Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2016 року розірвано шлюб між нею (позивачем) та [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім та який проживає разом з нею (позивачем) та знаходиться на її повному утриманні, при цьому, відповідач [PERSON] проживає окремо та належної допомоги у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не надає, всі матеріальні витрати, повязані із утриманням сина, а саме: вихованням, навчанням, витратами на побутові речі та харчування несе вона (позивач). Крім того, позивач зазначила, що відповідач [PERSON] всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, при цьому є пенсіонером та одночасно працевлаштований, працює у корпорації «ХХІ століття», у звязку з чим є необхідним стягувати з останнього аліменти в примусовому порядку. Також, вказала, що повнолітній син [PERSON] продовжує навчання у Державній вищій професійній школі ім. Шимона Шимоновіца у м. Замость (Польща) на денній комерційній формі навчання, стипендію та інші доходи не має. З огляду на викладене вище, посилаючись на ст.ст. 141, 180-183, 198-200 СК України позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення сином 23-річного віку. Крім того, позивач [PERSON] подала до суду заяву за вх. № 17659 від 02.08.2017 року про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою (позивача) користь аліменти на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до досягнення сином 23-річного віку. Також справу просила розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 14.06.2017 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, проти їх задоволення заперечувала, на обґрунтування заперечень зазначила, що відповідач [PERSON] проживає разом зі своїми батьками, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають на його утриманні, при цьому, відповідач є пенсіонером, інвалідом ІІІ-ої групи у звязку з професійним захворюванням із втратою працездатності 60% та проходить індивідуальну програму реабілітації інваліда. Крім того, представник відповідача заперечила доводи позивача щодо того, що відповідач [PERSON] не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина, та вказала, що починаючи з 2016 року відповідач, кожного місяці перераховував на рахунок позивача, а згодом і на рахунок сина кошти у розмірі від 3400 грн. до 4000 грн., та згодом, перебуваючи на пенсії відповідач перераховував на рахунок сина щомісячно кошти у розмірі 2000 грн. Разом з тим, зазначила, що позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] позивач не предявляла, так як кошти на утримання сина відповідач надавав в добровільному порядку. Крім того, представник відповідача вказала, що позивач, звертаючись з позовом до суду просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання повнолітнього сина на час навчання, при цьому, вбачається, що повнолітня дитина [PERSON] не проживає з позивачем [PERSON], та на даний час у звязку з навчанням постійно проживає у Польщі з вересня, 2016 року, у звязку з чим, та відповідно до вимог сімейного законодавства у позивача не виникає права на стягнення на свою користь аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Також представник відповідача вказала, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина до досягнення останнім 23-річного віку не відповідають чинному сімейному законодавству, у звязку з тим, що термін закінчення навчання дитиною [PERSON] становить 20 жовтня 2018 року, разом з тим, 23-річного віку [PERSON] досягне 18.02.2019 року, на підставі чого на момент закінчення навчання [PERSON] виповниться 22 роки. З огляду на викладене вище, представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, заслухавши заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши матеріали справи,\~\~ зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін,\~ суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2016 року, при цьому, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 287652, виданого Палацом реєстрації новонароджених м. Кіровоград, актовий запис в книзі записів актів громадянського стану про народження за №540, [PERSON] народився 18.02.1996 року, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені в графі «батько» - [PERSON] та в графі «мати» - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-ОЛ № 005107, [PERSON], змінила імя на [PERSON], про що 20.01.2017 року складено відповідний актовий запис за № 4. Крім того, встановлено, що [PERSON] є студентом ІІ-го курсу Державної вищої професійної школи ім. Шимона Шимоновіца у Замосці, напрямок: політологія (3-річна стаціонарна програма навчання на здобуття ступеня ліценціата) з терміном навчання до 20 жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою NS-436 5/25/42/14 від 04 листопада 2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, до яких, зокрема, належать: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обовязку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обовязок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, і зазначені обставини не спростовано позивачем, що відповідач [PERSON], [INFO], відповідно до довідки МСЕК Сер.12ААА №612299, є інвалідом ІІІ-ої групи з 01.07.2017 року, інвалідність встановлена безтерміново, причина інвалідності професійне захворювання, та крім того, відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 011229 ступінь втрати працездатності [PERSON] з 01.06.2017 року у звязку з професійним захворюванням становить 60%. Крім того, відповідно до довідки квартального комітету № 4 Подільського району м. Кропивницький від 15 червня 2017 року № 505 [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], разом з ним проживають та зареєстровані батько [PERSON] [INFO], та мати [PERSON], [INFO] [PERSON] доглядає батьків, які хворіють, веде з ними спільне господарство. Судом також встановлено, та підтверджується матеріалами справи, зокрема квитанціями № 99794931589854185894 від 08.03.2017 року на суму 4020,10 грн., № 99794931514738388196 від 06.04.2017 року на суму 3400 грн., № 99794931544346083629 від 10.05.2017 року на суму 3400 грн., від 12.06.2017 року на суму 2000 грн.. № 99794931593548811553 від 06.07.2017 року на суму від 2010 грн. 05 коп., № 99794931518287302967 від 04.08.2017 року на суму 2010,05 грн. та № Р24А99794931552936571410 від 13.09.2017 року на суму 2010,05 грн., що відповідач [PERSON] щомісячно, починаючи з березня, 2017 року, перераховував кошти на рахунок сина [PERSON] у період з березня, 2017 року по вересень 2017 року. При цьому, судом відзначається, що відповідач [PERSON] також, щомісячно перераховував на рахунок позивача [PERSON], а також на рахунок сина [PERSON] кошти починаючи в жовтня, 2016 року, що підтверджується випискою по витратам по картці/рахунку 4149497830866432, який належить [PERSON] Окрім того, судом встановлено, що позивач [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що повнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з нею (позивачем), та знаходиться на її утриманні,\~поряд з цим, судом відзначається, що повнолітня дитина [PERSON] в період 2016/2017 році є студентом ІІ курсу Державної вищої професійної школи ім. Шимона Шимоновіца у Замосці із 3-річною стаціонарною програмою навчання, у звязку з чим вбачається, що дитина [PERSON] проживає окремо у м. Замосці у Польщі, де навчається, тим самим, відзначається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка і син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 29 ЦПК України). Виходячи з приписів ч. 3 ст. 199 СК України, оскільки позивач зі своїм повнолітнім сином не проживає, то у неї відсутнє і право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Крім того, під час судового розгляду справи також встановлено, що відповідач, який є батьком повнолітньої дитини [PERSON], надає останньому щомісячну матеріальну допомогу на час навчання, що підтверджується відповідними квитанціями за період березень-вересень, 2017 року. За викладених обставин, враховуючи, що позивач є неналежним,\~ суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], 18.02.1996 року, в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) до 18.02.2019 року, починаючи з 05 травня 2017 року, на час навчання, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову. Окремо судом відзначається, що у разі зміни зазначених вище обставин та за умови наявності сукупності юридичних фактів, за яких виникає обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, той з батьків, з ким буде проживати повнолітня дитина має право звернення до суду, таким правом і на теперішній час наділена повнолітня дитина [PERSON], який має повну цивільну дієздатність, та може самостійно звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави. Відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: dismissed