Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем вони з січня 2004 року мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . У період спільного проживання з січня 2004 року до 30.03.2007 року вони з відповідачем вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом купували різні речі, харчувались, мали один одного за подружжя, булим пов`язані виконанням взаємних прав та обов`язків та спільним побутом, разом бували в компаніях друзів та родичів, тобто між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. В будь-якому іншому шлюбі вони у цей період не перебували. З січня до березня 2004 року вони з відповідачем мешкали в квартирі її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з березня по жовтень 2004 року - в орендованій квартирі в [ADDRESS] , а з жовтня 2004 року по березень 2006 року в [ADDRESS]. За час спільного проживання та ведення спільного господарства за спільні кошти вони придбали нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , власником якої за договором купівлі-продажу від 31.03.2006 року є [PERSON] , ринкова вартість якої станом на 13.11.2019 року становить 74550 грн. 30.03.2007 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.09.2018 року шлюб між ними було розірвано. Просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з січня 2004 року по 29 березня 2007 року; визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною корисною площею 42,0 кв.м, в тому числі житловою 27,9 кв.м, яка згідно технічного паспорту складається з: 84-1-коридор, 84-2-житлова кімната, 84-3-кухня, 84-4-ванна, 84-5-шафа, балкон; визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2007 року до 05.09.2018 року (а.с.12, 13-14). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.03.2006 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] загальною площею 42,0 кв.м, житловою площею 27,7 кв.м (а.с.16). Згідно Витягу №10519544 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.04.2006 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.17, 18). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , є її власником (а.с.19-20). Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач з відповідачем проживали однією сім`єю у будинку [ADDRESS] з осені 2004 року. Вона на той час жила по-сусідству в квартирі №53 . З їх слів вона зрозуміла, що і до цього вони вже жили однією сім`єю разом за іншою адресою. Жили вони на [ADDRESS] приблизно 2 роки, у них був спільний побут, а потім вони переїхали жити в іншу квартиру. У їхньому будинку квартиру вони знімали, а потім купили свою квартиру у будинку [ADDRESS] та переїхали туди жити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] переїхали жити у їхній будинок [ADDRESS] в 2006 році, вони купили цю квартиру. Після цього вони жили разом в тій квартирі однією сім`єю. Наскільки їй відомо, вони перебували у шлюбі. Вони довго жили в цій квартирі разом, а останні п`ять років [PERSON] там не живе, він кудись поїхав, куди саме їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] почали жити разом однією сім`єю в січні 2004 року, перед народженням їхньої дитини, а до цього вони зустрічалися. Вони стали жити у будинку [ADDRESS] , знімали там квартиру у її родичів. Вони там на цій квартирі жили до осені 2004 року, а потім переїхали жити на м-н Західний, також там жили разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її дочкою. Її дочка та [PERSON] познайомилися у 2003 році, стали зустрічатися, а потім її дочка завагітніла і у січні 2004 року вони почали жити однією сім`єю у неї вдома за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилася дочка. Після цього вони зняли квартиру по [ADDRESS] , стали жити там. Приблизно у 2006 чи 2007 році дочка та [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] і стали жити в цій квартирі. На час купівлі квартири шлюб між ними ще не було зареєстровано, але вони жили однією сім`єю. Потім вони зареєстрували шлюб та продовжували жити разом. Навесні 2015 року [PERSON] поїхав до Росії і з того часу не повертався, не спілкувався ні з дитиною, ні з дружиною. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по 29 березня 2007 року, після чого з 30 березня 2007 року між ними було зареєстровано офіційний шлюб. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона була куплена 31.03.2006 у період спільного проживання сторін однією сім`єю. Враховуючи, що ця квартира є неподільним майном, суд вважає, що позовні вимоги про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, підлягають задоволенню і за кожною із сторін має бути визнано право власності на 1/2 частку вказаної квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1536,80 грн. На підставі ст.ст.60, 61, 69, 70, 71, 74 СК України,

Outcome: approved