Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вона, на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2010 року по справі № 2-268/2010, та реєстрації права власності Томаківським БТІ від 29.09.2010 року за реєстраційним номером: 119866619, являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Кисличуватська, 75, с.Кисличувата, Томаківського району Дніпропетровської області. Позивач зазначає, що вона як власник зазначеного нерухомого майна, вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Проте тільки зараз зясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, належить колишньому власнику домоволодіння [PERSON]. В позасудовому порядку вона не може вирішити питання щодо оформлення передачі їй у власність зазначеної земельної ділянки, так як їй місцезнаходження відповідача невідоме, а також відсутній оригінал зазначеного Державного акта на право приватної власності на землю. Позивач зазначає, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На сьогоднішній день вона користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - шляхом публікації про його виклик в судове засідання на 19.12.2017 р. в газеті «Вісті придніпровя» № 94 (1893) від 05.12.2017 р., про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Згідно відомостей з відділу адресно-довідкової роботи управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.11.2017 р. зареєстрованим або знятим з реєстрації відповідач не значиться. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Позивач у справі, на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2010 року по справі № 2-268/2010, та реєстрації права власності Томаківським БТІ від 29.09.2010 року за реєстраційним номером: 119866619, копії яких додано до матеріалів справи, являється власником домоволодіння розташованого за адресою: вул. Кисличуватська, 75, с.Кисличувата, Томаківського району Дніпропетровської області. Право власності, на зазначене нерухоме майно, підтверджується правовстановлюючим документом: Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (домоволодіння) № 274753130 від 29.09.2010 року за реєстраційним номером: 119866619. Як зазначає позивач, вона як власник зазначеного нерухомого майна, вирішила реалізувати своє право щодо розпорядження ним та продати домоволодіння. Але зясувалося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, належить колишньому власнику домоволодіння [PERSON], що підтверджується завіреною належним чином ксерокопією Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 092453. Згідно змісту зазначеного Державного акта земельна ділянка розташована на території с. Кисличувата, Томаківського району Дніпропетровської області, передана для присадибної ділянки в розмірі 0,25 га та згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки розташована під домоволодінням і відповідно призначена для його обслуговування. В позасудовому порядку позивач не може вирішити питання щодо оформлення передачі їй у власність зазначеної земельної ділянки, так як їй місцезнаходження відповідача невідоме, а також відсутній оригінал зазначеного Державного акта на право приватної власності на землю. За змістом\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналогічне положення закріплене\~статтею 120 ЗК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (з 01 січня 2010 року). Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року по справі № 6-2цс15, аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За\~\~цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. На сьогоднішній день позивач користується зазначеною земельною ділянкою як власник домоволодіння, розташованого на ній, що не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно висновку ТОВ «Грандторгстрой», про вартість обєкта оцінки, оціночна вартість земельної ділянки станом на 01.11.2017 року становить 18 511,00 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 141 ЦПК України \~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати йому судові витрати та просить звільнити від сплати відповідача, тому суд вважає можливим звільнити останнього від відшкодування витрат та залишити сплачений позивачем судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved