Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позов мотивований тим, що з відпровідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року шлюб було розірвано та з відповідача на підставі виконавчого листа Марганецького міського суду від 22.10.2013 року стягнуто аліменти на утримання сина. Вважає, що відповідач самоусунувся у спілкуванні з дитиною, на сьогодні відповідач з сином фактично не знайомі, а нове знайомство приведе до психічної травми дитини, тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач додатково пояснила, що відповідач нехтує інтересами дитини, спікулює ним, вона ніколи не перешкоджала йому у спілкуванні з сином. Зазначає, що відповідач ніколи не звертався до служби у справах дітей з приводу перешкод та встановлення графіку спілкування з сином. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позовні вимоги не визнають, заперечують проти позбавлення його, [PERSON] , батьківських прав. Відповідач додатково пояснив, що він увесь час хотів, і тепер бажає спілкуватися з сином, проводити з ним час, приймати участь у його вихованні та житті. Позивачка заперечує проти його спілкування з дитиною, заперечує проти його зустрічей з сином. Вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані, просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Марганецької міської ради в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, пояснень щодо позову не надав. Заслухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 285 (а.с.7). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). На підставі виконавчого листа № 2/180/1105/2013р. Марганецького міського суду від 22.10.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно довідки про склад сім`ї від 17.09.2019 р. [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 26.11.2019 року надано висновок про відмову у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.45). Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов`язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та, як наслідок, негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідач працює, має стабільну заробітку плату, що підтверджується довідкою про доходи від 08.12.2019 року (а.с.50). Також згідно характеристики виданої директором по персоналу та корпоративній культурі ПрАТ «Сетравіс Продакшн Юкрейн» [PERSON] характеризується як відповідальний працівник, який користується повагою у колективі, порядний та вимогливий до себе (а.с.51). Згідно довідки № 70885 від 12.11.2019 року виданої Нікопольським міськрайонним ВДВС ГУЮ у Дніпропетровській області заборгованість по аліментам у [PERSON] відсутня (а.с.38). У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьком щодо належного виконання своїх обов`язків. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні дитини. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про його фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у його вихованні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їхніми дітьми повноліття на їх виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а також те, що з боку позивача не надано безперечних доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed