Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення особи права користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач пояснила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 04.10. 2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий №1362. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 04.10. 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31773540 від 07.10. 2016 року. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер 70616253 від 17.10. 2016 року. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №2746-04-09/3 за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], 18.02. [INFO]. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу посвідченого 04.10.2016 року, продавець зобовязувався знятися з реєстраційного обліку з адреси квартири, яка відчужується, до сьомого жовтня 2016 року. Але до теперішнього часу своїх зобовязань не виконав. Відповідач у квартирі не проживає, проте, добровільно з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що вона не може оформити субсидію на квартиру та змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Фактичне місце проживання відповідача позивачеві не відоме. В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 04.10. 2016 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий №1362. Право власності на вказану квартиру зареєстровано 04.10.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31773540 від 07.10. 2016 року. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер 70616253 від 17.10. 2016 року. Як вбачається із довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №2746-04-09/3 за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.5 договору купівлі-продажу посвідченим 04.10.2016 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] продавець зобовязувався знятися з реєстраційного обліку з адреси квартири, яка відчужується, до сьомого жовтня 2016 року. Але до теперішнього часу своїх зобовязань не виконав. Відповідач у квартирі не проживає, проте, з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що вона не може оформити субсидію на квартиру та змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01. 2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Однією з підстав припинення права власності відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України є відчуження власником свого майна. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Між позивачем та відповідачем жодних правових звязків немає, він не є його членом сімї тому, враховуючи, що право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку перейшло до позивача, яка не згодна надавати відповідачеві у користування свою власність, відповідач має бути позбавлений права на користування вказаною квартирою. Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі №6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved