матері і дитини. Разом з тим, батько дитини [PERSON] не обмежений у своєму праві на спілкування з нею, турботу відносно неї та участь у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення\~\~часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням. Відповідно до\~\~ст. 88\~\~ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача\~\~на користь позивача підлягає стягненню 551, 20 грн. судового збору.

Outcome: approved