Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO] , сина [PERSON] [INFO] , які мешкають з нею. Позивач зазначає, що вона не в змозі задовольнити всі потреби дітей, хоч і працює. Коштів не вистачає для належного забезпечення життя дітей. Батько - [PERSON] від виховання дітей самоусунувся, ніяк не допомагає в їх вихованні. Матеріально ніяк не забезпечує та не допомагає дітям. Інших стягнень з [PERSON] не здійснюється. Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, атому позивач вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дітей. Ухвалою судді від 23.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує, пояснив що не визнає вимоги позивача з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей, та не ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання дітей. Відповідач в судове засідання не з`явився, але ним подано до суду відзив на вказану позовну заяву, мотивуючи наступним. Позивач у справі працює ПАТ Укрнафта в м.Пологи Запорізької області. Стан здоров`я відмінний. Незважаючи на це, що вона має можливість використовувати гроші на потреби їхніх дітей, він як батько вважає за необхідне надавати всіляку матеріальну допомогу своїм дітям і приймати участь у їх вихованні. Він зазначає, що диспозиція норм ст.ст. 180, 181 СК України передбачає - навмисне ухилення особи від виконання своїх обов`язків на утримання своїх дітей. І така обставина повинна бути доведена позивачем. В позові позивач не зазначила, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків. Він приймав і буде приймати участь у їх вихованні, і у матеріальному забезпеченні. Ніколи не ухилявся від виконання своїх обов`язків. Він надавав матеріальну допомогу, чим може підтвердити відповідними обставинами та доказами. Всього ним було витрачено на своїх неповнолітніх дітей на продукти харчування та дитячі речі, за чотири місяці 2019 року, 34 011,03 грн., про що додав до матеріалів справи відповідні чеки. Тобто позивачем не долучено жодного доказу, що він відмовляється від виховання своїх дітей, або у наданні їм матеріальної допомоги. Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника відповідача, та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом ДРАЦС по Пологівському та Чернігівському районах Головного ТУЮ у Запорізькій області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , дійсно є сторони у справі. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого реєстраційної служби Томаківського РУЮ у Дніпропетровській області, вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , також є сторони у справі. Малолітні діти на даний час проживають разом з матір`ю [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Воскресенської сільської ради Пологівського району за вих. № 3418 від 07.10.2019. Судом встановлено, що відповідач зобов?язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, але добровільно в повному обсязі цього не робить. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, надані по справі докази, а також положення ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх батька, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав суду належних доказів, на підтвердження того, що ним надається матеріальна допомога позивачу на утримання їх спільних дітей, при цьому не підтвердив суму витрачену на своїх дітей, яку він зазначає у відзиві - 34011,03 грн. за чотири місяці 2019 р., при цьому позивачем надано копії чеків на придбання продуктів харчування, одягу, які не можна вважати доказами щодо надання матеріальної допомоги саме дітям [PERSON] , та [PERSON] . Також, відповідачем не надано доказів того, що його стан здоров`я не дозволяє сплачувати аліменти, на його утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки, дружина тощо або наявні інші обставини, які можуть вплинути на розмір аліментів. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Статтею 191 СК України передбачено стягнення аліментів від дня пред`явлення позову, а тому аліменти підлягають стягненню з 10.09.2019 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved