Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та визнати [PERSON], таким, що втратив право користування цією квартирою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.1998 року по 10.06.2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON]. В 1998 році відповідач у якості чоловіка позивача вселився у квартиру [ADDRESS]. Власником житла на той час була мати позивача - [PERSON]. Таким чином відповідач вселився у квартиру як член сім'ї власника житла. [INFO] [PERSON] померла, за життя вона переоформила на ім'я позивача вказане житло, уклавши відповідний договір купівлі-продажу. Проте вже після її смерті цей договір був визнаний судом недійсним. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 року за [PERSON] як за спадкоємицею померлої [PERSON] було визнано право власності на зазначену квартиру. У 2009 році відповідач виїхав з квартири, деякий час орендував житло у сусідньому будинку, згодом виїхав у невідомому напрямку, де він знаходиться на даний час позивачу невідомо. До теперішнього часу позивач відповідача не бачила і не спілкувалась із ним. Зв'язок між ними повністю втрачено. Позивач сама утримує житло, сплачує за нього комунальні послуги, в тому числі і за відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що з 18.07.1998 року по 10.06.2011 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON]. З позову вбачається, що в 1998 році відповідач у якості чоловіка позивача вселився у квартиру [ADDRESS]. Власником вищезазначеного житла на той час була мати позивача - [PERSON]. Таким чином, відповідач вселився у квартиру як член сім'ї власника житла. [INFO] [PERSON] померла, за життя вона переоформила на ім'я [PERSON] вказане житло, уклавши відповідний договір купівлі-продажу. Однак, у відповідності до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2010 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 26.07.1999 року між [PERSON], від імені якої діяв за довіреністю [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаміль Іриною Миколаївною 26.07.1999 року за реєстровим номером 1306, визнано недійсним. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2011 року по справі № 2-2856/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2014 року за [PERSON], як за спадкоємицею померлої [PERSON] було визнано право власності на зазначену квартиру. Відповідно до довідки № 1848 з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 04.08.2015 року у вищезазначеній квартирі разом з позивачем: дочка - [PERSON], колишній чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON]. Копія довідки міститься в матеріалах справи. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що у 2009 році відповідач виїхав з квартири, деякий час орендував житло у сусідньому будинку, згодом виїхав у невідомому напрямку, де він знаходиться на даний час позивачу невідомо. Зв'язок між ними повністю втрачено. Позивач сама утримує житло, сплачує комунальні послуги, в тому числі і за відповідача. Положенням ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач [PERSON], як колишній член сім'ї власника майна, тривалий час не мешкає у квартирі [ADDRESS], не здійснює сплату витрат за комунальні послуги, у зв'язку з чим втратив право користування вищевказаною житловою площею.

Outcome: approved