Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який не виконує батьківських обовязків, не цікавиться їх здоровям, самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, не надає педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової допомоги. Позивач та його адвокат позов підтримали з вищезгаданих підстав, просили позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дочок. Відповідач позов не визнав, виявив намір спілкування з дітьми, виховувати їх та приймати участь у їхньому житті, сплачує аліменти на утримання дітей, про що подав письмові заперечення. Представник третьої особи позов не заперечував проти задоволення позову, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, подружжя перебувало в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року по 31 березня 2010 року, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 7-8). Згідно положень статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Рішенням виконавчого комітету Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №65 від 21 квітня 2016 року відмовлено в доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.44). Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про стан здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обовязками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої Законом, зокрема, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З матеріалів справи слідує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обовязків по вихованню неповнолітніх дочок, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Вивчивши матеріали справи, суд приймає до уваги думку неповнолітньої дитини [PERSON], яка просила позбавити її батька батьківських прав відносно неї та сестри так як останній на протязі шести років не цікавиться їх життям, її з сестрою виховує інша людина, яку вони вважають своїм батьком. Дані доводи свідка підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме повідомленням директора Житомирської ЗОШ 1-3 ступенів №21 (а.с.10). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Суд критично ставиться до висновку опікунської ради №5 від 24 березня 2016 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] про відмову в задоволенні заяви [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], який обмежився доводами, що останній сплачує аліменти на утримання дітей. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved