Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на двох дітей, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення повноліття, посилаючись на не досягнення домовленості щодо участі відповідача, який проживає окремо з серпня 2017 року, в утриманні дітей. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач подала заяву в якій позов підтримала з підстав зазначених у ньому, справу просила слухати у її відсутності. Відповідач про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №4780101620760, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1999 року до 28 серпня 2017 року, що вбачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/281/17. Рішення суду вступило в закону силу. У шлюбі у сторін 10 березня 2002 року народився син [PERSON], та 05 грудня 2000 року донька [PERSON], про що свідчить свідоцтва про народження серія І-ИД №090739, видане 26 березня 2002 року, серія І-ИД №090730, видане повторно 24 січня 2002 року. Згідно з довідкою виконкому Підволочиської селищної ради №40 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №41 від 13 березня 2018 року, [PERSON] проживає у житловому будинку, який належить [PERSON] (помер 07.12.2002 року) по вул.. Садова, 12, будинок юридично не оформлений, загальна площа 50 кв.м., житлова площа 32 кв.м., 2 житлові кімнати. До складу її сімї входять: діти [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], Богдан, [INFO]; та колишній чоловік [PERSON], [INFO]. Сімя власного підсобного господарства не веде, користується земельною ділянкою всього 1,88 га, з них 1,72 для ведення ОСГ. Земельна ділянка (пай) 2,00 га здано в оренду ТзОВ «Мрія центр». Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП [PERSON] №2 від 16 лютого 2018 року, позивач займає посаду продавця-касира. Загальна сума доходу за період з 01 вересня по 28 лютого 2018 року становить 20564,83 грн (двадцять тисяч пятсот шістдесят чотири гривні 83 копійки). З довідки ДНЗ «Підволочиський професійний ліцей» №74 від 23 березня 2018 року, вбачається, що [PERSON] навчається в даному навчальному закладі в групі №26 курс ІІ спеціальність «Перукар (перукар-модельєр), візажист» на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року. [PERSON] 01 вересня 2017 року вступив у ДНЗ «Волочиський промислово-аграрний професійний ліцей» і зараз навчається на І курсі денного відділення. Термін закінчення навчання 25 червня 2020 року (довідка №115 від 23 березня 2018 року, видана ДНЗ «Волочиський промислово-аграрний професійний ліцей»). Судом встановлено, що Відповідач, зареєстрований і проживає разом з сімєю, однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дітей Відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітніх, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1860 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вони б мали тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків з утримання неповнолітніх дітей, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дітей. Враховуючи, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, потреби у їх розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дітей і не порушуватиме права кожної із сторін. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Outcome: approved