Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його вказує, що вона прожила в шлюбі з [PERSON], [INFO] , відповідно до Свідоцтва про одруження Серії VI-УР №417897 від 05.11.1966, виданого Рівненським ЗАГСом 48 років. Дітей від шлюбу не було. 18.03.2015 року [PERSON] у віці 79 років помер. За час спільного проживання подружжям було нажито спільне майно, зокрема, квартира №29 в м. Рівному по вул. С.Бандери, 65. Однак, коли позивач звернулася до нотаріуса після смерті чоловіка про видачу Свідоцтва про прийняття спадщини, нотаріусом їй повідомлено про те, що спадкоємцями за законом є ще діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Позивач вказує, що про існування дітей дізналася в день похорон чоловіка від [PERSON] - дружини чоловікового брата. Раніше їй про існування дітей ніхто з родичів не говорив. За роки спільного проживання діти не цікавились своїм батьком, ніколи не були в них вдома, незважаючи про те, що знали про вік батька, про його хворобу. З 09.02.2002 року вона з чоловіком укладали договір з Територіальним Центром соціального обслуговування пенсіонерів та малозабезпечених громадян про надання послуг як соціально незахищеним громадянам. З 09.10.2009 року чоловікові поставили діагноз цукровий діабет. Всі ці роки до його смерті пройшли в муках, та болях. Піклувалася про нього лише позивач, це призвело і до інфаркту в неї в 2013 році. Чоловік періодично знаходився на стаціонарному лікуванні, на це йшло чимало коштів. Пенсію яку вони отримували вистачало лише на оплату комунальних послуг та купівлю дешевих продуктів. За всі роки діти не цікавились, скільки коштів потрібно було для батька на лікування, харчування та на обряд поховання. Відповідачів не було на похоронах. При житті діти батьку не надали жодну допомогу, адже, через похилий вік та тяжку хворобу він був у безпорадному стані. Позивач просить суд встановити факт ухилення [PERSON], [PERSON] від виконання свого обов'язку як повнолітніх дочки та сина щодо утримання свого батька [PERSON], який в останні роки свого життя перебував у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби і потребував сторонньої допомоги. Позбавити [PERSON], [PERSON] права на спадкування після смерті свого батька [PERSON], який помер 18.03.2015 року. В судовому засіданні позивач, представник позивача просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що їй було відомо про перший шлюб чоловіка, однак про те, що він мав двоє дітей яким виплачував аліменти вона не знала. Вказала, що чоловік останні роки життя боявся далеко ходити, якщо виходили з будинку вона йому допомагала. Кошти на лікування надавав їй брат. Відповідач [PERSON], представник відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позову, в письмових запереченнях виклали обґрунтування, що позовна заяви не може бути задоволена, оскільки позивачем у позові викладено неправдиву інформацію. Позивачці було відомо про наявність дітей у померлого від першого шлюбу. Діти з батьком постійно підтримували контакт, відвідували, розмовляли по телефону, допомагали матеріально, надавали кошти, речі та продукти харчування. Договір, який був укладений у 2002 році з Територіальним Центром соціального обслуговування пенсіонерів та малозабезпечених громадян був розірваний з ініціативи [PERSON] З медичної картки покійного [PERSON] убачається про наявність в нього цукрового діабету та його лікування. Доказів про інші хвороби від яких він потребував постійного догляду, проходив курси лікування, перебував на стаціонарному лікуванні, мав інвалідність суду не надано. Про те, що батько помер позивач їх не повідомила. Незрозумілим є відколи успадкування стало шляхом використання батька в своїх цілях для заволодіння спадщиною. Відтак, позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування позовних вимог. Суд заслухав пояснення сторін, їх представників, допитав свідків, дослідив надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і прийшов до висновку відмовити в задоволені позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON], [INFO] від першого шлюбу, вказана обставина не заперечувалася сторонами, а також підтверджена інформацією Державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори [PERSON] . 05.11.1966 року [PERSON] повторно зареєстрував шлюб з [PERSON], про що свідчить свідоцтво Серії VI-УP №417897 від 05.11.1966 року, виданого Рівненським ЗАГС. Прожили в шлюбі 48 років, дітей від шлюбу не мали. 18 березня 2015 року [PERSON] у віці 79 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ГЮ №172152. Як убачається з свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1997 року, квартира в м. Рівне за адресою [PERSON] №65 кв. 29, належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], запис в реєстрі №91-265-25505 від 24.01.1997 року. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про усунення відповідачів від права на спадкування на підставі ч.5\~ст.1224 ЦК України. Відповідно до ч.5\~ст.1224 ЦК України\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування, у цьому випадку, згідно розяснень п.6\~постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON], суду показала, що її чоловік [PERSON] з 2009 року хворів на цукровий діабет, мав задишку, у звязку з похилим віком та хворобою потребував сторонньої допомоги та коштів на лікування. Вона про нього піклувалася і доглядала. Про те, що в чоловіка є дорослі діти від першого шлюбу вона дізналася на похоронах. За життя чоловік не говорив їй, що в нього є діти. Дітей вона ніколи не бачила, жодної допомоги вони не надавали. Також пояснила, що чоловік міг самостійно себе утримувати, ходив з її допомогою в магазин, аптеку до церкви. Перед тим, як помер прасував одяг. Свідок [PERSON] який являється рідним братом позивачки, суду показав, що коли сестра була в лікарні він супроводжував її чоловіка в поліклініку, допомагав по господарству. Тоді померлий йому повідомив про те, що в нього є двоє дорослих дітей, однак попросив не розказувати цю тайну сестрі. Говорив, що діти йому не допомагають. Які кошти потратили, і які були потрібні на лікування померлому йому не відомо. Також повідомив суд, що він не розповів сестрі про дітей, однак показав, що зі слів самої позивачки йому стало відомо, що за життя [PERSON] спілкувався з дочкою по телефону. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду показала, що позивачу було відомо про те, що в батька є діти від першого шлюбу. Відповідач бачилася з батьком по мірі можливості, оскільки проживала віддалено в іншій місцевості. Регулярно телефонувала йому додому. Він приїжджав до неї в гості. Надавала йому кошти, одяг, продукти харчування інше. Також батько бачився і спілкувався з братом. Батько ніколи не був у безпорадному стані. Про те, що він помер їм з братом ніхто не повідомив. Підтвердила, що ніколи не була у батька дома, так як батько їй говорив що його дружина їх не сприймає, і не хоче бачити. Свідок [PERSON] суду показав, що являється рідним братом померлого. В них були добрі стосунки, брат часто приходив до нього у гості. З позивачкою стосунків ніяких не мав, оскільки будучи один раз в гостях зрозумів, що він є там небажаним гостем. Також показав, що брат не один раз приходив у гості з донькою [PERSON]. Він бачив як дочка йому передавала якісь кошти, пакети з речами, що саме він не з'ясовував. Зі слів померлого брата йому було відомо про те, що він неодноразово зустрічався з донькою. Коли їздив у відрядження бачився також із сином. Говорив, що додому дочку не може привести через поведінку дружини, вона не хотіла бачити дітей. Також повідомив, що часто бачилися з братом навіть випадково на вулиці, він ніколи не скаржився на стан здоровя і не перебував у безпорадному стані. Свідок [PERSON] суду показала, що являється дружиною рідного брата померлого [PERSON] Стосунки з ним та його дружиною були нормальні. Він часто бував у них в гостях сам, рідше бував з донькою [PERSON]. Також з донькою приходили до неї на роботу в кафе «Спорт». Померлий розповідав про сина, що бачився з ним. Свідок повідомила суду, що незадовго до смерті бачилися з позивачем та її чоловіком в церкві, а також бачилася з померлим на автобусній зупинці. [PERSON] ніколи не перебував у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги. Аналізуючи в сукупності показання свідків суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, оскільки самостійно харчувався, одягався ходив в аптеку, магазин до церкви, міг сам себе утримувати. Суду позивачем не надано доказів, а судом відповідно не встановлено фактів того, що спадкодавець, у зв'язку з віком та хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку доньки чи сина, а діти свідомо від її надання ухилялись. Про нормальні стосунки батька та доньки також свідчать їх спільні фотографії, та досліджена в судовому засіданні інформація про те, що донька неодноразово телефонувала на адресу квартири де проживав її батько. Щодо договорів, які були укладені між позивачем, померлим та територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та малозабезпечених громадян про надання соціальної допомоги, суд звертає увагу що вони були розірвані в 2011 році за власним бажанням [PERSON], [PERSON] Згідно висновку експертів №83 вих. номер 4183 від 19.07.2017 року убачається, що [PERSON] в період з 2009 року по дату смерті стаціонарно не обстежувався і не лікувався, а звертався лише в поліклініку до лікаря ендокринолога. З наданих експертам медичних документів встановити, чи потребував [PERSON] стороннього догляду, чи перебував у безпорадному стані, і з якого часу до настання смерті не представилось можливим. Отже, судом не встановлено фактів перебування спадкодавця у безпорадному стані та яку саме допомогу він потребував. Відтак, позивачем не доведено ухилення відповідачів від надання допомоги батькові, який її потребував, не надано доказів спрямованих на уникнення дітей від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу батькові . Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідачів від права на спадкування після смерті батька є безпідставними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed