Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]Д, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона 07 жовтня 2006 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану, виконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 10 від 07.10.2006 року. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON]. Вказує, що від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Позивач у позовній заяві зазначає, що прожила з відповідачем у спільному шлюбі більше десяти років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак, останні роки вони з відповідачем не можуть виконувати разом сімейні обовязки та вирішувати проблеми, постійно сперечаються. Постійні скандали та сварки неодноразово відбувалися в присутності їх дітей. Вважає, що в подальшому вказані обставини можуть вплинути на психіку дітей, їх погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду. Зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. За останні кілька років нічого в стосунках між ними не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимальних зусиль, відносини між ними переросли в ще більш ворожі. В результаті вищенаведеного, позивач прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю, їх спільних дітей. Також позивач зазначила, що відповідач матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні їх спільних дітей. Вважає, що збереження їх сімї і подальше спільне проживання із відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам її та інтересам їх неповнолітніх дітей. Крім того, позивач повідомляє, що їх спільні діти з відповідачем проживають з нею зараз та будуть проживати надалі. Питання майна, набутого в період перебування з відповідачем у шлюбі, будуть вирішуватись в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Між сторонами на момент предявлення позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Зазначає, що вона не має відомостей про місце роботи відповідача, але їй відомо, що розмір його доходів є досить значним. Звертає увагу на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати двох малолітніх дітей, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та їх спільних з відповідачем дітей. При цьому вона отримує матеріальний дохід лише за проведення тимчасових робіт. Враховуючи вищенаведене, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій одиниці в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ними повноліття, також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позов у повному обсязі, просив розірвати шлюб та погодився на сплату аліментів. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2006 року сторони уклали шлюб., який зареєстрований виконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 10 від 07.10.2006 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Від цього шлюбу у подружжя народилося двоє спільних дітей: син [PERSON], [INFO], про що 02.11.2006 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 18, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 046489, виданого 02.11.2006 року Есенською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області та донька [PERSON], [INFO], про що 03.07.2012 року в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 07, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 221290, виданого 03.07.2012 року Тисаашванською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із ст. 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу\~згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст позовної заяви. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується вищезгаданим свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 221290 та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 046489. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році установлено прожитковий мінімум щодо дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні та щодо дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відтак, позовні вимоги в частині визначеного позивачем розміру утримання на дітей відповідають нормам чинного законодавства. За положеннями частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 09 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: approved