Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання сина та стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів. Посилалась на те, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2011 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], 2005 року народження аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. На даний час витрати на утримання дитини зросли, значно змінилось законодавство щодо мінімального розміру аліментів, просила збільшити розмір аліментів в частині мінімального розміру, а саме не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття, починаючи з 08.07.2017 року. Відповідач сплачує аліменти не регулярно, має заборгованість, пеня складає 3 360 грн. 05 коп., яку просила стягнути. Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відзив вважає безпідставним, нею надана відповідь на відзив. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала посилаючись на те, що збільшення мінімального розміру аліментів відповідно до змін у діючому законодавстві не потребує додаткового звернення до суду. Відповідач не ухиляється від сплати аліментів, повідомляє державного виконавця щодо місця своєї роботи, надає довідки. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 листопада 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 07 жовтня 2011 року. На виконання рішення суду Київським районним судом м. Полтави від 29.11.2011 року виданий виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Київськосу відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ в Полтавській області. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, змінено мінімальний розмір аліментів. Так, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично ставить питання не про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, а просить привести їх розмір у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року. Згідно із абз. 4 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Статтею 182 СК України та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» не передбачено, що зміна законодавства, яке регламентує визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, зокрема, збільшення цього розміру, є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень або для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Натомість, виходячи з сукупності приписів ст. ст. 2, 18, 22, 71 Закону України «Про виконавче провадження», збільшення на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів на одну дитину є підставою для визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності таким нормативним актом та винесення відповідної постанови роботодавцеві боржника, якщо аліменти з нього стягуються за місцем роботи. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернулась до державного виконавця з приводу перерахунку аліментів з врахуванням мінімально визначеного розміру аліментів, проте їй було відмовлено. Така відмова позивачем не оскаржувалась, зі скаргою на дії державного виконавця позивач не зверталась до суду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів слід відмовити. Позивач звертаючись з позовними вимогами про стягнення пені по аліментам, зазначає періоди з 01 липня по 01 жовтня 2016 року, з 01 квітня по 01 червня 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, з 01 квітня по 01 липня 2018 року . У судовому засіданні встановлено та підтверджено позивачем, що у липні та серпні 2016 року нею отримані кошти в рахунок сплати аліментів у сумі 600 та 500 грн. відповідно, а тому за ці місяці взагалі не можливо нарахування будь-якої пені. Що стосується нарахування пені за інші періоди, то суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача та не заперечувалося позивачем, виконавчий лист звернутий до виконання шляхом відрахування із заробітної плати відповідача аліментів у частині, яка визначена судовим рішенням. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем надавались довідки з місця роботи для проведення перерахунку, проте в які строки надавались такі довідки, чи повідомляв відповідач державного виконавця щодо зміни місця роботи в установлений строк у судовому засіданні представником відповідача вказані факти належним чином не доведені. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У судовому засіданні позивачем не уточнено позовні вимоги в частині строку , а саме до якого числа зобов'язання по сплаті аліментів щомісячно повинно бути виконане відповідачем, за таких обставин суд не може вийти за межі позовних вимог та здійснити такий розрахунок самостійно, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed