Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у подальшому уточненим, просила стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на її користь суму середнього заробітку в розмірі 27\~028,33 гривень за затримку розрахунку під час звільнення за період з 29.03.2013 року по 25.08.2015 року. На обґрунтування свого позову посилалася на таке. Позивач [PERSON] працювала з 05.07.2007 року по 14.01.2013 року в Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах, остання з яких інженер ділянки електрогосподарства Служби технічної експлуатації. Позивача [PERSON] 14.01.2013 року звільнено з вказаної посади на підставі наказу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 14.01.2013 року № 25-Л у зв'язку зі скороченням штату працівників. В день звільнення позивача їй не виплачено належної суми грошових коштів, зокрема, заборгованої заробітної плати за грудень 2012 року та січень 2013 року, суми вихідної допомоги згідно зі ст. 44 КЗпП України, додаткову вихідну допомогу за колективним договором двадцятимісячний середній заробіток. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2013 року по справі №522/13320/13-ц за позовом [PERSON] до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди частково задоволено позовні вимоги [PERSON], стягнуто на її користь з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» наступні суми грошових коштів: додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 12\~686,48 гривень; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.01.2013 року по 28.03.2013 року у розмірі 2\~956,20 гривень; моральну шкоду у розмірі 500 гривень. Втім, вказане рішення суду в добровільному порядку стороною відповідача не виконувалось, тому позивачка звернулась до Першого відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про примусове виконання зазначеного рішення суду. Постановою старшого державного виконавця Ковтун Л.Ю. 28.03.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №522/13320/13-ц, виданого 06.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси, запропоновано боржнику, ДСК «Чорноморське морське пароплавство», самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови державного виконавця, перерахувати кошти на розрахунковий рахунок ДВС. Проте, 27.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження у звязку з відсутністю у боржника коштів. Не погоджуючись з діями державного виконавця, позивачка 18.03.2015 знову звернулася до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, останній платіж за вказаним рішенням суду в сумі 6\~874,53 гривень [PERSON] отримала 25.08.2015 року. В судове засідання зявилася позивачка, відповідно до уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення в розмірі 27\~028,33 гривень. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до письмових заперечень проти позову визнав суму компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 29.03.2013 року по 11.08.2015 року з урахуванням податків в розмірі 27\~028,33 гривень. Позивачка з наведеним розрахунком погодилася, просила суд стягнути зазначену суму. Суд вислухав пояснення позивача, дослідивши письмові заперечення проти позову відповідача, матеріали справи, за наслідками чого вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач [PERSON] з 05.07.2007 року по 14.01.2013 року працювала в Державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах, зокрема, з 01.11.2011 року на посаді провідного інженера ділянки електрогосподарства Служби технічної експлуатації. Наказом ДСК «Чорноморське морське пароплавство» від 14.01.2013 року № 25-л позивачку звільнено з вказаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2013 року по справі №522/13320/13-ц за позовом [PERSON] до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди встановлено, що при звільненні позивачки їй не сплачені всі належні від підприємства платежі, тобто Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» порушила положення ст. 116 КЗпП України. Вказаним рішенням суду позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто на її користь з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» наступні суми грошових коштів: додаткову вихідну допомогу за колективним договором у розмірі 12\~686,48 гривень; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.01.2013 року по 28.03.2013 року у розмірі 2\~956,20 гривень; моральну шкоду у розмірі 500 гривень. Зазначене судове рішення оскаржувалось стороною відповідача та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.02.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою старшого державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції [PERSON] 28.03.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 06.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси на примусове виконання рішення суду від 11.11.2013 року по справі №522/13320/13-ц за позовом [PERSON] до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення додаткової вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області [PERSON] 27.02.2015 року виконавчий лист повернуто стягувану [PERSON] Надалі, розпорядженнями начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] від 15.07.2015 року та 17.08.2015 року №В/17 47494258 грошові кошти в розмірі 6\~909,08 гривень та 8\~733,60 гривень, відповідно, що надійшли на рахунок відділу державної виконавчої служби 10.07.2015 року та 11.08.2015 року, перераховано [PERSON] згідно з виконавчим листом №522/13320/13-ц, виданим 06.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, нездійснення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої статтею 117 вказаного Кодексу, шляхом виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, й виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Таким чином, суд дійшов висновку про наявну вину в діях відповідача щодо несвоєчасної виплати грошових коштів позивачці [PERSON] під час її звільнення та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати середнього заробітку за весь час затримки в межах заявлених вимог, тобто в розмірі 27028,33 гривень. У звязку з висновком про задоволення позову, а також звільненням позивача від сплати судового збору під час звернення до суду, постановляючи рішення, суд має стягнути суму судового збору у розмірі 551,21 гривень з відповідача на користь держави за результатами розгляду справи. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved