Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 14.11.1993 виконкомом Хрещатицької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом № 06. Посилається на те, що 14.11.1993 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька- [PERSON]., [INFO], котрі на даний час вже повнолітні. Позивач посилається на те, що їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Протягом трьох років не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. У зв'язку із наведеним вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обгрунтував їх вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.11.1993 року, що стверджується повторним свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 06.05.2003 року (а.с.6). Від шлюбі у сторін на даний час неповнолітніх дітей не має. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони не могли найти спільної думки між собою, перестали розуміти один одного, через що між ними виникали сварки та скандали. В них різні характери, різні погляди на життя. На даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. Ведення спільного господарства та фактичні шлюбні відносини між ними припинені в 2013 році. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відомостей про бажання позитвачки змінити своє прізвище після розлучення в суді не має, а тому суд не вирішує дане питання. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача належить також стягнути судові витрати понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved