Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в сумі 460 883,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26.04.2017 року по справі № 645/82/17 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог-відмовлено. Позивач вказує, що відповідач рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку з чим станом на 01.06.2020 року заборгованість складає 55321,24 грн. У зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачу суму нарахованої пені у розмірі 460883,00 грн. Ухвалою суду від 20.08.2020 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 14.09.2020 року недоліки позовної заяви позивачем усунуто. Ухвалою суду від 15.09.2020 року провадження по справі було відкрито. Справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про місце, дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (Вх. № ЕП-299 від 21.01.2021 року). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Судом встановлено, що рушенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26.04.2017 року по справі №645/82/17 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог-відмовлено. Вище вказаним рішенням суду встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , але зареєстрована за місцем мешкання батька та знаходиться на утриманні позивача. Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Андруся П.А., заборгованість [PERSON] по аліментам з 11.01.2017 року станом на 01.03.2020 року складає 48426,24 грн (а.с.13-14). Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги розмір заборгованості, який вказано в розрахунку державного виконавця, у розмірі 48426,24 грн, а не той розмір, який вказано позивачем у сумі 55321,24 грн, оскільки розмір заборгованості саме в сумі 55321,24 грн не доведено позивачем в судовому засіданні та не підтверджено наявними матеріалами справи. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом із поданням позовної заяви позивачем надано до суду розрахунок пені за аліментами, який здійснювався за період останніх трьох років (січень 2017 року - травень 2020 року) шляхом нарахування у розмірі 1% від усієї суми за боргових аліментів за кожен день прострочення за наступною формулою: пеня= (сума заборгованості за аліментами х 1% х (кількість днів прострочення)= 460 883,00 грн. У статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p= (A1х1 %хQ1) (A2х1 %хQ2) ………. (Anх1 %хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд погоджується із формулою розрахунку, застосованою позивачем при визначені пені, однак не погоджується із сумою заборгованості з огляду на таке. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, яку складено державним виконавцем, вбачається, що станом на 01.09.2018 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження складає 8299,24 грн, не зазначення державним виконавцем помісячно нараховані суми аліментів за вказаний період позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахованого розміру пені позивачем або зробити його самостійно. Окрім того розрахунок складено станом на 01.03.2020 року, оновлений розрахунок позивачем надано не було, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахованого розміру пені позивачем або зробити його самостійно. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з викладеним суд, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів про розмір заборгованості по сплаті аліментів за період з 11.01.2017 року по 01.08.2018 року та з 01.03.2020 року по 01.05.2020 року із зазначенням помісячно нарахованих сум аліментів, суд приходить до висновку, що розмір нарахованої пені за період з 01.09.2018 року по 01.03.2020 року складає 146 141,48 грн (12675,60+ 11947,10+ 11385,69+ 12201,84+ 10176,76+10812,22+9756,32+9291,10+8509,15+8332,38+7704,20+6686,18+6307,66+5268,15+4731,27+4502,33+3259,61+2593,92). Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідач не надав суду доказів які підтвердили б відсутність вини, щодо прострочення сплати аліментів. Окрім того відповідачем не надано суду доказів які б надали суду підстави для повного або часткового звільнення відповідача від сплати заборгованості. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Враховуючи вище викладене, суд при заочному розгляді справи, з урахуванням приписів ст. 196 СК України, якими визначено, що розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, приходить до висновку, що стягненню підлягає пеня у розмірі 48426,24 грн., що не перевищує розмір заборгованості. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного, ст.180, 181, 196-197 СК України, ст.549 ЦК України,

Outcome: partial