Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 62 477,67 грн., що складається з матеріальної шкоди - 5 800 грн., витрат на лікування - 6 677,67 грн., моральної шкоди - 50 000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні вважав суму шкоди завищеною. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ст. 82 ЦПК України). Причиною спору між сторонами стала відмова [PERSON] відшкодувати [PERSON] у добровільному порядку завдану шкоду. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України. Позивач у судовому засіданні пояснила, що 27.11.2017 року близько 6 год. 30 хв. вона вийшла з будинку за місцем проживання на роботу. Прямуючи до зупинки вона побачила в рові двох собак, які щось шматували. Собаки побачили її та кинулись в її сторону. Злякавшись, вона зупинилась, а собаки підбігши одразу почали кусати її за руки та ноги, повалили на землю та почали гризти. Вона намагалась відбитись від них сумочкою, але спроби були марні. На її крик прибігли люди з сусіднього будинку та відігнали від неї собак. На місце події була викликана швидка медична допомога та поліція. Позивача було госпіталізовано на кареті медичної допомоги до комунального закладу «Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Дніпропетровська ЦМКЛ» ДОР» із множинними укушеними рваними ранами, що підтверджується записом № 971 в журналі обліку прийому хворих. В ході огляду місцевості, працівники поліції встановили що саме шматували собаки в рові. Це була жінка, яку собаки загризли на смерть. Як зазначила позивач, якби люди не допомогли їй відбитись від собак, то вони загризли б і її. Судом встановлено, що за фактом нападу на [PERSON], 28.11.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, кримінальному провадженню привласнено номер №12017040440002161. Відповідно до витягу з ЄРДР від 05.01.2018 року, 23.12.2017 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме за встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надіслано [PERSON] лист № 45/ЄО-999/330 від 29.01.2018 року в якому зазначається що проведеною перевіркою мого звернення встановлено що власником собак порід німецька вівчарка і метис є [PERSON], відносно якої складено адміністративний протокол за ч.2 ст.154 КУпАП та направлено до Дніпропетровського районного суду для притягнення її до відповідальності. Постановою по справі №175/337/18 від 27.02.2018 року [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. з конфіскацією собак: породи німецька вівчарка кличкою - Багіра та породи метис кличкою - Ханна, власником яких є [PERSON] Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ЦК України). Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до Додатку 1 до Порядку і правил обов'язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 року №944 породи собак, власником яких є [PERSON] і які здійснили напад на [PERSON], є джерелом підвищеної небезпеки. Собаки породи німецька вівчарка кличкою Багіра та метис кличкою Ханна відповідно до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов'язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам відносяться до джерел підвищеної небезпеки, визначених ч. 1 ст. 1187 ЦК України. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив те, що Собаки породи німецька вівчарка кличкою Багіра та метис кличкою Ханна належать відповідачу [PERSON] Не заперечував представник відповідача і того факту, що собаки [PERSON] покусали позивача [PERSON], чим спричинили останній шкоду. Однак, на думку представника відповідача, сума шкоди, вказана позивачем [PERSON] у позовній заяві занадто завищена. Враховуючи викладене вище, [PERSON] зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану [PERSON] Однак, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1372417 [PERSON] поставлено наступний діагноз: множинні укушені рани, садни обох верхніх та нижніх кінцівок. Алергічний дерматит з явищем екзематизації, тривожно-депресивний синдром в результаті перенесеної психотравмуючої ситуації. З 27.11.2017 року до 18.12.2017 року [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровській ШМКЛ» ДОР». Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, в період перебування її на стаціонарному лікуванні, до неї один раз прийшла [PERSON] та повідомила що зв'яжеться з нею, коли її випишуть з лікарні, та відшкодує усі збитки за лікування. Однак понесені збитки не відшкодовувала. Прийшовши зі своїм чоловіком на ринок за покупками, вона побачила [PERSON], яка займалась продажем товарів. На її прохання відшкодувати завдану шкоду, [PERSON] заявила, що збитки відшкодовувати не буде та ніхто її не зобов'яже це робити бо вона ніде не працює, а грошей в неї немає. Така поведінка [PERSON] і стала приводом подання даної позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до наданих суду оригіналів документів (чеків) сума витрат на лікування складають 6 780,47 грн. та саме ця сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у якості матеріальної шкоди. Суду не надано доказів на підтвердження суми матеріальної шкоди в розмірі 5 800 грн. (вартість одежи, що знаходилась на [PERSON] в момент, коли її покусали собаки), а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Також не підлягає стягненню з [PERSON] сума у розмірі 100 грн., яка згідно квитанції №10415 від 27.11.2017 року була передана у якості безповоротної фінансової допомоги в Благодійну організацію «Благодійний фонд «Розквіт». Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст.1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у зв'язку з отриманими травмами в результаті спричинених їх тілесних ушкоджень вона повинна була проходити лікування, у неї погіршився стан здоров'я. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані [PERSON] Однак,

Outcome: partial