Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить надати її неповнолітньому сину [PERSON] дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON], з обовязковим поверненням дитини до України та надати позивачу дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів, необхідних для тимчасового виїзду за межі території України її неповнолітнього сина [PERSON] без згоди батька відповідача [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем вона має неповнолітнього сина [PERSON], але вже з дня народження сина відповідач не проживає разом з позивачем та сином, не надає матеріальної допомоги на розвиток та утримання дитини. Згідно своїх посадових обовязків позивач перебуватиме у довготривалому відрядженні строком до трьох років в Посольстві України в Російській Федерації з 04 січня 2016 року. У звязку із зазначеним для виїзду дитини за кордон з матірю дитині необхідний відповідний дозвіл батька, але відповідач відмовляється надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон, у звязку з чим позивач була змушена звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, у якій також зазначив, що підтримує позовні вимоги і проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії І-БК № 274521, виданого 05 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, позивач та відповідач є батьками сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Судом встановлено, що з дня народження сина [PERSON] відповідач не проживає разом з позивачем та сином, не надає матеріальної допомоги на розвиток та утримання дитини, [PERSON] знаходиться на матеріальному утриманні позивача [PERSON] Відповідно до довідки Департаменту менеджменту персоналу Міністерства закордонних справ України від 17.11.2015 згідно своїх посадових обовязків позивач перебуватиме у довготерміновому відрядженні строком до трьох років в Посольстві України в Російській Федерації з 04 січня 2016 року, разом з нею перебуватиме син [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 2 ЗУ «Про порядок на виїзд з України і вїзд в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд дитини з України є проїзний документ дитини. Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про порядок на виїзд з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 - річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. У звязку з тим, що дитина знаходиться на утриманні позивача, яка змушена згідно посадових обовязків, виїжджати за межі України, а відповідач не надає добровільної згоди на виїзд їхньої спільної дитини за кордон, суд вирішив позовні вимоги задовольнити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved