Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 24.11.2016 року, в якому просила суд стягувати із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення трирічного віку малолітнім сином сторін [PERSON] [INFO]. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що в період перебування з відповідачем у шлюбі у них народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. У звязку з ускладненням між сторонами сімейних стосунків, вони проживають окремо, діти зареєстровані та проживають з нею та знаходяться на її утриманні. В добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання він не надає. Вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, власного доходу не має, отримує лише державну соціальну допомогу на дитину, а тому потребує матеріальної допомоги на її утримання з боку відповідача, який має можливість її надавати. Оскільки угоди про розмір аліментів та порядок їх сплати між сторонами не досягнуто, за захистом своїх інтересів та прав позивач вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, згідно поданої нею заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, його значення для позивача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення зловживання відповідачем його процесуальними правами, суд вважає за можливе справу розглянути за його відсутності на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в шлюбі, зареєстрованому 17.09.2005 року Саксаганським відділом РАЦС цивільного стану Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №642 (а.с.6), у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.7,8). На час ухвалення судом рішення по справі шлюб між сторонами не розірвано. Згідно довідки ЖБК «ЗАРЯ» №59 від 23.11.2016 року (а.с.9), діти зареєстровані та проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: провул. Бульварний 17/33, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Згідно ст.75, ч.2 ст.84 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Дружина, з якою проживає дитина, має право на її утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обовязкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. В ході судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матірю [PERSON], має право на її утримання відповідачем [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін в шлюбі та батьківство [PERSON], що в силу ст.61 ЦПК України не потребує окремого доказування. Враховуючи встановлені судом обставини, майнове становище відповідача, можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, наявність аліментних зобовязань по утриманню малолітніх дітей сторін за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із стягуванням з відповідача [PERSON] на користь позивача аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення малолітнім сином [PERSON], [INFO], трьох років, розмір яких в сукупності з наявними у відповідача аліментними зобовязаннями не перевищуватиме максимально допустимого розміру, визначеного ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~ відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved