Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що 22.11.2013 вони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1778. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 25 липня 2020 року. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають, їхні стосунки існують лише формально. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Вказувала, що згоди про матеріальне утримання дітей між ними не досягнуто, а тому вона вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім того просила стягнути аліменти на її утримання до досягнення сном трирічного віку. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.09.2020 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. Позивач в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала частково, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, від позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на її утримання відмовилася. В судове засідання відповідач не з`явився, скерував заяву, у якій позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Проти стягнення аліментів на утримання дружини заперечував. Вказав, що офіційно не працевлаштований. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони 22.11.2013 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 1778, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.2013. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що сторони на момент розірвання шлюбу разом не проживають та фактично припинили шлюбні відносини з 25 липня 2020 року, не проживають однією сім`єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно пояснень позивача, відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей на даний час не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правова природа аліментів у розумінні норм глави 15 СК України є такою, що з одного боку вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечував. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають до задоволення, до стягнення з відповідача підлягають аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позовної вимоги про розірвання шлюбу сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., заявлені позовні вимоги задоволені судом повністю, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору розмірі 840,80 грн. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, судовий збір в сумі 840, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved