Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її (позивача) мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частини приватизованої квартири [ADDRESS], та яка (квартира) була надана її (позивача) матері у 1981 році, як службова, що підтверджується посвідченням № 3 від 04.01.1981 року та в 1989 році її (позивача) мати отримала ордер на жиле приміщення № 780 від 28.12.1989 року. Зазначила, що [PERSON] є власником іншої 1/2 частини вказаної вище квартири на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», при цьому, єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вона (позивач), як дочка, та відповідач [PERSON], як чоловік. Крім того, позивач вказала, що на день смерті матері та на теперішній час вона хворіє, має незадовільний стан здоров'я, у зв'язку з чим та враховуючи матеріальні труднощі, які на той час виникали у неї (позивача), вона не мала змоги звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначила, що з 1999 року вона є інвалідом ІІІ-ої групи, а з 2009 року інвалідом ІІ-ої групи безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 155277. З огляду на викладене вище, зазначаючи на наявності зазначених вище поважних причин пропуску строку звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, позивач просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері - [PERSON], яка померла[INFO]. Позивач та в її інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача вважаючи позов недоведеним, просив відмовити в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивачем на підтвердження викладених в позові обставин, та поважності причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, не надано будь-яких належних доказів. Також вказав, що позивач серед поважності причин пропуску строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини зазначила про незадовільний стан її здоров'я та скрутне матеріальне становище, разом з тим, в зазначений період позивач не перебувала в медичних закладах на стаціонарному лікуванні, не визнана також у встановленому законом порядку недієздатною або обмежено дієздатною, а також з медичної документації (довідок), наданої позивачем до справи, не встановлено, і із змісту даних документів не вбачається, що внаслідок стану здоров'я, наявності психічного захворювання, позивач була позбавлена можливості особисто прибути до нотаріуса та подати відповідну заяву про прийняття спадщини та необхідні документи. Окрім того, вказав, що не відповідає дійсності і твердження позивача про скрутне матеріальне становище, оскільки позивач проживає разом з повнолітньою донькою в окремій квартирі, щомісячно отримує пенсію, і, крім того, позивачем не доведено, що звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини потребувало від позивача значних матеріальних (грошових) витрат. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач звернулася до суду з зазначеним позовом майже через два з половиною роки після того, як вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Заслухавши пояснення позивача та в його інтересах представника, заперечення проти позову представникавідповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис за №2526, що позивач народилася [INFO], її батьками в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] 10 липня 1985 року уклала шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів зроблено запис за №1311, змінивши прізвище після укладення шлюбу з «[PERSON]» на «[PERSON]», та 10 липня 1985 року Відділом ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Окрім того, встановлено, що позивач 11 березня 1989 року уклала шлюб з [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №390, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу з «[PERSON]» (дівоче прізвище) на «[PERSON]». [INFO] [PERSON], яка є матір'ю позивача, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 28 лютого 2014 року міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 553. Судом також встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення № 780 від 28 грудня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м.Кіровоград,[PERSON] з сім'єю із чотирьох осіб: чоловік [PERSON], донька [PERSON], зять [PERSON], - було надано право на зайняття жилого приміщення - квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів від 21 грудня 1989 року №520. Окрім того, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, виданого Кіровоградською міською радою, [PERSON] та члену її сім'ї [PERSON]. Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2» Кіровоградської міської ради №1089 від 31.08.2016 року за адресою[ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON] ( з 03.02.1981 рік по день смерті [INFO]) та [PERSON] ( з 27.11.1985 року по теперішній час). Тим самим, судом встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно з інформацією Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 від 23.08.2016 року вих.№1336/01-16 після смерті [PERSON], померлої [INFO], була заведена спадкова справа №294/2014 від 15.07.2014 року, при цьому, із заявою про прийняття спадщини звернувся[PERSON] (заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №623 від 15.07.2014 року). Державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] 22.09.2014 року № 2-437. Листом від 27 липня 2016 року за вих.№1182/02-14 державний нотаріус повідомив заявнику [PERSON] наступне, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою №1 була заведена спадкова справа за №294/2014 за заявою про прийняття спадщини, яка надійшла від іншого спадкоємця та відповідно до ст.1296 ЦК України було видано свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається з довідки, виданої КП ЖЕК №4 за №1237 від 15.07.2014 року за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] не була зареєстрована та не проживала. Крім того, роз'яснив, що у разі якщо заявник не була прописана та не проживала за однією адресою разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заявником не була подана заява про прийняття спадщини у встановлений Цивільним кодексом України шестимісячний строк ( а саме ст.1270 ЦК України), заявнику [PERSON] необхідно звернутися до суду за визначенням додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Право прийняти спадщину або не прийняти її належить виключно спадкоємцеві. Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.Таким чином, закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець у зазначений строк не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем, на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Право власності на спадкове майно може бути визнано тільки за спадкоємцем, який прийняв спадщину (ст.67 Закону України «Про нотаріат»). В свою чергу, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року(справа № 6-1215цс16), від 26 вересня 2012 року (справа №6-85 цс 12), від 04 листопада 2015 року (справа 6-1486 цс 15). З огляду на викладене вище, судом відзначається, що єдиною підставоюдля визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за змістом ч.3 ст.1272 ЦК України є поважність причин, з якої пропущений строк для прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи норми ст.11, ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як на поважність причин, з яких пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини, зазначила про те, що на день смерті матері та до теперішнього часу вона постійно хворіє та має незадовільний стан здоров'я, та крім того, зазначила про наявність матеріальних труднощів (скрутного матеріального становища). Судом встановлено, що позивач [PERSON], 1969 року народження, є інвалідом ІІ-ої групи по психічному захворюванню, та в 2009 році група інвалідності встановлена безтерміново. Відповідно до інформації КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» від 20.02.2017 року №495/10, [PERSON], 1969 року народження з 1993 року перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного психічного розладу, являється інвалідом ІІ-ої групи по психічному захворюванню, в 2009 році група інвалідності встановлена безтерміново, неодноразово знаходилася на лікуванні в закладі, востаннє проходила лікування в умовах денного стаціонару в 2005 році, постійно наблюдається лікарем-психіатром психоневрологічного диспансерного відділення, потребує протирецидивної терапії в амбулаторних умовах, з жовтня, 2014 року по теперішній час неодноразово зверталась за медичною допомогою до лікаря-психіатра диспансерного відділення зі скаргами на погіршення самопочуття, та призначалося амбулаторне лікування. Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, як інвалід ІІ-ої групи внаслідок психічного захворювання. Згідно з консультаційним висновком спеціаліста КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» від 13.04.2017 року [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий хронічний психічний розлад. Психічний стан тривожний, нестабільний. Являється інвалідом ІІ-ої групи по психічному захворюванню. Відповідно до довідки про отримання допомоги від 27.03.2017 року, встановлено, що [PERSON] (донька позивача [PERSON].) перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м.Кіровограді ради та відповідно призначена допомога в період з 01.10.2014 року до 31.03.2017 року на догляд за інвалідом ІІ-ої групи внаслідок психічного розладу за [PERSON], [INFO], та, зокрема, розмір допомоги за період жовтень, 2014 року по грудень, 2014 року становить 1 218 грн. щомісячно, при цьому, судом відзначається, що зазначена допомога на догляд призначена з 01.10.2014 року, в той час як спадкодавець [PERSON] померла [INFO], шестимісячний строк для подання заяв про прийняття спадщини закінчився 26.08.2014 року. Також встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Кропивницькому об'єднаному УПФУ Кіровоградської області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ-ої групи, розмір якої за період, 2014 року становив 1 049 грн. 00 коп. щомісячно. Оцінюючи зазначені вище докази, надані позивачем, судом відзначається, що позивач протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини на амбулаторному (стаціонарному) лікуванні в медичних закладах не знаходилася, зверталася неодноразово за медичною допомогою до лікаря-психіатра, разом з тим, суд вважає, що позивач має цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), не обмежена також у цивільній дієздатності, судом недієздатною не визнавалася, відповідно є такою, що усвідомлює значення своїх дій та може ними керувати, крім того, здатна своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, та, відповідно позивачем не доведено суду, яким чином наявність у неї психічного захворювання, що супроводжується тривожністю та нестабільністю, перешкоджав їй впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини подати (направити засобами поштового зв'язку) до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших об'єктивних даних про знаходження позивача у хворобливому стані позивачем не наведено. Та обставина, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи по психічному захворюванню та потребує постійної сторонньої допомоги, не може бути прийнята судом як обставина, що унеможливлювала своєчасне звернення позивача, яка мала можливість також скористатися допомогою доньки [PERSON], подати заяву до нотаріальної контори. Також суд вважає, що позивач не довела суду наявності у неї матеріальних (фінансових) труднощів, які б об'єктивно перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини, приймаючи до уваги, що протягом, зокрема, 2014 року позивач отримувала дохід у вигляді пенсії в розмірі 1 049 грн. щомісячно, при цьому, позивачем також не доведено, що подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини вимагало від неї значних фінансових затрат, які набагато перевищували її доходи в зазначений період. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, підстав позову, та на підставі доказів сторін, суд прийшов до висновку про те, що позивач [PERSON] . в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України не довела суду поважності причин пропуску нею строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для відмови позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], за їх недоведеністю. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються з судового збору, віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed