Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розподіл майна подружжя, що є спільною сумісною власністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 травня 1997 року між нею та відповідачем у відділі РАГСу Черкаського міськвиконкому був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис № 599 від 10 травня 1997 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з сторін має протилежні погляди на шлюб та сімю і на цьому грунті у них часто виникали сварки, свідком яких ставала дитина, що негативно впливало на її психологічний стан. Із 01 березня 2013 року вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Дочка весь цей час проживає разом з позивачем. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між ними не можливе, а тому просить строк для примирення не надавати. З моменту припинення подружніх відносин, відповідач дочкою не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З питання подальшого виховання та проживання дитини спору немає, після розірвання шлюбу дитина проживатиме з позивачем. Оскільки, відповідач має мінливий дохід і добровільно виконувати свій батьківський обовязок по утриманню дитини відмовляється, вважає за потрібне, щоб суд призначив на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини, а саме 1000грн. щомісячно, починаючи з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, а саме, - з 01 березня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. За час перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, державний номер СА 0638 AT, ринкова вартість якого 70 000,00грн., який знаходиться в користуванні відповідача. Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України), автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, державний номер СА 0638 AT, належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Таким чином, позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище залишити без змін «Кудринська». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1000,00грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2013 року та до її повноліття. Визнати за [PERSON] право власності на спільне сумісне майно подружжя, а саме: на 1/2 частину автомобіля марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, державний помер СА 0638 AT. Визнати за [PERSON] право власності на спільне сумісне майно подружжя, а саме: на 1/2 частину автомобіля марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, державний номер СА 0638 AT. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 700,00 грн. Державне мито, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органі реєстрації актів громадського стану, покласти на відповідача. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] прізвище залишити без змін «Кудринська». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1000,00грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2013 року та до її повноліття. Виділити [PERSON] в особисту власність автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, д/н [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя в розмірі 35000,00грн. Стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в частині позову щодо поділу майна при розірванні шлюбу у сумі, пропорційно до задоволених вимог. Судовий збір, сплачений позивачем за розірвання шлюбу, покласти та стягнути із відповідача. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги в редакції від 25.09.2015 та наполягав на розірванні шлюбу, так як сторони три роки не проживають разом, а саме з 04.02.2013, у кожного своє життя, строк для примирення сторонам не потрібен. Після розірвання шлюбу просив залишити за позивачем прізвище «Кудринська». Від шлюбу сторони мають дочку, яку відповідач добровільно не утримує. Він має мінливий дохід, а тому слід з нього стягувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 01.03.2013, так як дитина постійно проживала з матірю та перебувала на її повному утриманні. Доказів щодо наявності письмових звернень до відповідача щодо утримання дитини у позивача немає. Він постійно обіцяв подарувати частку у нерухомому майні дитині, а тому [PERSON] і не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів. Крім того, просив виділити [PERSON] в особисту власність автомобіль марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя у розмірі 35000,00грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача за дорученням [PERSON] пояснили, що близько трьох років сторони разом не проживають, а тому щодо розірвання шлюбу та залишення за позивачем прізвища «Кудринська» заперечень немає. Протягом останніх трьох років відповідач спілкувався з дитиною постійно, надавав кошти для її утримання. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень є неспівмірними до доходів відповідача, а тому він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ? всих видів доходів щомісячно, з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Щодо виділення [PERSON] в особисту власність автомобіля марки Daewoo Lanos, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] не заперечував, а щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належну останньому частку в спільному майні подружжя в розмірі 35000,00грн. та стягнення судових витрат покладався на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідач по справі є його рідним сином. В кінці 2012 року йому подзвонили з банку і повідомили, що у сина наявний борг по кредиту з прострочкою 10 місяців. Вони просили посприяти на сина з приводу повернення заборгованості. Після цього, він порадився з дружиною і вони вирішили допомогти синові. Йому було відомо, що в 2012 році син з невісткою взяли кредит і придбали автомобіль. Спочатку син сам сплачував кредит, а після того як втратив роботу у нього виникли матеріальні труднощі, і з того часу почала накопичуватись заборгованість по кредиту. Він з дружиною заплатили в банк готівкою на кредитний рахунок сина, всього 2000 дол. США. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: встановлено, що 10 травня 1997 року, згідно даних свідоцтва про одруження ([PERSON] І-СР №010535), - сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №599. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження ([PERSON] 1-СР №037249), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом не проживають і їхня спільна дочка, якій 17 років навчається, проживає за місцем навчання та знаходиться на її утриманні. Також, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на НВК «Фотоприлад» на посаді слюсаря МСР 5 розряду з 01.04.2013 по теперішній час, що підтверджується довідкою №122 від 15.09.2015. Згідно даних довідки про доходи №20/268 від 07.09.2015, загальна сума доходу [PERSON], за період березня 2015 року по серпень 2015 за винятком аліментів становить 24061,73 грн. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та працює на посаді директора ПП «Торговий центр «Постачальник». Згідно даних довідки про доходи від 25.09.2015, виданої ПП «ТЦ «Постачальник» - загальна сума доходу [PERSON], за період з березня 2015 року по серпень 2015 становить 10790,00 грн. За час перебування у шлюбі сторонами був придбаний автомобіль марки Daewoo, Lanos, 2008 року випуску, державний номер СА 0638 AT. Даний транспортний засіб зареєстровано за [PERSON], що підтверджується даними Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (серії САС №821276). Згідно договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №11374160000 від 21 липня 2008 року, у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань [PERSON] в повному обсязі, вищевказаний автомобіль передано в заставу АКІБ «УкрСиббанк». Відповідно до довідки від 10 січня 2014 року (вих. №780-103), виданої АТ «УкрСиббанк», вбачається, що кредитний договір №11374160000 від 21 липня 2008 року, згідно якого заставленим майном є транспортний засіб марки Daewoo, Lanos TF69Y, 2008 року випуску, державний номер СА 0638 AT, що є власністю [PERSON], номер за ДРФО [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №САС821276 від 18.07.2008, вважати таким, що припинив свою дію. Кредитні зобовязання боржника виконані у повному обсязі. Відповідно до даних висновку експерта за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи від 27.11.2015 №1143/15-23 ринкова вартість автомобіля DAEVO Lanos TF69Y (легковий седан) 2008 року випуску, на час проведення експертизи становить 68133,08грн. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Крім того, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачеві прізвище - [PERSON]. Аліменти це обовязок утримання у визначених законом випадках одним членом сімї інших, які потребують цього. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною 1 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, судом не встановлено підтверджуючих даних, які б свідчили про матеріальну можливість відповідача сплачувати аліменти на дочку в розмірі по 1000,00грн. щомісячно. Також, позивач та її представник не надали жодних переконливих, належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1000,00грн. щомісячно, починаючи з 01 березня 2013 року та до її повноліття. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує факту того, що він офіційно працює, за що отримує певні доходи і не відмовляється від свого обовязку щодо утримання дитини. Такі обставини дають підстави вважати, що він, будучи працездатним, має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законом мінімуму, починаючи з 28.05.2015 та продовжувати до повнолітня дитини, а не по 1000,00грн. При цьому, суд вважає за можливе застосувати спосіб присудження аліментів не в твердій грошовій сумі, а в частці від заробітку (доходу) батька відповідача по справі, що узгоджується з Правовими позиціями Верховного Суду України (постанова від 05.02.2014р. №6-143цс13). Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ч.1 ст. 367 ЦПК України). За положеннями статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 61 Сімейного Кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Як зазначено у ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68СК). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Зясувавши обставини справи, враховуючи думку позивача та відповідача щодо взаємної домовленості при розподілі майна, що є спільно нажитим, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині розподілу майна підлягають до задоволення, а саме, - необхідно поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши [PERSON] в особисту власність автомобіль марки [PERSON], 2008р. випуску, д/н [NUMBER], а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя в розмірі 34066грн. 54коп. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати в розмірі 243грн. 60коп., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 584грн. 30коп. На підставі викладеного та,

Outcome: partial