Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В її квартирі зареєстрований [PERSON] , який не має з нею родинних відносин та не мешкає за зазначеною адресою більше ніж 10 років, місцезнаходження його невідоме. У зв`язку з цим, вона не має можливості у повному обсязі реалізувати свої права як власник та просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Надавала пояснення в судовому засіданні 05.06.2020 року та пояснила, що коли вона купила квартиру, не знала що в ній зареєстрований [PERSON] . Він не є її родичем. Раніше вона проживала в цьому будинку 24 роки. Ніяких відомостей про нього немає, місце знаходження його їй невідомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча була завчасно, належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на інтернет-порталі «Судова влада».Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. Третя особа - представник ОСББ «Славутич-2 м.Селидове» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст.281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2019 року належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 5). З акту про непроживання від 02.02.2020 року вбачається, що в результаті перевірки житлових умов власника квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в квартирі за вищезазначеною адресою мешкає без реєстрації власник квартири [PERSON] , в квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який не мешкає у зазначеній квартирі з 2000 року; особистого майна, належного [PERSON] в квартирі немає; місцезнаходження [PERSON] невідоме(арк. справи 9). Згідно довідки від 02.02.2020 року, виданої ОСББ «Славутич-2 м.Селидове» [PERSON] , [INFO] мешкає в [ADDRESS] , яка є власником квартири та не зареєстрована за зазначеною адресою; [PERSON] , [INFO] не має родинних відносин з [PERSON] та за зазначеною адресою не мешкає(арк. справи 10). З відповіді на запит № 08-4/2065 від 12.02.2020 року начальника відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10.06.1999 року по теперішній час за паспортом гр.України [NUMBER] , виданим Селидівським МВ УМВС України в Донецькій області 07.06.1999 року(арк. справи 14). Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житлі протягом двадцяти років. Це підтверджується відомостями, які містяться в Акті обстеження, виданому головою правління ОСББ «Славутич-2 м.Селидове» від 02.02.2020 року, згідно якого, [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 2000 року. . Вказані обставини підтвердили суду свідки, а саме свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає у будинку по [ADDRESS]. У квартирі № 45 зазначеного будинку раніше проживала [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] спочатку була підвідомча, після того, як мати відповідача померла, [PERSON] ще деякий час проживав в квартирі, потім вона відповідача не бачила та місцезнаходження його чи перебування вона не знає. Свідок [PERSON] надала аналогічні показання, зазначила, що раніше [PERSON] мати відповідача працювала в ЖКУ та квартиру [ADDRESS] їй надали підвідомчу. Вона проживала в ній разом з сином [PERSON] мати відповідача померла, а [PERSON] вона не бачила більше 20 років і ніяких відомостей про нього не має. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх показання відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах. Відповідно достатті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Застаттею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим приміщенням - квартирою, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, тому, суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Outcome: approved