Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 17 вересня 2015 року перебуває в шлюбі з відповідачем, в якому у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. При цьому зазначила, що на час реєстрації шлюбу відповідач проходив строкову службу в армії, під час якої кілька разів навідувався у відпустку. Довідавшись про вагітність дружини, відповідач просив її зробити аборт, заявляючи, що діти йому не потрібні. Після повернення зі служби, що мало місце відразу ж після народження сина, а саме 14 жовтня 2016 року, відповідач до сім»ї не повернувся. З того часу до сина не навідується, не цікавився його здоров»ям, будь якої допомоги на його утримання не надає. В телефонній розмові сказав, що син йому не потрібний і щоб вона подавала заяву до суду про розірвання шлюбу. Таким чином, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків щодо утримання та виховння сина, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Крім того, вказала, що на даний час ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на вихованні неповнолітню дитину від першого шлюбу, а тому, не має змоги забезпечити належне утримання сім»ї та малолітнього сина, на якого витрачає біля 2000 грн. щомісячно. Проживає разом з батьками, які ведуть домашнє господарство, надають посильну матеріальну допомогу. Відповідач є фізично здоровим, може працювати та неофіційно працює на різних роботах, маючи нерегулярний, мінливий дохід, інших утриманців не має. В зв»язку з чим, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісчно, а також, кошти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, крім того, понесені нею судови витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 500 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав, наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що не вважає себе батьком непонолітнього [PERSON], так як під час шлюбу, на момент коли проходив строкову службу, позивач проживала з колишнім чоловіком, з яким, за його переконанням, проживає і на даний час. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.84 цього ж Кодексу, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що в ході судового розгляду було стверджено свідоцтвом про народження серії І-ИД № 244937, виданого 12 жовтня 2016 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Крім того, встановлено, що сторони, через непорозуміння, які між ними виникли, спільне проживання припинили, на даний час позивач та малолітній син проживають в [INFO] в сім»ї батьків дружини, члени якої утримують домашню птицю. У своїй власності транспортних засобів, майнових та земельних паїв, позивач не має, не працює, перебуває у декретній відпустці; син перебуває на її утриманні; відповідач з сім»єю не проживає. Зазначені обставини, в ході судового розгляду, були стверджені довідками Висічанської сільської ради №№658, 659, 662 від 14.12.2016 року, актом обстеження матеріально побутових умов проживання від 14.12.2016 року №661, складеного комісією Висічанської сільської ради Борщівського району Тернопільської області. Домовленостей щодо утримання сім»ї сторони досягти не можуть. Позивач [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Згідно довідки виконкому Більче-Золотецької сільської ради №№ 156, 157 від 17.01.2017р. слідує, що відповідач [PERSON] на даний час не працює, на території сільської ради у власності земельних ділянок, паїв, житлових будинків, транспортних засобів не має. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідач є непрацездатним, з незадовільним станом здоровя, має інших утриманців, отримує регулярний дохід, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Твердження відповідача в тій частині, що останній не є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшли, докази, які б стверджували ці обставини, суду надано не було. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком малолітньої дитини, то зобовязаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже, вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить підставними та обгрунтованими. Відповідно до ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд враховує розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначений для дітей віком до 6 років: з 1 січня у розмірі - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Також, суд враховує ті обставини, що малолітній проживає разом з матір»ю, що така на даний час не працює, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, на утримання сина отримує державну допомогу, що відповідач офіційних джерел доходу не має, та приходить до висновку, що аліменти на утримання малолітнього [PERSON] слід визначити у розмірі 850 грн. Підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів на утримання позивача суд не знаходить, а тому приходить до висновку, що в цій частині позов до задоволення не підлягає, оскільки судом не здобуто доказів того, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу. Судові витрати по справі, понесені позивачем, підлягають задоволеню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави. Виходячи з наведенного вище, на підставі ст.ст. 84, 180, 182, 184 Сімейного Кодексу України, ст.7 Закону України Про державний бюджет на 2017 р.,

Outcome: partial