Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог, Барський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку. Позивач просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме, будинком [ADDRESS], що належить позивачеві на праві приватної власності, оскільки з вересня 2013 року відповідач у справі разом з дітьми переїхали на постійне проживання у с. Слобода Межирівська Жмеринського району, але відповідач у добровільному порядку не бажає знятись з реєстрації, чим перешкоджає позивачеві володіти, користуватися та, зокрема, розпоряджатися будинком, отримати субсидію. Таким чином, позивач вимушена звертатись до суду та просила задовольнити позов. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Додатково пояснила суду, що відповідач [PERSON] є її невісткою, а син позивача помер у 2008 році. Увесь час сторони проживали мирно і все було добре. Однак, у серпні 2013 року позивач дізналася про те, що на підставі рішення суду будинок, який позивач отримала у спадщину від своєї матері, належить [PERSON] Про розгляд вказаної справи [PERSON] не було відомо, у зв'язку з цим за заявою останньої вказане вище судове рішення було скасоване та позивач знову оформила право власності на будинок [ADDRESS] на своє ім'я. Після вказаного випадку стосунки між сторонами зіпсувалися і відповідач з дітьми переїхали проживати до Жмеринського району, де мешкають уже більше року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру серії ВН №003215 та витягу з договору про надання правової допомоги (а.с. 22, 23), позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з вересня 2013 року вона не мешкає у спірному будинку, забрала свої речі та речі дітей. Однак, старший син усе літо мешкав у бабусі по [ADDRESS]. Разом з тим, вказала, що не може знятися з реєстрації, оскільки їй нема де зареєструвати своє та дітей місце проживання, оскільки у с. Слобода Межирівська вони з дітьми мешкають у будинку, що ще не оформлений. На запитання представника позивача відповідач пояснила, що старший син навчається у м. Жмеринка, а менший навчається у школі у с. Слобода Межирівська Жмеринського району. Діти проживають разом з нею, однак, старший син часто буває у бабусі, допомагає їй. Представник третьої особи Барський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області у судове засідання не з'явився. До суду надійшов лист завідувача Барського РС УДМС України у Вінницькій області, у якому зазначено, що третя особа не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у відсутності їх представника (а.с. 21). Одночасно вказано, що у спірній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, відповідача та її дітей. Представник третьої особи Служби у справах дітей Барської РДА Краєвська Л.В., яка діє на підставі довіреності від 24.09.2014 №01-1-36/2304, просила урахувати інтереси дітей при розгляді справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає по сусідству з [PERSON]. Пояснила, що вони увесь час жили мирно, хоча [PERSON] та [PERSON] є свекрухою та невісткою. Однак, приблизно минулої осені свідок бачила, що [PERSON] збирала свої речі, вантажила на машину та виїхала. Речі [PERSON] збирала спокійно, сварки ніякої не було. З того часу [PERSON] свідок по [ADDRESS] не бачила, іноді бачить там її старшого сина, який навідує бабусю [PERSON] Свідок зазначила, що позивач живе у будинку сама. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає у с. Васютинці, знайома з сім'єю [PERSON], вони гарно жили, не сварилися. Близько року [PERSON] не живе по вул. [ADDRESS], іноді там свідок бачить старшого сина [PERSON], який навідує бабусю. Чому [PERSON] переїхала жити у інше місце свідкові невідомо. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до даних копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11), та ухвали Барського районного суду Вінницької області від 26.06.2014 (а.с. 8-10) [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідно до даних копії домової книги у спірному житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до даних довідки виконавчого комітету Луко-Барської сільської ради Барського району Вінницької області від 01.07.2014 №367 [PERSON] та її діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але за вказаною адресою не проживають з вересня 2013 року (а.с. 7). Відповідно до даних акту обстеження матеріально-побутових умов №29 від 24.09.2014 [PERSON] мешкає сама по вул. [ADDRESS] Барського району Вінницької області (а.с. 38). Відповідно до даних висновку районної комісії з питань захисту прав дитини Барської РДА від 19.09.2014 визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] є недоцільним. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У судовому засіданні було доведено, що власником спірної квартири є позивач, відповідач та її діти є членами сім'ї. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач та її діти не мешкають у спірному будинку більше року, добровільно залишили будинок, забрали свої речі та обрали інше місце проживання. З огляду на викладене, суд не приймає як підставу для відмови у позові заперечення відповідача про те, що добровільно знятися з реєстрації вона не бажає, оскільки зареєструвати своє місце проживання у с. Слобода Межирівська Жмеринського району, де вона фактично проживає, не має можливості. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] та її дітей такими, що втратили право користування спірним житловим будинком підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності відповідача більше як шість місяців без поважних причин, що передбачені положеннями ч. 3 ст. 72 ЖК УРСР. Крім того, даний спосіб захисту здатний повністю відновити порушене право власника. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наведену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 у справі №6-57цс11, що прийнята у порядку перегляду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та є обов'язковою для застосування всіма судами України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. На підставі наведених вище положень, у задоволенні позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації слід відмовити, оскільки вона є передчасною. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 243,60 грн, що підтверджується квитанцією №ПН669 від 30.07.2014 (а.с. 1), та витрат на правову допомогу у розмірі 600 грн, що підтверджується квитанцією №852 від 06.08.2014 та даними розрахунку (а.с. 36, 37). При цьому, розмір витрат на правову допомогу не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, що передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, судові витрати позивача складають 843,60 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такими, що втратили право користування житлом, та дійшов висновку про відмову у вимозі про зняття з реєстрації відповідача, відтак, відшкодуванню підлягає 2/3 частини судових витрат, що становить 562,40 грн (843,60 грн : 3 * 2). На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 71 ЖК УРСР,

Outcome: partial