Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, третя особа: Канівський коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету, про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що вона працює викладачем у відділі музично-теоретичних дисциплін Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений підрозділ університету. Протягом останніх трьох років їй зменшували педагогічне навантаження, з яким вона погоджувалася. 28.08.2017 вона дізналася, що її умови праці зменшено до 73 годин, після чого вона звернулася з письмовою заявою до директора коледжу [PERSON] про те, щоб їй пояснили причини, але відповіді не було надано, тому 18.09.2017 вона звернулася з письмовою заявою до начальника управління Держпраці у Черкаській області, після чого 18.10.2017 Управління Держпраці у Черкаській області на її звернення повідомило про порушення директором Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського ДПУ імені Павла Тичини трудового законодавства, роз'яснено їй право на звернення до суду. З сайту «Судова влада» їй стало відомо про розгляд Канівським міськрайонним судом Черкаської області матеріалів Управління Держпраці у Черкаській області про притягнення директора Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університет, [PERSON], до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 КУпАП. Вважає, що дії керівника є протиправними, її права порушено у зв'язку із зміною істотних умов праці, а саме зменшено педагогічне навантаження до 73 учбових годин на рік, що значно менше ніж у 2016-2017 навчальному році. Про зменшення навантаження та зменшення учбового часу її ніхто не попереджав. Крім того, їй завдана моральна шкода яка виразилася в емоційних і душевних стражданнях та хвилюваннях, що призвело до порушення звичного життєвого укладу, яку вона оцінює в розмірі 100000,00 грн. З відповіді Управління Держпраці у Черкаській області від 19.10.2017 вбачається, що її трудові права порушено, тому граничний термін протягом якого вона має право звернутися до суду про вирішення трудового спору закінчується 19.01.2018. Просить суд визнати дії керівника Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений підрозділ університету [PERSON] незаконними та зобов'язати його відновити порушені її права до стану, що існувало до порушення трудового законодавства. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8054,86 грн. за мінусом відрахувань податку та інших обов'язкових платежів, моральну шкоду в сумі 100000,00 грн., а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи, що складаються з: судового збору в сумі 3200,00 грн., витрат, пов'язаних із залученням експерта, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЧК №58526 від 20.12.2017 (а.с.18) в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд його задовольнити з підстав зазначених в позові. Представники відповідача - Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - Штих М.М., який діє на підставі ордеру серії ЧК №012613 від 23.01.2018 (а.с.97), в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог. Надав до суду відзив на позов (а.с.56,57) в якому вказав, що у позивача відсутні будь-які підстави вважати, що її права порівняно з попереднім періодом погіршилися. Позивач безпідставно, без підтвердження належними доказами, надає суду інформацію про визначене їй навчальне навантаження 73 навчальних годин на рік, в той час як відповідно до Картки педагогічного навантаження викладача [PERSON] на 2017-2018 навчальний рік становить 302 години на рік. Крім того, це навчальне навантаження являється лише орієнтовним та коригується протягом року. Обліковим періодом по навчальному навантаженню являється навчальний рік, тому тільки за наслідками закінчення навчального року можна буде встановити чи було зменшено навчальне навантаження та відповідно чи мало місце порушення трудового законодавства. Тобто, до закінчення навчального року немає підстав вважати, що за результатами роботи за рік позивач матиме менше навчальних годин ніж в попередньому періоді. На момент звернення до суду, позивач [PERSON] додатково до визначеного їй річного навантаження відпрацювала 32 навчальні години з новим учнем, який був переведений з іншого навчального закладу. Орієнтовне навчальне навантаження позивача на цей навчальний рік становить 334 години, що є більшим, ніж в попередньому навчальному році. Крім того, [PERSON] особисто ще в 2016 році погодилася на 1/3 ставки, що складає більше 300 годин на рік педагогічного навантаження. Позивач не мала вимушеного прогулу взагалі, вона повноцінно працювала зазначений спірний період, пропусків у виході на роботу за позивачем не зафіксовано, тому твердження про вимушений прогул спростовується повністю. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 28.12.2017 ухвалою судді було відкрито провадження у справі. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 04.01.2018 (а.с.46) було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів, призначено у даній справі судово-психологічну експертизу, на розгляд експерта поставлено питання про визначення глибини та інтенсивності психотравмуючого впливу згідно зазначеної ситуації на особистість [PERSON], а також надання оцінки зазначеної ситуації в грошовому виразі. Проведення експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 31/1). Ухвалою суду від 08.02.2018 (а.с.99) за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] провадження у даній справі було зупинено на час проведення судово-психологічної експертизи, до одержання висновку експертизи. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 02.07.2018 (а.с.116) у зв'язку з надходженням до суду клопотання експерта про надання матеріалів справи та погодження термінів виконання експертизи, провадження по справі було поновлено та призначено судове засідання на 30.07.2018. 30.07.2018 ухвалою Канівського міськрайонного суду у задоволенні клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо погодження строку виконання судово-психологічної експертизи у строк понад 3-х місяців відмовлено, проведення судово-психологічної експертизи, призначеної ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.01.2018 припинено. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Статтею 43 Конституція України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету №676 від 13.12.2017 (а.с.29), що позивач [PERSON] працює викладачем коледжу. 18.09.2017 позивач [PERSON] звернулася з заявою до начальника Управління Держпраці у Черкаській області (а.с.24) про проведення перевірки у Канівському коледжі культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету, з приводу дотримання трудового законодавства при встановленні їй педагогічного навантаження на 2017-2018 навчальний рік. З відповіді начальника Управління Держпраці у Черкаській області №С-1030/14-1 від 18.10.2017 на звернення позивача щодо можливого порушення норм законодавства про працю при розподілі педагогічного навантаження адміністрацією Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету (а.с.25) вбачається, що у жовтні 2017 року інспектором праці проведено інспекційне відвідування Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, де встановлено, що на 2017-2018 навчальний рік [PERSON] встановлено педагогічне навантаження у розмірі меншому, ніж у попередні роки; в порушення вимог ст.ст.18, 32, 103 КЗпП України та колективного договору, позивача не попереджено під підпис про зміни умов та оплати праці за два місяці. Протоколом засідання предметно-циклової комісії Коледжу від 28.08.2017 № 1 визначено проведення розподілу педагогічного навантаження з порушенням принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від віку (ст. 2-1 КЗпП України). Згідно наданих табелів обліку робочого часу, [PERSON] працює неповний робочий час, який встановлений адміністрацією навчального закладу без її згоди (заяви) та видачі наказу. Іншою організаційно-методичною роботою, згідно норм ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», керівництвом коледжу [PERSON] не завантажено. Письмова згода про переведення на неповний робочий день або тиждень відсутня, для інспекційного відвідування не надана, чим порушено вимоги ст. 56 КЗпП України. За результатами інспекційного відвідування, до керівництва коледжу вжиті заходи впливу в межах повноважень. Роз'яснено позивачу, що у разі її незгоди з рішенням адміністрації коледжу, за захистом своїх трудових прав, на підставі ст. ст. 55, 124 Конституції України, вона має право звернутися безпосередньо до суду. Так, з постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2312/17 від 08.11.2017 (а.с.27) вбачається, що [PERSON], працюючи директором Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремленого структурного підрозділу університету, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.41 КУпАП, а саме: при проведенні 18.10.2017 інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин та інших питань законодавства про працю встановлено порушення вимог ст.18, ст.32, ст.56, ст.103 КЗпП України: згідно з протоколом засідання циклової комісії від 18.06.2017 № 10 та від 28.08.2017 № 1 викладачів музично-теоретичних дисциплін повідомлено про можливе навантаження на 2017-2018 навчальний рік. Проте документи, якими доведено до відома [PERSON], під підпис про попереднє педагогічне навантаження на 2017-2018 навчальний рік в ході інспекційного відвідування не надано, чим порушено вимоги п.2.2.6 р. 2.2 Колективного договору, ст.18, ст.32, ст.103 КЗпП України. Визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КпАП України, піддано останнього адміністративному стягненню у виді накладення штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн. З письмових пояснень директора Канівського коледжу культури і мистецтв правопорушника [PERSON] наданих ним суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с.28) вбачається, що згідно з протоколом засідання циклової комісії викладачів музично-теоретичних дисциплін викладача [PERSON] повідомлено про можливе педагогічне навантаження на 2017-2018 навчальний рік, проте, викладач [PERSON] від підпису в картці педагогічного навантаження на наступні 2017-2018 рік відмовилася. Заступник директора з навчальної роботи та голова циклової комісії не занесли до протоколу відмову від підпису викладача [PERSON], що призвело до вказаного адміністративного правопорушення. За організацію навчального процесу, розподіл педагогічного навантаження, здійснення контролю відповідає заступник директора з навчальної роботи та голова циклової комісії. За неналежну організацію та контроль щодо навчального процесу видано наказ по коледжу про суворе попередження за невиконання своїх посадових обов'язків заступнику директора з навчальної роботи та голові циклової комісії. З довідки Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету №15 від 16.01.2018 (а.с.58) вбачається, що позивачу [PERSON], яка працює викладачем коледжу за період з січня 2017 року по грудень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 30166,11 грн., зокрема, за спірний період: вересень 2017 - листопад 2017 по 2111,88 грн. щомісячно, грудень 2017 - 5333,20 грн. З довідки Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету №14 від 16.01.2018 про фактичну кількість відпрацьованих днів (а.с.59) вбачається, що викладачем [PERSON] за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року включно відпрацьовано: грудень 2016 - 22 дня, січень 2017 - 20 днів, лютий 2017 - 20 днів, березень 2017 - 22 дня, квітень 2017 - 19 днів, травень 2017 - 20 днів, червень 2017 - 20 днів, липень 2017-серпень 2017 - щорічна основна відпустка, вересень 2017 - 21 день, жовтень 2017 - 21 день, листопад 2017 - 22 дня, грудень 2017 - 20 днів. Згідно витягу із зшивки реєстрації виходів на роботу викладачів коледжу за вересень 2017-грудень 2017 (а.с.64-79) вбачається, що позивач [PERSON] за вказаний період прогулів не мала, про що свідчать її особисті підписи. Відповідно Картки обліку педагогічного навантаження (індивідуальні заняття) викладача [PERSON] (а.с.60-62) вбачається, що педагогічне навантаження позивача за 2016-2017 навчальний рік склало 328 годин. Відповідно Картки обліку педагогічного навантаження (індивідуальні заняття) викладача [PERSON] (а.с.63,64) вбачається, що педагогічне навантаження позивача за 2017-2018 навчальний рік склало 302 години. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даній справі предметом позову є трудовий спір щодо обсягу педагогічного навантаження, на який згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України розповсюджується тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що про порушення свого трудового права позивач [PERSON] дізналася після отримання відповіді начальника Управління Держпраці у Черкаській області №С-1030/14-1 від 18.10.2017 (а.с.25), а тому [PERSON] звернулася 27.12.2017 з позовом до суду в межах строків, визначених ч.1 ст. 233 КЗпП України. Навантаження викладача вищого навчального закладу - це обсяг роботи у годинах за визначеними законом видами діяльності (навчальна, методична, наукова, організаційна), який дорівнює встановленої кількості годин. По факту саме навчальне навантаження обумовлює розмір заробітної плати, яку викладач отримає: частка ставки обчислюється поділом встановленої для однієї ставки норми навантаження на фактичне навантаження працівника. Обсяг навантаження належить до істотних умов праці і визначається не довільно, а за критеріями і в порядку, передбаченому законодавством про освіту. При вирішенні питання правильності обрахування, зміни, оцінки фактичного виконання навантаження слід виходити з нормативів, що діяли на момент встановлення навантаження конкретному працівнику. Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що робочий час науково-педагогічних працівників становить 36 годин на тиждень (скорочена тривалість робочого часу). Робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, організаційної роботи та інших трудових обов'язків. Норми часу методичної, наукової, організаційної роботи визначаються закладом вищої освіти. Максимальне навчальне навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. Види навчальної роботи педагогічних працівників відповідно до їх посад встановлюються закладом вищої освіти за погодженням з виборними органами первинних організацій профспілки (профспілковим представником). Залучення педагогічних працівників до роботи, не передбаченої трудовим договором, може здійснюватися лише за їхньою згодою або у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до норми «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України», затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 20.12.1993 р. № 455, прямим обов'язком керівника закладу освіти є доведення до відома педагогічних працівників наприкінці навчального року (до надання відпустки) про педагогічне навантаження в наступному навчальному році. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з пунктом 63 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року № 102, оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі. Обсяг навчальної та іншої педагогічної роботи, яку може виконувати педагогічний працівник за основним місцем роботи, граничними розмірами не обмежується. При цьому навчальне навантаження викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON] у 2017-2018 навчальному році встановлено педагогічне навантаження 302 години (а.с.63,63а). Так, [PERSON] вважає, що їй, в порівнянні з педагогічним навантаженням у 2016-2017 навчальному році (328 годин), було зменшено педагогічне навантаження на 2017-2018 навчальний рік, чим погіршено її умови праці, а тому відповідач повинен відновити її порушені права до стану, що існувало до порушення трудового законодавства, а також з відповідача підлягають стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 8054,86 грн. за мінусом відрахувань податку та інших обов'язкових платежів. З приводу вище зазначених позовних вимог суд зазначає наступне. З тексту заяви позивача [PERSON] адресованої на ім'я директора Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини [PERSON] від 20.08.2017, що міститься в матеріалах справи (а.с.80) вбачається та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що позивач [PERSON] особисто письмово ще у 2016 році погодила своє педагогічне навантаження - 1/3 ставки педагогічного навантаження, що складає більше 300 годин на рік. Твердження позивача [PERSON] про встановлення їх педагогічного навантаження на 2017-2018 навчальний рік у розмірі 73 годин не підтверджено жодним письмовим доказом, а тому судом не може бути взято до уваги. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] протягом 2017-2018 навчального року отримала додатково ще 32 учбові години на нового учня, які вона відпрацювала у період з 12.09.2017 по 07.12.2017 (ще до звернення з позовом до суду) зі студентом [PERSON], що підтверджується заявою позивача [PERSON] та наказом №177 від 08.12.2017 про оплату консультаційних годин викладачу [PERSON] (а.с.81,82). З інформативної довідки Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету №332 від 27.07.2018 (а.с.136) вбачається фактична кількість відпрацьованих навчальних годин викладачем [PERSON] за період з вересня 2016 року по червень 2017 року включно - 328. З інформативної довідки коледжу №333 від 27.07.2018 (а.с.135) вбачається, фактична кількість відпрацьованих навчальних годин викладачем [PERSON] за період з вересня 2017 року по червень 2018 року включно - 346. Враховуючи викладене, судом встановлено, що протягом 2017-2018 навчального року позивач [PERSON], як викладач Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений структурний підрозділ університету, відпрацювала на 18 навчальних годин більше у порівнянні з 2016-2017 навчальним роком. Крім того, попередньо встановлене педагогічне навантаження [PERSON] у розмірі 302 навчальні години на 2017-2018 навчальний рік відповідає 1/3 ставки викладача (більше 300 годин), що погоджено позивачем ще в 2016 році. Частиною третьою ст.32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно з вимогами ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. В ході проведеного 18.10.2017 інспекційного відвідування Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремленого структурного підрозділу університету, у зв'язку з виявленням порушень трудового законодавства на директора коледжу Управлінням Держпраці у Черкаській області складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 41 КУпАП. З тексту вище зазначеної постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2312/17 від 08.11.2017 (а.с.27) вбачається, що порушенням трудового законодавства з боку [PERSON] є не зменшення педагогічного навантаження викладачу [PERSON], а відсутність документів, якими [PERSON] доведено до відома, під підпис, про попереднє педагогічне навантаження на 2017-2018 навчальний рік. Позивачем [PERSON] в позові не конкретизовано, які саме дії керівника Канівського коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремлений підрозділ університету [PERSON] вона просить визнати незаконними. Щодо дій керівника коледжу з приводу не доведення до відома під підпис позивача [PERSON] про педагогічне навантаження на 2017-2018 навчальний рік, то суд зазначає, що постановою Канівського міськрайонного суду №697/2312/17 від 08.11.2017 [PERSON] вже притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Щодо дій керівника коледжу з приводу зменшення позивачу [PERSON] педагогічного навантаження на 2017-2018 навчальний рік у порівнянні з 2016-2017 навчальним роком, зобов'язання відновити її порушені права до стану, що існувало до порушення трудового законодавства, то враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що педагогічне навантаження [PERSON] на 2017-2018 навчальний рік залишилося в межах, встановленої їй 1/3 ставки, а фактична кількість відпрацьованих навчальних годин за спірний період склала 346 годин, що на 18 годин більше, ніж за період 2016-2017 навчального року, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування цих позовних вимог, а відтак не вбачає підстав для їх задоволення. З 01.09.2017 позивач [PERSON] приступила до викладання навчальних дисциплін відповідно до встановленого протоколом засідання циклової комісії №1 від 28.08.2017 обсягу роботи та продовжувала працювати на цих умовах до кінця 2017-2018 навчального року, про що не заперечувала і сама позивач в судовому засіданні. За умовами ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. По сплину двомісячного строку ні [PERSON], ні дирекція навчального закладу не ініціювали звільнення позивача, що приводить суд до висновку про те, що сторони погодилися на продовження роботи в нових умовах. Положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним і не передбачає виплати різниці в заробітку в разі зміни істотних умов праці, зокрема при зменшенні педагогічного навантаження та виплаті заробітної плати відповідно до відпрацьованого робочого часу. Розглядаючи справу судом встановлено, що відбулась зміна істотних умов праці позивача під час продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, протягом періоду роботи у змінених умовах праці позивач не припинила трудових відносин з відповідачем згідно із частиною четвертою статті 32 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за мінусом відрахувань податку та інших обов'язкових платежів є безпідставними. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 гривень, то суд вважає, що вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження позовні вимоги в частині визнання незаконними дій керівника Канівського коледжу культури і мистецтва Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини - відокремленого структурного підрозділу університету, відновлення порушеного права позивача до стану, що існувало до порушення трудового законодавства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за мінусом відрахувань податку та інших обов'язкових платежів, то відповідно позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог, в зв'язку з цим відповідно до вимог ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача й понесені судові витрати.

Outcome: dismissed