Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, де просить визнати недійсним заповіт, посвідчений секретарем Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Бормотовою О.Г. 18 квітня 2002 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під №112, яким [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку площею 4,55га, розташовану на території Новопразької селищної ради, право на яку належало заповідачеві на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що 02.08.2010 року її батьком [PERSON] було складено заповіт, яким він заповів їй, належну йому згідно державного акта на право власності на земельну ділянку площею 6,28 га, яка розташована на території Новопразької селищної ради. [INFO] батько помер.Після відкриття спадщини вона, як спадкоємець першої черги, звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини.В нотаріальній конторі їй повідомили, що окрім неї, заяву про прийняття спадщини після смерті її батька подав [PERSON] і їй повідомили, що 18.04.2002 року секретарем Новопразької селищної ради було посвідчено заповіт на ім'я [PERSON], який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під №112. Згідно даного заповіту [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку площею 4,55га, розташовану на території Новопразької селищної ради, право на яку належало заповідачеві на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії [NUMBER].Вважає, що заповіт [PERSON] від 18.04.2002 року є недійсним, так як підпис на заповіті не належить її батьку. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Позивач в судовому засіданні пояснила , що її батько останні 5 років проживав в будинку ветеранів, вона його провідувала.Після смерті батька вона його поховала. Вона знала, що у батька було дві земельні ділянки, документи на земельні ділянки були у сусідки [PERSON].Після смерті батька дізналася , що на одну із земельних ділянок заповіт був складений на відповідача.Коли відповідач показав їй даний заповіт, вона відразу визначила, що заповіт підписаний не її батьком.Батько ніколи не говорив, що складе заповіт на відповідача. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що покійного [PERSON] та відповідача зв»язували дружні стосунки, тому спадкодавець міг скласти заповіт на відповідача. Відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Новопразької селищної ради в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] особисто приходив в селищну раду і виявляв бажання скласти заповіт на [PERSON]., так як вважав, що нікому не потрібний, донька про нього забула, не приїжджає до нього. Перед посвідченням заповіту завжди встановлюється особа. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, покази свідка , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно оспорюваного заповіту від 18 квітня 2002 року, складеного секретарем виконкому Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Борматовою О.Г., [PERSON] заповів [PERSON] належну йому земельну частку (пай) по сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР 024535. У заповіті вказано, що цей заповіт нотаріально посвідчений Борматовою О.Г. - секретарем виконкому Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Заповіт підписаний в її присутності власноручно [PERSON], особу якого встановлено по паспорту [NUMBER], виданому Олександрійським РВВС 21.09.1981 року. Дієздатність [PERSON] перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №112. Позивач являється дочкою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом. 02.08.2010 року [PERSON] заповів належну йому іншу земельну ділянку площею 6,28 га згідно державного акту [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Новопразької селищної ради - [PERSON], тобто позивачці . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть .Після смерті спадкодавця з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернулися позивач та відповідач, що підтверджується копією спадкової справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] погано бачив, жив в занедбаній літній кухні, часто приходив до своїх сусідів [PERSON] , щоб поїсти.Вона на той час була депутатом селищної ради і [PERSON] просив, щоб вона допомогла йому влаштуватися в будинок ветеранів.Вона допомогла йому туди влаштуватися .Згодом [PERSON] приїжджав в селище, йому зробили операцію на очах і він вже добре бачив. З оспорюваного заповіту від 18 квітня 2002 року вбачається, що він укладений в період чинності ЦК Української РСР 1963 року. Оскільки спірний заповіт посвідчено до 01.01.2004 року, тобто до введення в дію Цивільного Кодексу України 2003 р, зазначені правовідносини, згідно приписів п., п.1, 4,7 «Прикінцевих та перехідних положень» до зазначеного ЦК України, регулюються ЦК України 1963 року, отже правовідносини, що є предметом даного спору регулювалися Цивільним кодексом України 1963 року, тому і визнання правочину недійсним (в даному випадку - заповіту) слід розглядати за правилами ст.ст. 44-58 ЦК УРСР 1963 року. У главі 3 ЦК 1963 р. дано вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами; далі - постанова Пленуму), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про нотаріат», статей 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов'язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради. Правила посвідчення заповітів посадовими особами виконавчого комітету сільських рад передбачені Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.94 р. За правилами ст. 48 ЦК УРСР (1963р) угода може бути визнана недійсною при невідповідності її Закону чи іншим актам, виданим органами державної влади та управління в межах наданої їм компетенції . Так, Законом України «Про державний нотаріат» та «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих»,затвердженою Наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19.01.1976 року, що діяли на час посвідчення заповіту передбачалось, що при вчиненні нотаріальних дій службові особи виконавчих комітетів установлюють особу громадян, їх представників, які звернулись за вчиненням нотаріальних дій. Особа громадянина встановлюється на підставі паспорта, неповнолітніх - на підставі записів в паспорті батьків або за свідоцтвом про народження, військовослужбовців - на підставі посвідчення особи або військового квитка. Нотаріально посвідчені угоди підписуються в присутності службової особи виконавчого комітету. Згідно ст. 541 ЦК україни ( в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладеним у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення , підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно зі ст. 543 Цивільного кодексу (1540-06), якщо заповідач внаслідок фізичних вад, хвороби або інших причин не може власноручно підписати заповіт, він на прохання заповідача може бути підписаний у присутності нотаріуса або іншої службової особи (ст. 542 цього ж Кодексу) іншою особою з зазначенням причин, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №17-289 від 28.04.2017 року підпис від імені [PERSON] у заповіті від 18.04.2002 року, укладеному від імені [PERSON] , який міститься в графі « Підпис:-----«, виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою, з деяким наслідуванням підпису (ам) [PERSON] Після отримання даного висновку відповідач не заперечив проти задоволення позову про визнання заповіту недійсним, так як він не довів що дійсне волевиявлення заповідача [PERSON] було спрямоване на передачу майна саме йому. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що по домовленості з відповідачем, судові витрати по даній справі вона просить не стягувати з відповідача , а залишити за нею.

Outcome: approved