Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Макарівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа: приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лукач Т.М. про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу і зміну черговості права на спадкування за законом. Позов мотивований тим, що позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Більше 10 років проживала однією сім`єю із [PERSON] , як подружжя, але шлюб не був зареєстрований. Спільних дітей у них не було. Були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного, як чоловік та дружина. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки позивач [PERSON] , а інші спадкоємці не зверталися. Визначення факту проживання однією сімєю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги. Однак, позивач просить змінити черговість спадкування, а саме з четвертої черги на першу, оскільки піклувалася про нього, як за своїм чоловіком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача Макарівської сільської ради Мукачівського району - Плеша В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лукач Т.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 05.11.2010 року [PERSON] народилася [INFO] , місце реєстрації [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.04.2016 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). Із Довідки виконкому Макарівської сільської ради Мукачівського району №727 від 17.07.2013 року вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входить її співмешканець [PERSON] (а.с. 7). Із Довідки №30/02-14 виданої 21.07.2020 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лукач Т.М. слідує, що [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] . Спадкова справа за померлим [INFO] [PERSON] заведена приватним нотаріусом Лукач Т.М. за №05/2020 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №65640298. Станом на 21.07.2020 року інші спадкоємці з відповідними заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, до нотаріуса не звертались (а.с. 9). Разом з тим, лист Макарівської сільської ради Мукачівського району за №02-18/60 від 17.02.2020 року, як доказ, наданий на запит адвоката Стегура Н.Р., (а.с. 6), суд не бере до уваги, оскільки він не відповідає вимогам ст.95 ЦПК України, зокрема відсутня на ньому печатка, що у свою чергу є обов`язковим реквізитом для документа юридичної особи публічного права (а.с. 6). Крім цього, суд не бере до розгляду копію Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0032842 від 21.10.1996 року, як доказ, оскільки він не стосується предмета доказування, а отже є неналежним доказом (а.с. 8). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Факти, які можуть бути встановлені у судовому порядку визначені ч.1 ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених в п.п. 1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», наведений в ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судом необхідно враховувати правила частини 2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Одночасно ч.2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що для встановлення факту проживання особи із спадкодавцем необхідні три складові, а саме: - спільне проживання осіб не менше п`яти років до часу відкриття спадщини; - дані особи повинні бути пов`язані спільним побутом, та - вони повинні мати взаємні права та обов`язки. А щодо зміни черговості, то повинні бути певні умови, зокрема: - особа протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем; - матеріально забезпечувала; - надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Беручи до уваги вищезазначені обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності давали б змогу дійти суду до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зокрема, позивач [PERSON] не надала суду докази того, що вона проживала із спадкодавцем [PERSON] , однією сім`єю, а також яким спільним побутом вони були пов`язані, які взаємні права та обов`язки у них були, в чому вони проявлялися (виражалися). Також в матеріалах справи відсутні докази про те, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік, чи через тяжку хворобу був у безпорадному стані, чим самим позивач [PERSON] опікувалася спадкодавцем, матеріально забезпечувала чи надавала іншу необхідну допомогу. Крім цього, суду не зрозуміло той факт, яким чином, на підставі чого та у зв`язку з чим, позивач [PERSON] у позовних вимогах просить суд встановити факт проживання саме [PERSON] з [PERSON] , а також змінити черговість спадкування, надавши [PERSON] право спадкування першої черги. Таким чином, враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, саме через необґрунтованість та недоведеність тих обставин, на які позивач посилається, як на підставу свої вимог.

Outcome: dismissed