Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору дарування від 19.03.2003 року позивачці належить нерухоме майно - квартира [ADDRESS]. В серпні 2015 року [PERSON] вірішила продати належне їй майно, однак при зверненні до приватного нотаріуса Київської міської нотаріального округу Чорнєй В.В. отримала відмову, оскільки відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні записи про обтяження спірного нерухомого майна. Позивачці стало відомо, що арешт на нерухоме майно був накладений відповідно до ухвала Народного суду Шевченківського району м. Києва від 28.07.2003 року; постанова РВ ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 11.08.2003 року; постанова РВ ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві від 11.08.2003 року, тобто після придбання нею нерухомого майна. При зверненні до Першої Київської державної нотаріальної контори, якою було внесено запити до Єдиного державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, позивачці було повідомлено, що зазначені документи на підставі яких було накладено арешт, не збереглись в архіві нотаріальної контори. Оскільки накладений арешт на спірне нерухоме майно порушує права позивача на розпорядження власністю, остання просить скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна: квартири [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач - 2 відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в ході судового розгляду надав листа в якому зазначив про відсутність на виконанні постанови про накладення арешту на майно позивача та просив розглядати дану справі без участі представника відділу. Представники відповідача - 1, відповідача - 3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, будь-яких заперечень на позов та заяву про відкладення розгляду справи до суду не подали. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 19 березня 2003 року [PERSON] прийняла у дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується Договору дарування квартири серії ВАЕ №902701 від 19.03.2003, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красієм В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 383 (а.с. 8). Вказаний договір був зареєстрований в БТІ 25.03.2003р., що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України вказує на набуття позивачем права власності на вказану квартиру. Судом встановлено, що в серпні 2015 року позивачка мала намір продати квартиру за вищевказаною адресою, але при зверненні до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Києва Чорней В.В. дізналась, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявні рід записів про обтяження, тобто накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS], за зобов'язаннями колишнього власника [PERSON] (а.с. 6-7). Як вбачається з Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна підставою для обтяжень спірного майна стали ухвала Народного суду Шевченківського району м. Києва № б/н від 28.07.2003 року запис від 11.11.2004 року за №1462319; постанова районного відділення ДВС Шевченківського РУ юстиції в м. Києві № б/н від 11.08.2003 року запис від 15.11.2004 року за № 1469836; постанова б/н районного відділу ДВС Шевченківського РУ юстиції в м. Києві № б/н від 11.08.2003 року запис від 15.11.2004 року за № 1470235. Листом від 29.09.2015 № б/н року на запит [PERSON] начальник ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві повідомив про те, що згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, виконавчих проваджень на виконанні у Відділі не перебувають. Також було повідомлено, що виконавчі провадження за період з 2000 по 2011 роки, відповідно до вимог п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Оскільки, виконавче провадження, що було відкрите за заявою стягувача ВДВС Шевченківського РУ юстиції м. Києва, знищене за терміном зберігання як таке, що завершене, то настають наслідки завершення виконавчого провадження зі скасуванням арешту з майна позивачів. Відповідно до положень ст. 37, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції чинній станом на момент завершення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення. У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно ізстаттею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання, що підтверджується листом від 29.09.2015 року № б/н відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, судом достовірно встановлено, що квартира, на яку накладено арешт, належать на праві власності позивачу [PERSON], що підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Слід також зазначити, що ухвала Народного суду Шевченківського району м. Києва № б/н від 28.07.2003 року запис від 11.11.2004 року за № 1462319; постанова районного відділення ДВС Шевченківського РУ юстиції в м. Києві № б/н від 11.08.2003 року запис від 15.11.2004 року за № 1469836; постанова районного відділу ДВС Шевченківського РУ юстиції в м. Києві № б/н від 11.08.2003 року запис від 15.11.2004 року за № 1470235, якими було накладено арешт на спірне нерухоме майно, були прийнятті в той час, коли дане майно було зареєстроване на праві власності за позивачем. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, накладення арешту на майно, яке належить позивачу, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, а саме: скасувати арешт та заборону відчуження з нерухомого майна: квартири [ADDRESS].

Outcome: approved