Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02 жовтня 1999 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Якимівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізької області, актовий запис № 76. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу у сторін по справі 19 березня 2002 року народився син [PERSON] та 05 травня 2007 року народився син [PERSON]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами позову виникають непорозуміння тощо. У зв'язку з викладеними обставинами позивач вирішила звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу. На думку позивача поновлення шлюбних відносин між нею та відповідачем неможливе. Спір щодо поділу майна, яке було набуто в період шлюбу, відсутній, питання щодо проживання дітей із позивачем між сторонами позову буде вирішено. Таким чином просить розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 02 жовтня 1999 року Якимівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізької області, актовий запис № 76. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, Позовні вимоги він не визнає в повному обсязі виходячи з наступного: В позові позивач посилається як на підставу розірвання шлюбу на те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами поговору виникають непорозуміння. Та це на думку позивача є єдиною підставою для розірвання шлюбу, будь яких інших підстав у позивача не має. Також звертає увагу на те, що 02 жовтня 1999 року був укладений шлюб та фактично у мирі та злагоді прожили 18 років та народили двох синів які є неповнолітніми. Непорозуміння, як зазначає позивач не може бути підставою для розірвання шлюбу. Позивач в позові не наводить будь які підстави які б вказували на те що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як зазначено в Постанові № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що вона не бажає примирятися та просить розірвати їх шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що відповідач мав недобросовісне відношення зі своєї сторони до стану здоров»я їх дітей, невміння допомагати своїм дітям в освоєнні шкільної програми, мав недобросовісне відношення зі своєї сторони до стану її здоров»я, також мав неадекватну поведінку в побуті, мало місце зловживання спиртними напоями, небажання створювати сімейний бюджет і згодом його виконувати, тотальний контроль з боку відповідача у відношенні дітей, необґрунтовані претензії до дітей та її особисто, факт відсутності між нею та відповідачем близьких відносин та окреме проживання понад чотирьох місяців, дає всі підстави на її думку для розірвання шлюбу. Також зазначила, що категоричне питання про розірвання шлюбу підіймається вже в третє, двічі вона надавала можливість відповідачу виправитися, але все було марно, що призвело до втрати любові, поваги та довіри до відповідача, тому подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між ними, позивач [PERSON] вважає неможливим. В судове засідання позивач [PERSON] надала письмову заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. В судове засідання відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності не надав. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, а саме: копією свідоцтва про одруження ( а.с.4); копією паспорту [PERSON] ( а.с.5-6); копією свідоцтва про народження [PERSON] ( а.с.7); копією свідоцтва про народження ( а.с.8); письмовою заявою позивача про примирення та відзивом на позовну заяву (а.с.14, 28); письмовою відповіддю позивача на відзив (а.с.30-34) та письмовими доказами до нього (а.с.35-48); рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідачу судових повісток (а.с.11, 13,19,2025, 53, 56). Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано 02 жовтня 1999 року Якимівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізької області, актовий запис № 76. Від шлюбу у сторін по справі 19 березня 2002 року народився син [PERSON] та 05 травня 2007 року народився син [PERSON]. 07.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами позову виникають непорозуміння тощо. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення щодо позовних вимог, мотивуючи тим, що зазначена в позові позивачем причина про те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами поговору виникають непорозуміння, то це на думку позивача є єдиною підставою для розірвання шлюбу, будь яких інших підстав у позивача не має. Позивач в позові не наводить будь які підстави які б вказували на те що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За письмовим клопотанням відповідача, для вжиття заходів щодо примирення подружжя, ухвалою суду від 14.12.2017 року судом було надано сторонам строк для примирення до 15 січня 2018 року. Позивачем [PERSON] надано письмову відповідь на відзив відповідача [PERSON], в якій зазначені обґрунтовані підстави, які вказують на те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їх дітей. Суд, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувавши наявність двох неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя,приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 109,112 СК України та

Outcome: approved