Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне. 19 грудня 1992 року, позивач уклала шлюб з [PERSON], що зареєстрований виконкомом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] Позивач зазначає, що останнім часом відносини між їх подружжям змінилися, зникло взаєморозуміння. Розходження поглядів на сімейні обовязки та ведення спільного господарства. Відповідач не підтримує сімю матеріально, а фактичні шлюбні відносини припинилися з 2015 року. Позивач вважає, що збереження сімї неможливе і суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей. Часу для примирення просить не надавати. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте на адресу суду була подана заява, в якій він зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Але його представник [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Як зазначено у ч. 2\~ст. 197 ЦК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. 19 грудня 1992 року, позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Чопським міськвиконкомом Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено актовий запис за № 68 та видане свідоцтво про шлюб серії ІІ ФМ № 298009. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження виданого Чопським місьвиконкомом Ужгородського району Закарпатської області серії ІV-ФМ № 336754 та [PERSON],[INFO], згідно свідоцтва про народження виданого Чопською міською радою Ужгородського району Закарпатської області серії І-ФМ № 127673. Позивач зазначає, що останнім часом відносини між їх подружжям змінилися, зникло взаєморозуміння. Розходження поглядів на сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей призводить до постійних сварок, ініціатором яких є відповідач. З червня 2015 року відповідач не підтримує сімю матеріально, а фактичні шлюбні відносини припинилися з 2015 року. Позивач вважає, що збереження сімї неможливе і суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1\~статті 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV\~«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 1860-VIII від 21.02.2017 встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно ст. 8 цього ж закону установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 гривень. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років станом на січень 2017 року складає 506,70 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач на даний час ніде не працює і не має стабільного доходу, а тому подав заперечення в якому заперечив проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень. Однак не заперечив проти стягнення аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 500,00 грн. З урахуванням викладеного, матеріалами справи підтверджується, що відповідач повинен надавати допомогу дитині у розмірі встановленому законом, а саме не менше ніж 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, що на цей час складає 506,70 грн., при цьому відповідач визнає позов лише в сумі 500,00 грн., що не відповідає вимогам закону, оскільки ця сума менша ніж мінімально встановлений розмір аліментів, відтак, оскільки суд не доведено відповідачем належними та допустимим доказами: його стан здоровя та матеріальне становища, як платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для вирішення цієї справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 30 січня 2017 року (дати звернення до суду з відповідним позовом). Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що відповідач не заперечував, щодо вимоги позивача, за якою вона просить неповнолітню дитину залишити проживати з нею, суд вирішує визначити місце проживання [PERSON], [INFO] місце проживання її матері [PERSON]. Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача.

Outcome: partial