Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконкому Лохвицької міської ради про визнання права власності на прибудову до квартири, посилаючись на наступні обставини. 03.10.2002 року згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького нотаріального округу [PERSON], вона придбала у власність двокімнатну квартиру № 4 по вул. Героїв України (Леніна) буд. 51 у м. Лохвиця Полтавської області. Згідно рішення Лохвицької міської ради № 97 від 20.02.2004 року вона отримала дозвіл на прибудову до квартири, яка складалася з добудови кімнати та веранди, розміром 2,80*4,20 м, 2,60*4,50 м., загальною площею 20,8 кв.м. 29.12.2016 року «ПП Бюро плугу та консультацій» було виготовлено технічний паспорт на квартиру. Новозбудоване нерухоме майно відповідно до техпаспорта складається з веранди, кухні та ванної кімнати, позначених літерою а, загальною площею 30,90 кв.м. Загальна інвентаризаційна вартість добудованих кімнат становить 176\~266 гривень. У 2017 році вона уклала договір оренди з Лохвицькою міською радою на земельну ділянку площею 0,0093 га для прибудови до квартири та зареєструвала його в Державному реєстрі, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 11.05.2017 року. Вона звернулась із заявою до сектору містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області з питанням надання будівельного паспорту на забудову для подальшого введення в експлуатацію. 02.10.2017 року отримала відповідь про неможливість видати їй дозвільні документи на прибудову. Просила визнати за нею право власності на прибудову до квартир № 4 по вул. Героїв України № 51 у місті Лохвиця Полтавської області, позначену в технічному паспорті літ. «а», загальною площею 30,90 кв.м., для подальшої реєстрації в Державному реєстрі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надано заяву за підписом в.о. міського голови про розгляд справи за відсутності їхнього представника, проти позовних вимог не заперечували. Представник 3-ої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири № 4 в будинку № 51, розташованому по вул. Героїв України (колишня Леніна) у м. Лохвиця Полтавської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1866. Як вбачається з архівного витягу з рішення № 97 «Розгляд заяви [PERSON] про надання дозволу на добудову кімнати та веранди» з протоколу № 2 засідання виконкому Лохвицької міської ради від 20.02.2004 року, було задоволено прохання [PERSON], що проживає [INFO], про надання дозволу на добудову кімнати та веранди. Інженером архітектурно-планувального бюро при головному архітектору району 03.03.2004 року складений акт в тім, що згідно рішення виконкому Лохвицької міської ради від 20.02.2004 року № 97 зроблено на місці розбивку будівництва добудови кімнати та веранди розміром відповідно: 2,80х4,20м; 2,60х4,50м. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого ПП «Бюро послуг та консультацій» станом на 29.12.2016 року на замовлення [PERSON], прибудова до квартири літ. «а» побудована в 2004 році, її площа складає 30,90 кв.м., тобто вона є більшою ніж та, на яку надавався дозвіл. В звіті про проведення технічного обстеження, затвердженого 06.11.2017 року директором ПП «Бюро послуг та консультацій», зазначено, що за результатами проведеного технічного обстеження обєкта - прибудови до житлової квартири в [ADDRESS] - встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Позивачем надані довідки від КП «Лохвиця-Сервіс» Лохвицької міської ради, Лохвицького РС ГУ ДСНС України у Полтавській області, Лохвицької філії ПАТ «Полтаваобленерго», Лохвицького РГП ПАТ по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», згідно яких при будівництві нею прибудови до квартири [ADDRESS] дотримано норм та Правил. 19.04.2017 року між Лохвицькою міською радою, в особі міського голови, та [PERSON] укладено договір оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.05.2017 року, відповідно до якого позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 93 кв.м. Позивач просить визнати за нею право власності на прибудову до квартири, посилаючись при цьому на приписи ст.ст. 331, 376 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Дійсно, ч. 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Однак, згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15\~ЦК, частина перша статті 3\~Цивільного процесуального кодексу України\~(далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON], вона не зверталася до інспекції державного будівельного архітектурного контролю із заявою про прийняття обєкта до експлуатації. Відмова сектору містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва у наданні дозвільних документів для проектування вже побудованої прибудови до квартири не є відмовою компетентного державного органу у введенні в експлуатацію обєкта будівництва. Суди не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного Cуду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, так само й з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Крім того, позивач просить визнати право власності на прибудову до квартири як на окремий обєкт нерухомості. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. Тобто, прибудова до квартири є частиною речі і не може бути окремим обєктом нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed