Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна, в якому просила зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Лапшиної Валентини Іванівни відділу Державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції м Одеси 02 серпня 1999 року. В своїй позовній заяві посилалась на той факт, що обмеження вжите відносно її майна перешкоджає розпоряджатися ним. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату та час слухання справи сповіщались належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість з'явлення в судове засідання не повідомили. Враховуючи те, що позивачка не відкликала позовну заяву та у справі достатньо доказів, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивачки. Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що в квартирі спільного заселення [ADDRESS] позивачка мешкає з 1960 року по теперішній час. Згідно з Розпорядженням органу приватизації від 12 липня 1999 року за № 136503 було задоволене прохання щодо передачі позивачці у приватну власність кімнати, загальною площею 38,44 кв.м. в квартирі спільного заселення [ADDRESS]. На підставі зазначеного розпорядження 12 липня 1999 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на 233/1000 квартири спільного заселення за адресою: [ADDRESS], яке 16 липня 1999 року було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим № 646-стр.171-кн.277 пр. В належній позивачці 233/1000 частки квартири спільного заселення, розташованій за адресою: [ADDRESS] позивачка продовжує проживати та користуватися належній їй власністю до теперішнього часу. В липні 2017 року позивачка вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження своїм майном та подарувати 233/1000 частини квартири спільного заселення своїй дочці [PERSON]. Саме тоді вона дізналась, що згідно постанови державного виконавця Лапшиної Валентини Іванівни відділу Державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції м. Одеси від 02 серпня 1999 року, при примусовому виконанні рішення Центрального райсуду на підставі виконавчого листу, виданого 11 липня 1991 року Центральним районним судом м. Одеси про утримання аліментів з [PERSON], було прийнято рішення про накладання арешту на майно, що належить [PERSON] - на квартиру [ADDRESS]. На час винесення постанови, позивачці вже належало 233/1000 частини квартири спільного заселення. Боржник [PERSON] був її сусідом по квартирі спільного заселення, але її власником не був ніколи. Тобто, державним виконавцем Лапшиною В.І., яка не перевірила правовий статус квартири та наявність або відсутність права власності боржника [PERSON] в ній, безпідставно прийняла рішення про накладання арешту на майно, яке боржнику не належить. В той же час, наявність відомостей у Державному реєстрі прав речових прав на нерухоме майно про арешт частки позивачки вищезазначеної квартири, порушує її право власності на вільне розпорядження її майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки обтяження на частку майна, котре належить позивачці було вжите державним виконавцем не перевіривши право власності на вищевказане майно та не перевіривши суміжні права власності, тому суд вважає, що накладення арешту на частку квартири що належать позивачці на праві приватної власності, порушує її право власності. Таким чином, слід зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Лапшиної Валентини Іванівни відділу Державної виконавчої служби Центрального районного управління юстиції м Одеси 02 серпня 1999 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved