Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та відновлення прізвища на дошлюбне. В обґрунтування позову зазначила наступне. 10 жовтня 2013 року між позивачкою та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду, за актовим записом № 439 (свідоцтво про шлюб [NUMBER]). Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. На протязі останнього року стосунки між ними постійно погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Спільне життя між ними не склалося, у зв'язку з тим, що вони не зійшлись характерами, відсутності у відповідача бажання зберегти сім'ю, через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Подальше сімейне життя є неможливим. Суперечки про поділ майна яке є їх спільною власністю на даний час відсутні. Спільне господарство не ведеться. Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте нею на адресу суду була подана заява, в якій вона зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, проте подав до суду заяву, у якій позов визнав повністю, та просив справу розглянути без його участі. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 10 жовтня 2013 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 10 жовтня 2013 року. Від цього шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 18 лютого 2014 року, актовий запис № 177, свідоцтво про народження [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2016 рік з 1 травня 2016 року для дитини віком до 6 років складає - 1228 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 травня 2016 року у розмірі 1 450 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років складає 368,40 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 725,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 900 гривень, проте в свою чергу, позивачем не наведено жодних доказів щодо працевлаштування чи будь-яких інших форм доходу відповідача. З такою думкою суд погодитися не може, оскільки розмір доходів відповідача позивачем суду не доведено, за відсутності відповідача суд позбавлений можливості врахувати стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, позивачем також не доведений суду стан здоров'я та матеріальне становища дитини; розмір доходів позивача. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 725,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 31 травня 2016 року (дати звернення до суду з відповідним позовом). Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просила залишити доньку проживати із нею, та те що на даний момент дитина проживає з нею, суд вважає, що місцем проживання [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері - [PERSON]. Залишити [PERSON] дошлюбне прізвище - [PERSON]. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України - покласти на відповідача.

Outcome: approved