Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача, згідно вимог якого прохала суд постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтуванні своїх вимог зазначила, що вона, - [PERSON] , [INFO] , є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28 березня 1991 року, посвідченим державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І.. Після реєстрації шлюбу її прізвище « [PERSON] » було змінено на прізвище « [PERSON] ». В даному будинку зареєстрований [PERSON] , проте, у зв`язку із тим, що останній фактично за вказаною адресою не проживає з 2013 року, вона вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Факт не проживання, можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] . У неї відсутня можливість зняти відповідача з реєстрації за його документально підтвердженою згодою, тому для вирішені даного питання вона змушена була звернутися до суду. Наявність реєстрації відповідача у належному їй будинку позбавляє її можливості у повній мірі реалізовувати свої права, а саме, вона не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, так як для призначення житлової субсидії в розрахунок сукупного доходу включається середньомісячний дохід всіх зареєстрованих осіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзиву чи будь-якого клопотання до суду не направив. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач її бабуся, а відповідач чоловік її матері, їй вітчим. Відповідач проживав у баби до 2013 року після цього не проживає. Відповідач в лютому 2021 року розірвав шлюб з її матір`ю і можливо весь цей час проживає з новою сімє`ю, де саме їй невідомо, координаті вітчима та номеру телефону не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач її сусідка, відповідача раніше знала, як сусіда та бувшого чоловіка доньки позивача. Відповідач до 2013 року проживав у позивача, а з 2013 року по даний час не проживає. Як їй відомо він проживає з новою сім`єю десь на Раківці. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду аналогічні показання, уточнивши, що відповідача знає близько 15 років, стосунки сусідські та товариські, відповідач бувший зять позивача, [PERSON] онука позивача. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, не надавши відзиву, суд вирішив на підставі ст. 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, при тому, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача, свідків, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 березня 1991 року, посвідченим державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І.. зареєстрованого в реєстрі за №1109, [PERSON] , є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, повторно виданого 15.07.2021 року Крюківським відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області, актовий запис №90, 14.06.1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] . Згідно домової книги на будинок за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою [PERSON] зареєстрований з 07.11.2006 року. Згідно показів свідків [PERSON] не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , - з 2013 року. Таким чином, суддею встановлено, що обставини викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження. Стаття 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт, що відповідач який був зареєстрований у даному будинку, як член родини, не проживав за адресою реєстрації з 2013 року, тобто понад рік, без поважних на те причин, та самостійно не знявся з реєстрації після припинення сімейних відносин, при цьому обставина наявності реєстрації відповідача створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власнику - позивачу по справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому відповідача - [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат на ній, суд вважає за можливе судові витрати зі сплати судового збору залишити на позивачеві.

Outcome: approved