Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила визнати транспортний засіб марки «Toyota», модель «Venza», рік випуску 2013, державний реєстраційний номер [NUMBER]», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], її особистою приватною власністю. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко О.І. від 08 вересня 2014 року відкрито провадження у даній справі. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати право спільної часткової власності без виділення частки майна в натурі на автомобіль «Toyota Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», номер шасі (кузова) [NUMBER] за [PERSON] у розмірі 78/100 часток, а на 22/100 часток право спільної часткової власності без виділення частки майна в натурі на автомобіль «ToyotaVenza», 2013 року випуску, реєстраційний номер «[NUMBER]», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] визнати за [PERSON]. 16.12.2014 року судом прийнято зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом. 18.05.2015 року позивач за первісним позовом [PERSON] подала до суду письмову заяву про залишення позову без розгляду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Макаренко О.І. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю залишено без розгляду. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] подружжям було придбано автомобіль «Toyota Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], але при цьому вказаний автомобіль було придбано не за спільні кошти, а за кошти, які належали кожному із подружжя особисто і відповідна частка у цьому майні повинна бути визначеною згідно до розміру внеску [PERSON] та [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача,провівши заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. З 02.02.2013 року по 19.09.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте майно, а саме - автомобіль «Toyota Venza», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер «[NUMBER]», номер шасі (кузова) [NUMBER]. Цей автомобіль було придбано згідно договору купівлі продажу № 0658/05/13 від 14.05.2013 року. Договір купівлі продажу з продавцем ТОВ «Саміт Моторз Україна» укладено від імені [PERSON]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні від 30.07.2015 року зустрічний позов підтримали , посилаючись на обставини викладені в ньому. Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у своїй позовній заяві зазначила, що спірне майно вона придбала в період шлюбу з [PERSON] , але за кошти, які належали їй особисто. Кошти, в сумі 400 000, 00 грн., на придбання автомобіля вона 13.05.2013 року отримала від свого батька [PERSON] як повернення останнім позики, котру [PERSON] отримав від [PERSON] 28.02.2008 року на придбання земельної ділянки. Тому автомобіль є виключно її особистою власністю. Допитаний в судовому засіданні від 26.02.2015 року свідок [PERSON] показав, що є батьком [PERSON]. 28.02.2008 року взяв у своєї дочки в борг грошові кошти в сумі 400 000, 00 грн. для купівлі земельної ділянки та про що ним була написана в день передачі коштів боргова розписка. 12.05.2013 року, [PERSON], попрохала повернути борг в сумі 400 000, 00 грн. Ці кошти свідок повернув 13.05.2013 року під час святкування дня народження [PERSON] в приміщенні кафе «Княжий Затон» про що узяв від доньки [PERSON] розписку так як у нього з нею на той час вже не було довірительних відносин. Але, [PERSON] отримала лише 20 000,00 грн., а 380 000,00 грн. попрохала залишити для подальшого зберігання у свідка. Будь - які розписки по даному факту не складалися. 380 000,00 грн. свідок передав дочці на початку липня 2013 року. Розписки про повернення цієї частки грошей він не брав. Також свідок пояснив, що як йому відомо, [PERSON] заощадила суму в розмірі 400 000,00 грн. з грошей подарованих на весілля при першому шлюбі та з продажу автомобіля [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні від 12.08.2015 року свідок [PERSON] показав, що 23.08.2012 року [PERSON] надав йому у позику грошові кошти в сумі 519545,00 грн. На час надання позики ця сума відповідала еквіваленту 65000,00 доларів США. Передача в позику грошових коштів була оформлена письмово, а саме - договором позики. У передбачений договором позики строк, свідок борг повернув не в повному обсязі, а тому він домовився з [PERSON] про продовження строку повернення боргу. [PERSON] попередив свідка про те, що у подальшому він планує придбати автомобіль та просив планувати повернення боргу на весну 2013 року. 14.05.2013 року свідок передав [PERSON] в рахунок часткового погашення боргу 19 982,50 грн., що на той час складало 2500,00 доларів США. 18.07.2013 року біля автосалону ТОВ «Саміт Моторз Україна» свідок передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 319 720, 00 грн., що складало 40000,00 доларів США. Судом було отримано з ДПІ в Оболонському районі м. Києва відомості про доходи за період з 01.01.2008 по 30.06.2013 року [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких необхідні суми кошти для надання позики та її повернення у [PERSON] та [PERSON] були відсутні. [PERSON] додано до матеріалів цивільної справи відомості з ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про отримані ним доходи за період, що передував наданню в борг коштів [PERSON] Доходи [PERSON] від здійснення ним підприємницької діяльності за вказаний період часу склали 1 874 417, 00 грн. Судом отримано відомості з ДАІ м. Києва, де міститься інформація про дату реалізації автомобіля «Опель Астра», на що вказував свідок [PERSON] як на джерело доходів [PERSON] для подальшої позики. З отриманої інформації встановлено, що вказаний продаж автомобіля «Опель Астра» відбувся 11.12.2008 року, тобто через 9 місяців після передачі йому позики [PERSON]. Позивачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи в якості письмових доказів пояснення громадян [PERSON] та [PERSON]. Дані пояснення були відібрані представником [PERSON] адвокатом [PERSON]. Вказані пояснення додатково підтверджують пояснення, надані суду [PERSON] та обґрунтування ним своїх позовних вимог,вони також узгоджуються з показами свідка [PERSON] та спростують у сукупності з іншими доказами пояснення [PERSON], її представників та покази свідка [PERSON]. Судом отримано з Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві копії процесуальних документів з кримінального провадження зареєстрованому в ЄРДР за № 12014100050001849, де також сторони давали покази про обставини купівлі автомобіля та джерела отримання грошей на його купівлю, а саме: [PERSON], будучи допитана слідчим в якості потерпілої та попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання, надала суперечливі та непослідовні покази щодо джерела отримання коштів на купівлю автомобіля, в котрих взагалі не згадується про факт отримання [PERSON], батьком [PERSON], в борг від останньої грошових коштів з послідуючим їх поверненням. Суд оцінивши зібрані докази в їх сукупності з точки зору достовірності, достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку про невідповідність показів свідка [PERSON] та пояснень, наданих в суду [PERSON] і її представниками в судовому засіданні, приходить до висновку про їх суперечливість як таких, що спростовуються іншими доказами по справі. До показів свідка [PERSON] суд відноситься критично. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що під час шлюбу сторонами придбано спірне майно, автомобіль «Toyota» «Venza», 2013 року випуску, згідно договору купівлі продажу № 0658/05/13 від 14.05.2013 року Договір купівлі продажу автомобіля було укладено зі сторони подружжя від імені відповідача [PERSON] Витрачені кошти на автомобіль в сумі 435087,67 грн., фактично були оплачені позивачем [PERSON] з особистих заощаджень в розмірі 338628,67 грн., а відповідачем [PERSON] з особистих заощаджень в розмірі 96 459, 00 грн., а саме з продажу автомобіля BMW325 IX», 2002 р.в., № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер «[NUMBER]», що належав [PERSON], батьку [PERSON] З урахуванням викладеного, відповідно до розрахунку, наданого [PERSON], вклад позивача за зустрічним позовом за рахунок його власних заощаджень, що не були спільною власністю подружжя, становить 78%, а вклад відповідача за зустрічним позовом [PERSON] за рахунок її власних заощаджень, що не були спільною власністю подружжя становить 22%, що у частинах відповідно складає:78/100 - частка [PERSON], 22/100 - частка [PERSON] Відповідно до п.п. 1, 3, ч.1 статті 57 СК України, майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ч. 7 ст. 57 СК України передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Стаття 357 ЦК України передбачає визначення часток у праві спільної часткової власності, а саме у ч. 2 цієї статті зазначено, що якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, при цьому жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved