Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 31 жовтня 2017 року [PERSON], керуючи автомобілем Renault, державний номерний знак [NUMBER], на перехресті вулиць Карпенка-Карого та Рівненська в м. Луцьку, при повороті ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та здійснив з ним зіткнення. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України. Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що вона, [PERSON], є власником автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], а тому діями відповідача їй завдано майнову шкоду в розмірі 120\~224,53 грн., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження матеріальних збитків від 07 грудня 2017 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу час скоєння ДТП була застрахована в ТДВ СТ «Домінанта». Для отримання страхового відшкодування вона звернулась до ТДВ СТ «Домінанта», однак страхова компанія станом на дату звернення з даним позовом до суду завдану їй майнову шкоду не відшкодувала. Проведені досудові перемовини з відповідачем також не дали позитивного результату. Проаналізувавши норми цивільного законодавства та ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважає що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Також позивач вважає, що внаслідок пошкодження її транспортного засобу, вона зазнала моральної шкоди, оскільки затягування відповідачем процесу виплати відшкодування на ремонт автомобіля забрало багато її робочого та вільного часу, спричинило їй незручності та додаткові витрати на пересування по місту та за його межі. Окрім того, вона мала душевні хвилювання, адже внаслідок ДТП її брату [PERSON], який був за кермом пошкодженого автомобіля, спричинено шкоду здоровю. Розмір моральної шкоди вона оцінює в розмірі 10 % від суми загальних збитків 12\~022,00 грн. З огляду на наведене, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріального збитку в розмірі 120\~224,53 грн., суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 12\~022,00 грн., суму судових витрат в розмірі 9\~322,47 грн. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди залучено страхову компанію «Домінанта» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що вважає вимоги позову необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають до задоволення. Визнаючи подію ДТП та свою вину в її скоєнні, відповідач вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована в СТ «Домінанта». Позивачем добровільно подано повідомлення як потерпілої особи до СТ «Домінанта» з метою отримання страхового відшкодування, однак не надано належних доказів того, що страховою компанією не здійснено виплати на її користь. Щодо матеріального збитку, визначеного позивачем згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, то його розмір є для нього непосильним та таким, що поставить його в скрутне матеріальне становище. Він як власник забезпеченого транспортного засобу обґрунтовано сподівався, що понесені позивачем внаслідок ДТП витрати, компенсуються СТ «Домінанта». Відповідач просить суд врахувати його скрутне матеріальне становище та життєві обставини при визначенні матеріального відшкодування та зменшити його розмір до 30\~000 грн. Щодо вимог позивач про відшкодування моральної шкоди, то такі відповідачем не визнаються, оскільки не підтвердженні доказами. Розмір судових витрат відповідач визнає частково, вважає, що 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу є безпідставними та завищеними; витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження відповідач частково визнає в розмірі 500 грн.; щодо витрат по сплаті судового збору, то такі мають бути розподілені пропорційно до задоволених вимог. З наведених підстав просить позов задовольнити частково. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив, просить вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечував з тих підстав, які наведені ним у відзиві на позов, вважає, що заявлені позивачем суми відшкодування мають бути компенсовані його страховою компанією. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в межах тих сум відшкодування, які зазначені відповідачем у відзиві на позов. Представник третьої особи ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» в судове засідання повторно не зявився, хоча про дату, час та місце судового засдання був повідомлений належним чином, на адресу суду від третьої особи не надходило жодних клопотань. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] 31 жовтня 2017 року о 12 год. 08 хв., керуючи автомобілем Renault, державний номерний знак [NUMBER], на перехресті вул. Карпенка-Карого з вул. Рівненська в місті Луцьку, при повороті ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги пункту 16.13 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с.10). Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості [PERSON] в скоєнні ДТП, не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, та визнається відповідачем. Також встановлено, що власником автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ №773202 (а.с.9). В результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 102-2017 від 07 грудня 2017 року, складеного експертом [PERSON] на замовлення позивача, встановлено, що матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], складає 120\~224,53 грн. (а.с.11-13). Судом встановлено та визнається учасниками процесу, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». З копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0364012 від 19 травня 2017 року вбачається, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого становить 100\~000 грн., розмір франшизи 1000 грн. 31 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до ТДВ «Страхова товариство «Домінанта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, однак таке звернення позивача страховою компанією залишено без відповіді (а.с.34). Встановлено, що на час вирішення справи ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не виплатила позивачу страхового відшкодування. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у справі № 6 -954 цс 16 від 20 січня 2016 року. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України, висловив у справі № 6 -2808 цс15, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд приймає як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 102-2017 від 07 грудня 2017 року, складений експертом [PERSON] на замовлення позивача, оскільки даний висновок виконаний судовим експертом з правом проведення товарознавчих експертиз з визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, що підтверджено відповідними свідоцтвами (а.с.28), експерт має стаж роботи з 1995 року. Вказаний доказ всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо оцінений судом і відповідачем в судовому засіданні жодним чином не спростований. Щодо доводів відповідача про скрутне матеріальне становище та його життєві обставини, які, на його думку, є підставою для зменшення судом розміру відшкодування, то суд їх не приймає до уваги, оскільки відповідач після задоволення вимоги позивача не позбавлений права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілій, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи наведе, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги позивач про відшкодування матеріальних збитків в розмірі 120 224,53 грн. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення на її користь 12 022 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки вказані вимоги позивачем належним чином не обґрунтовані і жодним належним, допустимим та достовірним доказом не підтверджені. Варто зазначити, що на час ДТП за кермом автомобіля Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], позивач не перебувала, суду не відомо чи користувалася позивач даним автомобілем до ДТП, чи дійсно вона зазнала істотних змін у своєму житті внаслідок пошкодження цього транспортного засобу. Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1322,47 грн., що підтверджується квитанцією від 30 січня 2018 року. Також позивачем сплачено 3000 грн. за проведення експертного автотоварознавчого дослідження, що підтверджено копією квитанції до прибуткового касового ордеру №102 від 27 листопада 2017 року. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 25 січня 2018 року позивачем оплачено послуги адвоката в розмірі 5000 грн. на підставі договору №05/01/18 про надання правничої допомоги від 05 січня 2018 року. Вказаний договір містить детальний перелік послуг адвоката, які надаються клієнту. Таким чином, розмір судових витрат, понесених позивачем, становить 9322,47 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: ціна позову 132\~246,53 грн., з яких задоволенню підлягає 120\~224,53 грн., що становить 90,91% від суми заявлених вимог, то розподіл судових витрат слід виконувати, виходячи саме з такої пропорції.

Outcome: partial