Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявленого позову, посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] з 10.04.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 27.06.2017 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з нею. За час спільного подружнього життя, ними було побудовано житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 185,5 кв.м., житловою 93,9 кв.м., який є об'єктом їх спільної сумісної власності, однак був зареєстрований за відповідачем [PERSON] Оскільки вони не можуть досягнути згоди про порядок користування спільно надбаним майном, просить визнати будинковолодіння по [ADDRESS], об'єктом спільної сумісної власності її та [PERSON] Крім того просить врахувати факт проживання неповнолітніх дітей з нею, відступити від засади рівності часток подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частки вищезазначеного будинковолодіння. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів зазначених у позові та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково та суду пояснили, що не заперечують проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частку будинковолодіння по [ADDRESS], однак вважають безпідставними твердження позивача на наявність підстав від відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки в користь позивача стягнено аліменти на утримання дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2008 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27.06.2017 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 травня 2011 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1250 га в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області. За час спільного подружнього життя, сторонами було побудовано житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 185,5 кв.м., житловою 93,9 кв.м., який був зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується технічним паспортом виготовленим 30.09.2014 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 28 вересня 2017 року Тернопільським міськрайонний судом видано виконавчий лист №607/8443/17 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1000 грн., однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.07.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Частиною 1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ч.ч. 2,3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За умовами ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно довідки виданої 13.09.2017 року Тернопільським районним територіальний медичним об'єднанням, [PERSON], [INFO] перебуває на обліку в даній медичні установі та йому поставлено діагноз: зоб 1 ст., [PERSON] стоїть на обліку та обстежувалася з приводу частих респіраторних захворювань. Як вбачається з акту складеного комісією Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в ході обстеження житлового будинку по по [ADDRESS], встановлено, що в даному житловому приміщенні проживають [PERSON], [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON]. Житлово-побутові умови в хорошому стані. Таким чином, судом встановлено, та не заперечується сторонами що житловий будинок по [ADDRESS] був набутий у власність [PERSON] за час перебування у шлюбі з позивачем [PERSON] та є спільною сумісною власністю сторін. Суд критично оцінює посилання відповідача на факт проживання з нею неповнолітніх дітей та їх самостійне утримання, як підставу для відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки згідно матеріалів справи сторони проживають в одному житловому приміщенні та відповідач матеріально утримує дітей сплачуючи аліменти. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та в порядку поділу майна подружжя визнати будинковолодіння по [ADDRESS], загальною площею 185,5 кв.м., житловою 93,9 кв.м. об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS], загальною площею 185,5 кв.м., житловою 93,9 кв.м. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] 2494 грн. 00 коп. судових витрат.

Outcome: partial