Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати належність житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], померлій [INFO] [PERSON], як попередньому власнику; визначити позивача, як спадкоємицю, наступним власником вказаного будинку; визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 42,9 м.кв., житловою площею 23,0 м.кв., літню кухню літ. «Б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б», погріб літ. «б1», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д», літній душ літ. «Е», ворота № 1, огорожа № 2, колодязь № 3, що розташовані в [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав її матері - [PERSON], яка за життя своє право власності належним чином не оформила. Після смерті матері позивач прийняла спадщину, проте оформити свої права на будинок вона не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю, заперечень не має. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 18 травня 2015 року позивач звернулася до Решетилівської державної нотаріальної контори із проханням видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] після померлої [INFO] матері - [PERSON]. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 7/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За наведених обставин у даній справі необхідно з'ясувати наявність фактичних та правових підстав виникнення у спадкодавця - [PERSON] права власності на зазначений будинок. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] /а.с. 6/. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що спадщину після померлої за законом прийняла її донька - [PERSON], інший спадкоємець - дочка померлої [PERSON] - спадщину не прийняла і на неї не претендує. 18.05.2015 року державним нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно якого позивач після смерті матері успадкувала земельні ділянки площею 0,1500 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,762 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що позивач являється власником земельної ділянки, на якій розташований будинок з надвірними будівлями, з приводу якого заявлено позов. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цей будинок державний нотаріус відмовила, оскільки за життя [PERSON] не оформила правовстановлюючого документу на нього. Між тим, у довідках, виданих Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області зазначено, що згідно погосподарської книги № 3, особовий рахунок № 163, станом на 1996-2000 роки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] відносився до колгоспного двору. Голова колгоспного двору - [PERSON], [INFO] /а.с. 10,11/. З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району» станом на 05.06.2015 р., видно, що цей житловий будинок та надвірні споруди будувалися в період з 1950 по 1987 рік. За змістом п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, складалися бюро технічної інвентаризації на підставі погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Згідно ст. 13 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящих Української РСР» ведення погосподарських книг відносилося до компетенції сільських рад. В подальшому, згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, на підтвердження приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, державному нотаріусу могла бути надана довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, що видавалася в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Аналіз діючого на час забудови законодавства свідчить про те, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При цьому виникнення права власності не залежало від державної реєстрації цього права. Наявність у погосподарській книзі запису про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS]. Не дивлячись на те, що за життя [PERSON] не оформила належним чином своє право власності та не отримала правовстановлюючого документу на належний їй будинок, вищенаведене діє підстави для висновку про те, що після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зазначений будинок. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В порядку, визначеному Цивільним кодексом Української РСР, позивач прийняла спадщину після померлої матері. Це вбачається з постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії. За таких обставин, вимоги позивача, як спадкоємиці за законом померлої [INFO] матері - [PERSON], про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved