Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з зазначеним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петриківська, буд. 45, оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою вже понад один рік, особистих речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачують. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, заперечень не надали. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями від 02 липня 2012 р. є власником домоволодіння № 45 по вулиці Петриківській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 5-6,7- копії договору, витягу). У вказаному домоволодінні згідно довідки Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 30.10.2017 р. зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8), однак з 2 липня 2012 року не проживають за даною адресою, що підтверджується актом сусідів з місця проживання від 02 жовтня 2016 р., посвідченого головою вуличного комітету № 33 [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Оскільки відповідачі є членами сім'ї попереднього власника житла, яке належить позивачу на праві приватної власності, для неї відповідачі сторонні особи, тому суд вважає, що оскільки їх реєстрація чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом,обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved