Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Окрім неї у вказаній квартирі. серед інших, зареєстрований також відповідач [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації та ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає. Зазначає, що [PERSON] є батьком колишньої дружини її сина [PERSON] , з якою в нього наразі розірвано шлюб. Позивач вказує, що факт реєстрації відповідача в належній їй квартирі впливає на обсяг її прав, як співвласника майна, зокрема, на право отримання субсидії. Відомостей про місце проживання відповідача їй невідоме та звернутись до нього з проханням про добровільне зняття з реєстрації з спірного житла позивач немає можливості, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом. Відповідач у вищевказаній квартирі ніколи не проживав, інтересу до неї проявляв і не проявляє, не здійснює витрати на утримання. З огляду на наведене позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 27 серпня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 18 грудня 2021 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] . Станом на 17 грудня 2021 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. 21 жовтня 2021 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позивач позов підтримує, просить його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Суд встановив, що позивачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 8). З копії будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що з 15 серпня 2014 року за вищевказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] (а.с. 15). За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області та відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується повідомленням Луцького відділу поліції у Волинській області ГУНП про розгляд звернення [PERSON] від 17.11.2020 року. Також з даного повідомлення вбачається, що мешканці будинку [ADDRESS] підтвердили. що [PERSON] ніколи не проживав у квартирі [ADDRESS] (а.с. 6). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення. Судом установлено, що відповідач зареєстрований в квартирі, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності, за власним бажанням, добровільно залишив помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірним житлом не користується, не бере участі в його утриманні. Наведене свідчить, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі без поважних причин більше одного року. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved