Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що з 02 червня 2007 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення припинено. Вона не бажає поновлювати сімейні відносини з відповідачем та проживати з ним однією сім'єю. Позивач вважає, що зберегти сім'ю вже неможливо, наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Син знаходиться повністю на утриманні позивачки, добровільно матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча має таку можливість тому просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Місцем проживання сина [PERSON], після розірвання шлюбу, просить визначити її (позивача) місце проживання, [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу і стягнення з нього аліментів на користь дитини, але заперечує проти визначення місця проживання дитини із матірью, просив суд визначити місце проживання дитини за місцем його мешкання, зазначив, що має найліпши умови для проживання його дитини, але ніяких доказів на обгрунтування своїх заперечень суду не надав. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області - підтримала позовні вимоги позивача і зазначила, що органом опіки та піклування Роздільнянської РДА проводилася перевірка умов проживання дитини [PERSON], які виявилися задовільними, про що комісією було складено акт. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 02 червня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, на підставі актового запису № 23, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17 ) Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], батьком якої є відповідач - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Сторони припинили подружні відносини з травня 2014 року. Причиною розпаду сім'ї є те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у сторін діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнього сина. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідач просить надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору щодо місця проживання сина сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, наявність у матері житла, можливість розвитку додаткових здібностей. Також суд враховує вимоги принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій вказано, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При таких обставинах, суд вважає, що на користь [PERSON] слід стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 243,60грн. На підставі ст.ст. 24, 105 ч.3, 110, 112, 113,159, 160, 161, 180, 181, 182,183, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved