Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за наступними підставами: [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 20 по вул. Степній в с. Малинівка, Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області. Відповідач по справі є знайомим її чоловіка, він зареєстрований в будинку з 2013 року, але фактично в ньому ніколи не проживав, у добровільному порядку не виписується, що й спонукало позивача звернутись до суду з зазначеною позовною заявою, так як вона не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд і на підставі чого просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 20 по вул. Степній в с. Малинівка, Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області та зняти його з реєстрації. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є знайомим її чоловіка. В 2013 році, за її згодою, [PERSON] був зареєстрований в будинку, однак фактично в ньому ніколи не проживав, речей, що йому належать в будинку не має, звязок з ним втрачений. Просить суд задовольнити позовні вимоги, так як реєстрація відповідача в будинку ускладнює користування житловим будинком та оформлення субсидії. Також зазначила, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без повідомлення причин неявки, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовну заяву не скористався. Клопотань про відкладення слухання справи від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позовну заяву, при тому, що позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно копії договору купівліпродажу від 19.03.2004 року та копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого 31.03.2004 будинок № 20 по вул. Степній в с. Малинівка, Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.10,11) Відповідно до довідки Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області № 1359 від 09.11.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області. (а.с.12) З акту складеного депутатом Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] від 17.11.2018 року, в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], встановлено, що [PERSON], [INFO] в будинку № 20 по вул. Степній в с. Малинівка, Нікольського району, Донецької області не проживає. (а.с.13) Факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації підтверджений поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили, що в будинку позивача за адресою: вул. Степна, буд. 20 в с. Малинівка, Нікольського району, Донецької області прописаний [PERSON], який був знайомим чоловіка позивачки, але фактично ніколи в будинку [PERSON] не проживав, речей, що йому належать в будинку не має. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, про що говориться у ст. 321 ЦК України. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які визначають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу України особи можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умов, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад 6 місяців. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є родичем позивача, не проживає в будинку позивача з 2013 року і суду не представлено ніяких доказів про існування домовленостей між сторонами щодо користування будинком. Витрат на утримання будинку він не несе. Його реєстрація в будинку позивача перешкоджає праву [PERSON], як власнику, розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та отримувати субсидію на оплату комунальних послуг. Таким чином, реєстрація місця проживання [PERSON] не тягне за собою виникнення у нього прав на житло, в якому він зареєстрований, а лише посвідчує факт проживання особи в певному місці і то за умови згоди власника цього житла, а тому слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 20 по вул. Степній в с. Малинівка, Володарського (нині Нікольського) району, Донецької області. Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, само судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття особи з реєстрації. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial