Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] особи- підприємця [PERSON] про стягнення належних до виплати сум при розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку , стягнення моральної шкоди. Позивач свої позовні вимоги аргументує тим, що з 19 листопада 2008 року вона була прийнята на роботу термообробником за трудовим договором №13500807200 від 19.11.2008 року, зареєстрованого Львівським МЦЗ. 11 травня 2010 року позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням. Трудовий договір знятий з реєстрації 11.02.2010 року у Львівському центрі зайнятості. Трудова книжка була видана , однак належного розрахунку проведено не було. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу видачі їй довідки про розмір заробітної плати та проведення перерахунку, однак кожного разу позивачці відмовляли як у видачі довідки та і у виплаті зарплати. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки виплати всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації проводяться в день звільнення. Просить стягнути дану заборгованість в судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та подала уточнені позовні вимоги, котрі просила задовольнити в повному розмірі. Просила стягнути з відповідача [PERSON] особи-підприємця [PERSON] на її користь 7971 грн. 68 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 12 травня 2010 року по 18 серпня 2010 року в сумі 2 771 грн. 68 коп., моральну шкоду в розмір 5 000 грн, 200 грн. плату за надання правової допомоги. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду. В звязку із чим зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, з копії трудової книжки БТ-І №1233685 від 06.09.1976 року вбачається, що 19.11.2008 року [PERSON] прийнята на роботу терморборобником Фізичною- особою підприємцем [PERSON]. 11.05.2010 року [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням.(а.с.4-5) Згідно заяви від 22.06.2010 року [PERSON] зверталась до [PERSON] про виплату їй виплату їй належних її при звільненні коштів та провести компенсацію за затримку їх виплати.(а.с. 11) Станом на 08.11.2010 року відповідач [PERSON] жодних розрахунків з позивачкою не проводив. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, в суді безспірно встановлено, що [PERSON] не отримала від фізичної особи-підприємця [PERSON] повний розрахунок, а тому слід стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 12 травня 2010 року по 18 серпня 2010 року, моральну шкоду та витрати на правову допомогу. Позивач також заявила вимогу про відшкодування їй моральну шкоду, котра спричинена на її думку неправомірними діями відповідача [PERSON] в підтвердження чого подала уточнення до позовної заяви у котрих зазначила, що являється інвалідом 3-ї групи і потребує систематичного курсу лікування. В підтвердження чого надала суду копії медичних документів. Однак не мала змоги пройти курс лікування через відсутність коштів, так як постійно очікувала на розрахунок від відповідача. В звязку з тим, що замість того, щоб займатись своїм лікуванням, як вказує позивач, вона займалась випрошуванням своєї заробітної плати, чим порушено її нормальні життєві звязки. Просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. (а.с.36-37;38-41) Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги той факт, що характер та обсяг емоційно-вольових переживань позивача, котрими мотивується моральна шкода, є недостатнім, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, щоб задовольнити її в заявленому позивачем розмірі, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] особи-підприємця [PERSON] про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.І ст 88 ЦПК України вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.2 ст 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 200, 00 грн. та витрати по оплаті судового збору та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 45,50 грн. А також стягнути в дохід держави державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді в розмірі 147,70 грн

Outcome: partial