Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що з 26.03.2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що починаючи з 2016 року вони з відповідачем остаточно припинили шлюбні відносини, перестали спілкуватися, зважаючи на розбіжності поглядів по веденню спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та інтересам її чоловіка. Сторони проживають окремо, зміна місця проживання позитивно не вплинула на збереження шлюбу між ними, за цей час у кожного з'явилось особисте життя, інтереси і близькі люди. Причиною цього стала відсутність взаєморозуміння та абсолютна психологічна несумісність. Втрачена любов і пошана один до одного, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим. Питання щодо виховання доньки узгоджене між сторонами, а саме вона буде проживати з позивачем. Спір про поділ майна подружжя відсутній. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище, набуте у шлюбі - «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила справу розглянути за її відсутності. (а.с. 3). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій зазначив, що згоден на розірвання шлюбу, справу просить розглянути за його відсутності, майнових претензій до позивача не має. (а.с. 17). Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.03.2005 р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] Виконкомом Молодогвардійської міської ради м. Краснодона Луганської області 26.03.2005 р. було зареєстровано шлюб, актовий запис № 26 (а.с. 16). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.2005 р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області. (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2016 року сторони остаточно припинили шлюбні відносини, перестали спілкуватися зважаючи на розбіжності поглядів по веденню спільного господарства, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Сторони проживають окремо, зміна місця проживання позитивно не вплинула на збереження шлюбу між ними, за цей час у кожного з'явилось особисте життя, інтереси і близькі люди. Причиною цього стала відсутність взаєморозуміння та абсолютна психологічна несумісність. Втрачена любов і пошана один до одного, подальше спільне життя і збереження сім'ї на думку позивача, є неможливим. Питання щодо виховання доньки узгоджене між сторонами, а саме вона буде проживати з позивачем. Спір про поділ майна подружжя відсутній. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права, суд приходить до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, зважаючи на те, що позивач бажає залишити за собою прізвище, набуте у шлюбі, суд вважає за необхідне залишити за позивачем прізвище, набуте у зв'язку із реєстрацією шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved