Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 63 000,00 (шістдесят три тисячі) гривень 00 копійок. В обґрунтування позову на підставі ст. 638 та ст. 1212 ЦК України покликається на те, що відповідач з 12 червня 2017 року безпідставно набула та утримує в себе кошти в сумі 63000 гривень, власником яких є позивач. Факт отримання від позивача коштів підтверджується товарним чеком, який датовано 12 червня 2017 року підписано та скріплено печаткою відповідача. Позивач неодноразово зверталася до ФОП [PERSON] з вимогою повернути належні позивачу кошти, однак вирішити вказане питання в позасудовому порядку не вдалося. 19 червня 2017 року позивач надіслала заяву з проханням повернути кошти, оскільки хвороба її дитини перешкоджала позивачу обрати туристичну поїздку та визначитися з усіма істотними умовами можливої подорожі, адже для остаточного прийняття рішення, щодо поїздки, слід було обрати хто і куди саме вирушить на відпочинок, який готель буде запропоновано, його локація, умови проживання та харчування, тощо. Без попереднього обговорення цих істотних, на думку позивача умов, не можливо перейти до наступного етапу - укладання договору, який повинен їх чітко визначати та регулювати. На думку позивача, відповідач не мала жодних правових підстав прийняти кошти, а тим паче утримувати у себе і відмовлятися їх повернути. Не отримавши відповідь на вищезгадану заяву, як і грошей, 11 вересня 2017 року позивач надіслала на адресу ФОП [PERSON] претензію з вимогою повернути належні їй кошти. Відповідь на претензію, жодним чином не доводить правомірності відмови відповідача повернути кошти. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого] без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем] за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.? Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, до набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Підставою виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому, поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (здійснення будь - яких неправомірних діянь з метою отримання безпідставного збагачення). Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Аналогічну позицію висловив ВСУ в справі № 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року та в справі №6-122 цс 14 від 24 вересня 2014 року. 04.12.2017 року провадження у справі відкрито. 19.12.2018 року задоволено частково заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для індивідуального садівництва розташовану, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]); накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1 га., призначену для індивідуального садівництва розташовану, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]). 09.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ФОП [PERSON] на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечила у повному обсязі, просить суд в задоволенні позову відмовити та покласти витрати у справі на позивача. В обґрунтування вказує, на те, що відповідач зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності 02.07.2015 року, здійснює свою діяльність, як турагент, в тому числі на підставі укладеного з Агентського договору №Т/ТК-005/12.17Ф на просування та реалізацію туристичних послуг (для франчайзі) від 01.02.2017 року, укладеного з ГОВ «Туристична компанія «СОНАТА-ТРЕВЕЛ» та Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року ДГІ «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» №1270/15 та відповідно до розділу 2 Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15, як агент (турагент) - особа (юридична або фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності), реалізує туристичний продукт від імені оператора та має право на здійснення, турагентської діяльності відповідно до чинного законодавства України. Згідно преамбули цього ж Агентського договору відповідачка, як турагент, надає послуги туроператору ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» з реалізації турпродукту шляхом укладення із туристами договору на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем туроператора ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» і наділяється повноваженнями укладати договори на обслуговування лише на умовах на умовах наведених у Додатку №1 до цього Агентського договору. У процесі здійснення підприємницької діяльності туристичного агента відповідачка уклала із позивачкою договір про надання туристичних послуг та виконала свої зобов'язання передбачені цим договором у повному обсязі з врахуванням наступного. 12.06.2017 року [PERSON] та [PERSON], який представився чоловіком позивачки відвідали офіс відповідачки за адресою м. Львів, вул. Героїв УПА, буд.71. За допомогою турагента - відповідачки, попередньо ознайомившись із позиціями різних туроператорів щодо турпоїздок у Туреччину, позивачка обрала та замовила тур (путівку) до Туреччини в готель «Раріllоn Belvil Hotel 5*» (Belek) та додаткові послуги у вигляді трансферу для себе та двох своїх неповнолітніх дітей ([PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO]) в період з 20.06.2017 року - 27.06.2017 року, вартістю 63000.00 гривень. Відповідачкою позивачці була надана повна та вичерпна інформація про умови туру та узгоджені усі істотні умови договору про надання туристичних послуг. Після узгодження усіх істотних умов договору на туристичне обслуговування позивачка надала відповідачці для зняття копій закордоні паспорти усіх туристів, на яких нею були замовлені туристичні послуги, а також її паспорт громадянина України для оформлення відповідного Договору. Цього ж дня, 12.06.2017 року, відповідачкою був підписаний та у двох екземплярах переданий позивачці для підписання договір про надання туристичних послуг, у формі рекомендованій туроператором ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» у додатку №1 до Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 та відповідачкою позивачці було надано рахунок-фактуру №5/06 від 12.06.2017 року на оплату обраного позивачкою туру до Туреччини, в якому визначені основні (істотні) умови замовлених послуг, порядок здійснення їх оплати та правові наслідки у випадку ануляції замовлених туристичних послуг. Відповідно до п. 4.2. 4.4. 4.5 Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15. за умовами даного Договору, турагент після погодження із туристом істотних умов договору про туристичне обслуговування заповнює листі бронювання (встановленого туроператором зразка), який є офертою. Після належного оформлення листа бронювання, турагент направляє його засобами зв'язку або оформляє його в системі он-лайн бронювання на сайті туроператора, при цьому, таке оформлення є аналогом письмової форми. Так 12.06.2017 року, з врахуванням та на виконання вищенаведених вимог Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15, відповідачкою, після узгодження усіх істотних умов Договору про надання туристичних послуг із позивачкою, було сформовано лист бронювання № 717133 та за допомогою системи обміну даних, а саме через особистий онлайн кабінет у туроператора ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» передано туроператору для підтвердження замовлення туру туроператором. Лист бронювання вважається офертою туриста, тобто пропозицією на укладення Договору на туристичне обслуговування (надання туристичних послуг), в тому числі і оформлений в системі он-лайн бронювання. Відповідно до п 4.1.2. Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15. вчинення сторонами дій, що передбачені в п. 4.5, 4.6 цього Договору є окремою угодою туриста та туроператора в якій сторони дійшли згоди з усіх суттєвих умов відносно замовлення туристом через турагента у туроператора туристичної послуги та створює обов'язок для турагента здійснити оплату замовленої послуги повністю. При цьому, не є обов'язковою умовою споживання туристом створеної послуги та/або укладення з туристом договору на туристичне обслуговування. Згідно п.5.1. Договору па реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 під час заповнення листа бронювання, турист здійснює туроператору через турагента передплату в розмірі не менше 30% від загальної вартості замовленого туристичного продукту та супутніх послуг. Якщо лист бронювання оформлюється менш ніж за 14 днів до початку замовленого туру або дата початку якого припадає на високий сезон /акції турист здійснює 100 (сто) % оплату вартості замовленого ним туристичного продукту та супутніх послуг. Лист бронювання позивачки оформлявся відповідачкою за 8 днів до початку замовленої туристичної поїздки. 12.06.2017 року, позивачка, на підставі рахунку-фактури №5/06, здійснила оплату замовлених туристичних послуг до Туреччини, шляхом готівкового розрахунку у розмірі 63000.00 (шістдесят три тисячі) гривень. На підтвердження отримання вищевказаної суми грошових коштів відповідачкою позивачці видано товарний чек. копія якого позивачкою долучена до позовної заяви. Відповідно до п 4.6 Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 в разі можливості задоволення всіх істотних умов замовлення туриста, туроператор (не пізніше ніж на п'ятий день з дати отримання листа бронювання) здійснює підтвердження замовлення шляхом його оформлення на сайті туроператора в системі он-лайн бронювання. Зазначені дії вважаються акцептом, тобто підтвердженням пропозиції укласти Договір. 13.06.2017 року о 16 год. 50 хв. підтвердження замовлення туристичних послуг до Туреччини позивачки було акцептовано туроператором ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» При цьому, як вбачається із вказаного Підтвердження ДП«А.Е.Т. ДЖОІН АП!». туроператором погоджено власне замовлений згідно листа бронювання №717133 та оплачений позивачкою згідно рахунку-фактури №5/06 від 12.06.2017 року тур до Туреччини в готель «Papillon Belvil Hotel 5*» (Belek) для позивачки та двох її неповнолітніх дітей ([PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO].) в період з 20.06.2017-27.06.2017 р, та додаткові послуги у вигляді трансферу. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента ) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, здійснення позивачкою 12.06.2017 року оплати за замовлений згідно листа бронювання та рахунку - фактури № 5/06 від 12.06.2017 року туристичний тур до Туреччини, надання відповідачці для належного оформлення документів закордонних паспортів (свого та неповнолітніх дітей) та паспорта громадянина України, є підтвердженням вчинення дії, яка засвідчує бажання позивачки укласти договір про надання туристичних послуг на зазначених погоджених Сторонами умовах та прийняття відповідної пропозиції відповідачки, а отже, про факт укладення відповідного договору незважаючи на те, що сам текст договору про надання туристичних послуг позивачкою не був підписаний. Таким чином, твердження позивачки у позовній заяві про неможливість обрати туристичну поїздку та визначитися з усіма істотними умовами подорожі, хто і куди саме вирушить на відпочинок, який готель буде запропоновано, його локація, умови проживання та харчування є неправдивими та спростовуються вищенаведеним письмовим доказам, які долучаються до відзиву на позовну заяву. Крім цього, відповідно до положень укладених між відповідачкою та ТОВ «Туристична компанія «СОНА'ГА-ТРЕВЕЛ» Агентського договору №Т/ТК- 005/12.17Ф на просування та реалізацію туристичних послуг (для франчайзі) від 01.02.2017 року та Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 з Т'ОВ «ДЖОІН АП!». отримані відповідачкою від позивачки в рахунок оплати за замовлений туристичний тур до Туреччини грошові кошти у сумі 63 000.00 гривень вважаються транзитними коштами. Транзитні кошти - грошові кошти, що сплачені туроператору через турагента - які не є доходом та власністю турагента. Тому, 15.06.2017 року, оплачені позивачкою відповідачці (турагенту) за замовлений туристичний тур до Туреччини грошові кошти у сумі 59551,08 гривень (за вирахуванням турагенгської винагороди - плати за виконання функцій агента - посередника (турагента) для реалізації турпродукту, яка залишилась у відповідачки) перераховані на користь ТОВ «Туристична компанія «СОНАТА- ТРЕВЕЛ» для подальшого перерахування ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» для оплати за замовлені позивачкою туристичні та додаткові послуги. Вищенаведені обставини підтверджуються рахунком - фактурою №ТК С-Т-05670/1 від 15.06.2017 року та платіжним дорученням №149 від 15.06.2017 року. Таким чином, твердження позивачки про те, що відповідачка утримує у себе без достатніх правових підстав кошти отримані кошти у розмірі 63000.00 грн., стягнення яких є предметом цього спору, не відповідає дійсності та спростовується вищенаведеним. Окрім того, 16.06.2017 року о 22 год. 17 хв. відповідно до замовлення позивачки, відповідачкою був сформований та переданий позивачці за допомогою електронних засобу зв'язку (електронною поштою на електронну адресу позивачки: [INFO] вказаного під час бронювання туру, туристичний продукт в склад, якого входить: авіаквиток авіакомпанії WINDROSE №15/4610001162240 на ім'я [PERSON], якій дає право на здійснення перельоту 20.06.2017 року, 16:45 та у зворотному напрямку 27.06.2017 року 13:00 рейсами №7W6911 та №7W6912 по маршруту Львів - Анталія (Туреччина) - Львів; авіаквиток авіакомпанії WINDROSE№15/4610001162242 на ім'я [PERSON], якій дає право на здійснення перельоту 20.06.2017 року, 16:45 та у зворотному напрямку 27.06.2017 року, 13:00 рейсами №7W6911 та №7W6912 по маршруту Львів - Анталія (Туреччина) - Львів; авіаквиток авіакомпанії WINDROSE№15/4610001162241 на ім'я [PERSON], якій дає право на здійснення перельоту 20.06.2017 року, 16:45 та у зворотному напрямку 27.06.2017 року 13:00 рейсами №7W6911 та №7W6912 по маршруту Львів - Анталія (Туреччина) - Львів, Ваучер №717133, якій дає право на проживання [PERSON] Мар'яни, [PERSON], [PERSON] в готелі «Papillon Belvil Hotel 5*» (Белек, Туреччина) та на наземний трансфер з аеропорту до зазначеного готелю; сертифіката застрахованої особи №717133, який надає право скористатись страховими послугами в разі настання страхового випадку на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], копії яких наявні в матеріалах справи. Вищенаведені обставини у своїй сукупності не лише свідчать про укладення 12.06.2017 року між відповідачкою та позивачкою договору про надання туристичних послуг, а й про його повне виконання сторонами до 16.06.2017 року. Відповідачка разом з тим зазначає, що письмової відмови від замовленого турпродукту (апеляції туру - зробленої туристом письмової відмови від замовленого та/чи придбаного в туроператора турпродукту) чи пропозиції розірвати договір відповідачка від позивачки не отримувала, а заява від імені позивачки подана її чоловіком з вимогою повернути позивачці оплачені кошти за турпродукт у розмірі 63 000 грн. 00 коп. була подана без належних на те у нього повноважень, а тому очевидною була відсутність підстав для ануляції туру, неможливість встановити дійсні наміри позивачки щодо подальшого споживання створених на її замовлення для неї та її неповнолітніх дітей туристичних послуг, відповідачкою не було вчинено жодних дій щодо ануляції замовленого позивачкою турпродукту. Також, як вбачається із змісту позовної заяви єдиною правовою підставою звернення позивачкою із відповідним позовом до суду є ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. З врахуванням того, що факт складення 12.06.2017 року між позивачкою та відповідачкою договору про надання туристичних послуг підтверджується чисельними письмовими доказами та може бути підтверджений показаннями свідка, а також повного виконання сторонами умов цього договору наявні достатні та належні правові підстави набуття відповідачкою отриманих від позивачки грошових коштів у розмірі 63000.00 гривень, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових втрат, які відповідачка очікує понести в зв'язку із розглядом справи складається із витрат на професійну правничу допомогу, яка визначена виходячи із базової вартості однієї години надання професійної правничої допомоги - 350.00 гривень і становить 17770,00 грн. 24.07.2018 року на адресу суду позивачем подано відповідь на відзив, в якому остання заперечила твержеення відповідача щодо дійсного укладення договору та наявності такого наміру у позивач, оскільки при наданні коштів на зберігання відповідачу, позивач та члени її сімї, ще не визначилися з істотними умовами договору, а саме: місцем і часом туристичної поїздки. Саме через зберігання коштів відповідачем, остання видала позивачці товарний чек, який в будь-якому разі не може слугувати доказом оплати послуги, а може розцінюватися лише як отримання грошових коштів відповідачем від позивача. Вказує, що жодним чином не здійснювала підпис листа бронювання, в якому б містились істотні умови відпочинку. Окрім того зазначає, що з скріншоту перегляду заявок вбачається, що підтвердження замовлення турагента [PERSON] було здійснено (акцептовано) туроператором ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» 13.06.2017 року о 16 год 50 хв., що вкотре підтверджує, що грошові кошти, які були вручені позивачкою відповідачці 12.06.2017 року, передавалися [PERSON] не на виконання умов договору, який не був укладений і нею не підписувався, а на тимчасове зберігання, до моменту досягнення згоди щодо усіх істотних умов майбутнього договору про надання туристичних послуг. Відповідач таким чином зазначає, що договір на туристичне обслуговування між нею та ФОП [PERSON] не був укладений, оскільки жодного листа бронювання (оферти) де було б чітко виражені усі істотні умові відпочинку, підписаного позивачкою, що могло б слугувати підтвердженням її волевиявленні щодо конкретного туру та наміру укласти договір немає, сам документ про наданні туристичних послуг вона не бачила та не підписувала, жодної оплати за тур не проводилось. Щодо відповіді на претензію надіслану відповідачці 11.09.2017 року позивачці було повідомлено, що щодо усіх істотних умов договору про надання послуг сторони погодилися 13.06.2017 року, а позивачкою було здійснено оплату договору у неповному обсязі, проте незважаючи та це позивачці було надіслано на її електронну адресу виїздні документи для здійснення поїздки до Туреччину 16.06.2018 року. Проте, як зазначає позивач дана електронна пошта їй невідома, та не є позивачки, а 13.06.2017 року, коли відбулося підтвердження бронювання зі сторони туроператора офіс ФОП [PERSON] позивачка не відвідувала. З огляду на вищенаведене, враховуючи відсутність правової підстави збереження відповідачкою її коштів, на підставі ст. 1212 ЦК, просить суд, позов задоволити у повному обсязі. 14.08.2018 року на адресу суду надійшло заперечення відповідача, в якому підтримуючи пояснення надані у відзиві відповідач додатково зазначає, що пояснення позивача викладені у відповіді на відзиву є неправдивими та такими, що суперечать обставинам справи, взаємосуперечливими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Зокрема, ФОП [PERSON] не надає послуг із збереження грошових коштів, а товарний чек, в якому зазначено «Оплата туристичних послуг до Туреччини [PERSON].» не може бути доказом передачі позивачем грошових кошті відповідачу на зберігання. Твердження позивача про існування хвороби дитини за один день до початку придбаної туристичної подорожі є лише перешкодою у використанні результатів виконання договору про надання туристичних послуг та не може свідчити про безпідставність набуття відповідачкою грошових коштів у сумі 63000,00 грн. наданих позивачкою 12.06.2017 року в якості оплати за туристичну подорож до Туреччини, а тому не може бути підставою повернення грошових коштів та набуття і збереження їх без належної правової підстави. Щодо відсутності листа бронювання від імені позивачки відповідач зазначає, що відповідно до п. 4.2, 4.5 Договору на реалізацію турпродукту №1270/15 від 20.01.2016 року, та Договору про надання туристичних послуг, який є Додатком №1 до Договору на реалізацію турпродукту №1270/15 від 20.01.2016 року і складає його невід'ємну частину, за умовами даного Договору, Турагент погоджує із туристом істотні умови Договору, заповнює Лист бронювання (встановленого Туроператором) у двох екземплярах або користується системою он-лайн бронювання. У разі оформлення листа бронювання в системі он-лайн бронювання на сайті Туроператора, таке оформлення прирівнюється до письмової Форми. Вказує. що товарний чек наданий відповідачкою позивачці, містить усі необхідні, передбачені законодавством реквізити та є доказом факту продажу відповідачкою позивачці 12.06.2017 року туристичних послуг до Туреччини та одночасно, доказом оплати позивачкою таких туристичних послуг. 15.06.2017 року, оплачені позивачкою відповідачці за замовлений туристичний тур до Туреччини грошові кошти (за вирахуванням турагентської винагороди) перераховані на користь ТОВ «Туристична компанія «СОНАТА-ТРЕВЕЛ» для подальшого перерахування ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» з метою оплати за замовлені позивачкою туристичні послуги та як підтверджено листом ТзОВ «ДЖОІН АП!» використані (перераховані) авіакомпанії Роза Вітрів за послуги авіаперевезення, приймаючому туроператору за проживання в готелі та страховій компанії за послуги медичного страхування. Отже, твердження позивачки про те, що відповідачка безпідставно набула та зберігає у себе грошові кошти у сумі 63000,00 гривень також спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме листом ТзОВ «ДЖОІН АП!»; рахунком - фактурою №ТК С-Т-05670/1 від 15.06.2017 року, платіжним дорученням №149 від 15.06.2017 року. Таким чином, пояснення та міркування, викладені позивачкою у відповіді на відзив, не підтверджені жодними доказами, а спрямовані на введення суду в оману щодо дійсних обставин справи, що суперечить вимогам ст.ст. 77-80, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, та спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. В судове засідання призначене на 31.10.2018 року не з'явилася. Про причини своєї неявки суд не повідомила, хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Просять суд позов задоволити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечила з підстав наведених у відзив та запереченні. Просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. Дав пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву та запереченні. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача документально підтверджені витрати, пов'язані з розглядом справи. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки [PERSON] пояснив, що 12.06.2018 року разом із дружиною перебуваючи в офісі ФОП [PERSON] переглядаючи варіанти можливих подорожей на відпочинок залишили на зберігання відповідачу 63000,00 грн., до часу поки вони визначаться з істотними умовами договору, а саме: країною, місцем та готелем, куди бажають здійснити поїздку на відпочинок. Жодних договорів позивач з ФОП [PERSON] в присутності свідка на надання туристичних послуг не підписувала. Кошти були залишені позивачкою через те, що остання боялась брати значну суму із собою, коли поверталась додому. 19.06.2018 року за один день до початку подорожі [PERSON] звернувся із заявою до відповідача від імені позивача, з вимогою повернути кошти у розмірі 63000,00 грн., оскільки [PERSON] не може визначитися з істотними умовами договору про надання туристичних послуг, а саме, як зазначає свідок, у зв'язку із невизначеністю щодо істотних умов договору. В судовому засідання свідок [PERSON], яка являється знайомою та проживає по-сусідству із позивачкою та є родичем відповідача пояснила, що порадила позивачці свою родичку ФОП [PERSON], як турагента, за допомогою якої можна укласти договір про надання туристичних послуг. Продовж тривалого часу, зі слів свідка, вона здійснювала переписку із позивачкою, щодо їхньої майбутньої подорожі, знала конкретно місце та час, куди і коли та разом із дітьми планує поїхати на відпочинок, оскільки обраний позивачкою готель спершу порадила їй сама. 17.06.2018 року до свідка зателефонував чоловік позивачки [PERSON] та сказав, що напевно дружина з дітьми не поїдуть відпочивати, про що попросив дружині не говорити, запитав чи є можливо знайомі у свідка [PERSON], які б могли поїхати замість них, бо молодша дитина [PERSON] захворіла. 18.06.2018 року свідок звернула увагу, що вся її переписка у мережі «Вайбер» з [PERSON] видалена останньою. Окрім того, додала що коли не знайшлося бажаючих поїхати замість позивача з дітьми їхати у тур, свідок [PERSON] запропонував, щоб свідок [PERSON] попросила свою родичку, відповідачку ФОП [PERSON], щоб та взяла всю вину на себе, з метою повернення коштів туроператором. 19.06.2018 року свідок [PERSON] в присутності свідка [PERSON] приїхав в офіс відповідача та надав останній заяву, підписану [PERSON] про повернення коштів, які нібито були залишені позивачкою відповідачу на зберігання у сумі 63000,00, оскільки договір про надання туристичних послуг не укладено, бо щодо істотних умов договору позивач не може визначилась. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ч. 1 та 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч. 1-3 ст. 20 ЗУ «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Так, 12.06.2017 року [PERSON] за допомогою турагента - ФОП [PERSON], попередньо ознайомившись із позиціями різних туроператорів щодо турпоїздок у Туреччину, обрала та замовила тур (путівку) до Туреччини в готель «Раріllоn Belvil Hotel 5*» (Belek) та додаткові послуги у вигляді трансферу для себе та двох своїх неповнолітніх дітей ([PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO]) в період з 20.06.2017 року - 27.06.2017 року, вартістю 63000.00 гривень. Відповідачкою позивачці була надана повна та вичерпна інформація про умови туру та узгоджені усі істотні умови договору про надання туристичних послуг. Після узгодження усіх істотних умов договору на туристичне обслуговування позивачка надала відповідачці для зняття копій закордоні паспорти усіх туристів, па яких нею були замовлені туристичні послуги, а також її паспорт громадянина України для оформлення відповідного Договору, копії наявні в матеріалах справи. Цього ж дня, 12.06.2017 року, ФОП [PERSON] був підписаний та у двох екземплярах переданий позивачці для підписання договір про надання туристичних послуг, у формі рекомендованій туроператором ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» у додатку №1 до Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 та відповідачкою позивачці було надано рахунок-фактуру №5/06 від 12.06.2017 року на оплату обраного позивачкою туру до Туреччини, в якому визначені основні (істотні) умови замовлених послуг, порядок здійснення їх оплати та правові наслідки у випадку ануляції замовлених туристичних послуг. 12.06.2017 року, з врахуванням та на виконання вищенаведених вимог Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15, відповідачкою, після узгодження усіх істотних умов Договору про надання туристичних послуг із позивачкою, було сформовано електронний лист бронювання № 717133 та за допомогою системи обміну даних, а саме через особистий онлайн кабінет у туроператора ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» передано туроператору для підтвердження замовлення туру туроператором, що підтверджується витягом з особистого он-лайн кабінету відповідачки у туроператора ГОВ «ДЖОІН АП!», наявного в матеріалах справи. 12.06.2017 року, позивачка, на підставі рахунку-фактури №5/06, здійснила оплату замовлених туристичних послуг до Туреччини, шляхом готівкового розрахунку у розмірі 63000.00 (шістдесят три тисячі) гривень. На підтвердження отримання вищевказаної суми грошових коштів відповідачкою позивачці видано товарний чек, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до п. 4.2, 4.5 Договору на реалізацію турпродукту №1270/15 від 20.01.2016 року, та Договору про надання туристичних послуг, який є Додатком №1 до Договору на реалізацію турпродукту №1270/15 від 20.01.2016 року і складає його невід'ємну частину, за умовами даного Договору, Турагент погоджує із туристом істотні умови Договору, заповнює Лист бронювання (встановленого Туроператором) у двох екземплярах або користується системою он-лайн бронювання. У разі оформлення листа бронювання в системі он-лайн бронювання на сайті Туроператора, таке оформлення прирівнюється до письмової Форми. Відповідно до п 4.6 Договору на реалізацію турпродукту від 20.01.2016 року №1270/15 в разі можливості задоволення всіх істотних умов замовлення туриста, туроператор (не пізніше ніж на п'ятий день з дати отримання листа бронювання) здійснює підтвердження замовлення шляхом його оформлення на сайті туроператора в системі он-лайн бронювання. Зазначені дії вважаються акцептом, тобто підтвердженням пропозиції укласти Договір. 13.06.2017 року о 16 год. 50 хв. підтвердження замовлення туристичних послуг до Туреччини позивачки було акцептовано туроператором ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» При цьому, як вбачається із вказаного Підтвердження ДП«А.Е.Т. ДЖОІН АП!». туроператором погоджено власне замовлений згідно листа бронювання №717133 та оплачений позивачкою згідно рахунку-фактури №5/06 від 12.06.2017 року тур до Туреччини в готель «Papillon Belvil Hotel 5*» (Belek) для позивачки та двох її неповнолітніх дітей ([PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO].) в період з 20.06.2017-27.06.2017 р, та додаткові послуги у вигляді трансферу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 12.06.2017 року обрала, замовила та оплатила тур (путівку) до Туреччини в готель «Раріїїоп Belvil Hotel 5*» (Belek) для себе та двох своїх неповнолітніх дітей ([PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]) в період з 20.06.2017 року - 27.06.2017 року, вартістю 63000,00 гривень, надавши відповідачці для зняття копій закордонних паспортів (свого та неповнолітніх дітей), паспорта громадянина України; здійснивши оплату вартості вищевказаних туристичних послуг у сумі 63000,00 гривень, а відповідачем у свою чергу на надання послуг туристичного агента та укладення за її посередництва договору про надання туристичних послуг здійснено оформлення та надання позивачці у двох примірниках підписаного Договору про надання туристичних послуг, рахунку-фактури №5/06 від 12.06.2017 року, у якому відображено істотні умови замовленого туристичного продукту, оформлено та розміщено в особистому он-лайн кабінеті у туроператора ДП «А.Е.Т. ДЖОІН АП!» листа бронювання №717133, надано позивачці в підтвердження здійснення оплати вартості замовленого туристичного туру до Туреччини товарного чека. Вищенаведені обставини у своїй сукупності доводять факт укладення 12.06.2017 року між відповідачкою та позивачкою договору про надання туристичних послуг та його повне виконання сторонами. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року по справі №338/180/17 при застосуванні до подібних спірних правовідносин вищенаведених ч. 1 ст. 638. ч. 1 та 2 ст. 640, ч.2 с.642 ЦК України прийшла до висновків про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону за залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. Судом встановлено, та визнано сторонами, що письмової відмови від замовленого турпродукту (апеляції туру - зробленої туристом письмової відмови від замовленого та/чи придбаного в туроператора турпродукту) чи пропозиції розірвати договір відповідачка від позивачки не отримувала. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача щодо відсутності правової волі позивача на укладення договору про надання туристичних послуг, відсутність узгодженості сторін договору щодо істотних умов договору, здійснення он-лайн бронювання як однієї із форм здійснення оферти до укладення договору з туроператором, як такої що не передбачена законом, надання відповідачем позивачу чеку за оплату [PERSON] наданих їй туристичних послуг, як підтвердження залишення на зберігання грошових коштів відповідачці, а не як оплату на виконання договору про надання туристичних послуг, оскільки такі поясністю спростовані наявними матеріалам справи та долученими у справі доказами, а також підтверджені поясненнями свідка [PERSON], окрім того вказані дії вчинені сторонами відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору. Критично оцінює суд пояснення свідка [PERSON], які є суперечливими та не кореспондуються із пояснення позивача та його представників, а також спрямовані на думку суду на введення суду в оману, щодо обставин та умов виникнення спірних правовідносин. Зокрема, щодо підстави залишення значної суми коштів на зберігання відповідачу, а саме: побоювання позивача брати їх із собою, коли, як встановлено судом, 12.06.2018 року додому від офісу ФОП [PERSON] [PERSON] поверталася автомобілем, а також надання суду тверджень, що неможливість скористатися результатом договору про надання туристичних послуг позивачем, через наведені суду обставини, щодо хвороби дитини, констатується суду лише як співпадіння щодо часу і обставин, коли дійсною причиною, зі слів свідка, та підставою позову відповідно є неукладення договору між позивачем та відповідачем. Згідно із ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року в справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року № 6-122 цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В той же час зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, а, отже, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 Цивільного кодексу України. Таким чином, наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред'явлення позову в порядку ст. 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-88цс13). Наявність дійсного договору між сторонами виключає застосування ст. 1212 ЦК України як підставу для стягнення коштів (майна) однією стороною з іншої (ВСУ від 7 червня 2017р. у справі № 3-189гс17). Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вище наведене, беручи до уваги, договірний характер спірних правовідносин, що доведено суду наявними в матеріалах справи доказами, та відсутність правової можливості застосування ст. 1212 ЦК України до договірних зобов'язань, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України стягнути з позивача в дохід держави судовий збір та на користь позивача документально підтверджені витрати, пов'язані з розглядом справи, які останній поніс у ході розгляду справи. Відповідно до ч. 9. ст. 158 ЦПК України скасуванню підлягають вжиті у ході розгляду справи заходи забезпечення позову.

Outcome: approved