Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 11677,42 грн та пеню в розмірі 29745,96 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі рішення суду з відповідача стягувались аліменти на дочку до її повноліття. Однак, у звязку із доборовільною сплатою відповідачем аліментів нею був відкликаний виконавчий лист з виконавчої служби. Проте, з серпня 2018 року відповідач перестав виконувати обов`язок щодо утримання дочки, а [INFO] дочка досягла повноліття, що позбавляє її пред`явити виконавчий лист до виконання. Станом на 21.07.2019 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 11677,42 грн. За період з 01.09.2018 по 21.07.2019 пеня складає 29745,96 грн. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, але зазначила, що в серпні-вересні 2018 року відповідач слачував аліменти. Дочка не проживала із нею з 20.12.2018 року. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надавши відзив, в якому вказує, що за серпень-вересень 2018 року заборгованості по аліментах він не має, що підтверджується розписками, а жовтень-листопад 2018 виникла заборгованість у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Починаючи з грудня 2018 по серпень 2019 року дочка проживала із ним. А тому, він вважає, що заборгованість є незначною, а нарахована пеня не підлягає задоволенню, оскільки заборгованість виникла через скрутне матеріальне становище, просить врахувати, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON] та батьки, які є пенсіонерами, дохід від підприємницької діяльності він не отримує через запроваджений в державі карантин, нерухомого майна та вкладів у банку у нього не має. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її батьки розлучені, батько сплачував аліменти. Починаючи з грудня 2018 року вона жила із батьком, а з березня 2019 жила у друзів, але батько давав їй гроші, мати теж допомагала, лікувала її. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.09.2011, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с.12/. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження /а.с.10/. На підставі рішення суду з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно до повноліття дочки, про що було видано виконавчий лист /а.с.14/. Як пояснили у судовому засіданні сторони між ними було досягнуто усної домовленості щодо добровільної сплати аліментів, у зв`язку із чим виконавчий лист за заявою позивачки було повернуто. На даний час за повідомленням Мелітопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ виконавчий лист на примусовому виконані не перебуває /а.с.15,16/. У зв`язку із тим, що 21.07.2019 дочка сторін досягла повноліття, позивачка не може пред`явити виконавчий лист до виконання, тоді як відповідач перестав сплачувати аліменти. Несплата аліментів на дочку стала підставою для звернення позивачки з даним позовом до суду. Статтею 180 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач не заперечує проти виникнення заборгованості по аліментах за жовтень-листопад 2018 року. Але, починаючи з 20 грудня 2018 року по березень 2019 дочка проживала із ним, що також не заперечувалось сторонами та підтверджується показами самої дочки. А з березня та до повноліття вона проживала у друзів, отримуючи допомогу від батьків. Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] проживала з грудня 2018 року із батьком. Таким чином заборгованість у відповідача виникла за жовтень 2018 року в розмірі 1000 грн., за листопад 2018 року - 1000 грн., і 20 днів в грудні 2018 року, буде складати (1000 : 31 х 20 = 645 грн. 16 коп.), а всього 2645 грн.16 коп. Відповідно до вимог ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач, звертаючись до суду з позовом, розрахувала розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 29745,96 грн. Разом з тим, згідно зі ст. 196 СК України розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) в розмірі заборгованості, тобто, в сумі 2645 грн 16 коп. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище. Суд також зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментах. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань платником аліментів. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із позовом, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» його слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial