Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в травні 2018 року, отримавши листа від приватного виконавця Яцишина А.М. вона дізналась про наявність виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. 25.08.2017 року № 17238. Вказаний виконавчий напис вона вважає незаконним та таким, що винесений з грубим порушенням існуючого законодавства. Позивач вказує на те, що згідно довідки № 6/34 від 26.10.1995 року власником квартири [ADDRESS] , яка вказана у виконавчому написі, є [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.05.2018 року власником вказаної квартири також зазначено [PERSON] Станом на день винесення оспорюваного виконавчого напису спадщина після померлого власника квартири не прийнята в зв`язку з наявною забороною відчуження у вигляді іпотеки на спадкове майно. Відтак, оскільки вона не була власником квартири на момент вчинення виконавчого напису та не є таким на час звернення до суду, то виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений всупереч законодавства України. Крім того, на її ім`я банком жодні вимоги про усунення порушень по зобов`язанням, які нею не приймались у спадщину станом на день вчинення виконавчого напису, не надсилались. Позивач звертає увагу і на те, що в 2010 році за заявою банку вже вчинявся виконавчий напис. Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось до суду з позовами про стягнення заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.07.2015 року визнано договір поруки припиненим, а рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2018 року в задоволенні вимог банку про стягнення заборгованості відмовлено. Наведене свідчить про те, що станом на момент вчинення виконавчого напису в суді знаходилась цивільна справа про стягнення заборгованості, що вказує на наявність спору щодо розміру заборгованості. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 серпня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 17238, яким звернуто стягнення на квартиру 55 , загальною площею 70,40 кв.м., жилою площею 42,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.06.2018 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.06.2018 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.07.2018 року витребувано у приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив про їх задоволення. Представник відповідача Тяжкороб Є.В. в судовому засіданні 23.05.2019 року позовні вимоги не визнала, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність, та просила відмовити в їх задоволенні. В подальшому в судове засідання 16.10.2019 року жоден з представників відповідача, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Треті особи приватний нотаріус КМНО Чуловський В.А. та приватний виконавець Яцишин А.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду невідомі. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача та третіх осіб на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2007 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 360/1690/07-пі (а.с.7-9). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 08.11.2007 року між [PERSON] , [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки № 04/П-763 (а.с.10-11). Крім того, 08.11.2007 року між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 04/І-832, за умовами якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а.с.12-13). 25.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за № 17238, про звернення стягнення на вищевказану квартиру, що належить [PERSON] , [PERSON] на підставі довідки № 6/34 від 26.10.1996 року ЖБК «Річковик-2» (а.с.74). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина А.М. від 07.05.2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а.с.21). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Так, судом встановлено, що ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.08.2017 року було відкрито провадження у справі № 754/9128/17 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2018 року в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 20.04.2018 року. Наведене свідчить про те, що на час вчинення виконавчого напису 25.08.2017 року спір між сторонами щодо заборгованості за договором про іпотечний кредит не було остаточно вирішено. Відтак, на час вчинення виконавчого напису сума боргу не була безспірною, оскільки спір продовжував вирішуватись в судовому порядку, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Крім того, відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення, що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу. Як вбачається з копій матеріалів, наданих приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., для вчинення виконавчого напису відповідачем було надано копію вимоги про усунення порушень № USB/224/1 від 08.06.2017 року. На підтвердження направлення цієї вимоги відповідачем було надано копію фіскального чеку про відправку поштового відправлення на ім`я [PERSON] від 03.07.2017 року (а.с.81, 82). Зазначений чек суд не може прийняти як доказ належного направлення вищевказаної вимоги, оскільки він датований майже через місяць від дати складання листа, що не дозволяє однозначно встановити, що 03.07.2017 року позивачу була направлена саме ця вимога. Вказаний чек не містить жодних інших даних, які б дозволили однозначно ідентифікувати та ототожнити ці два документи. Крім того, відповідачем не надано і доказів отримання позивачем отримання вказаного листа-вимоги. Наведене свідчить про те, що нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання вимоги, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, оскільки було порушено права [PERSON] на спростування розміру заборгованості та наявності підстав для направлення їй таких вимог. Так, необхідно зазначити і про те, що позивач не була стороною у кредитному договорі, договорі поруки та іпотечному договорі, а виступала лише як представник іпотекодавця [PERSON] при укладанні іпотечного договору. Відтак, направлення їй будь-яких майнових вимог за вказаними договорами є безпідставним, оскільки жодних зобов`язань за вищевказаними договорами вона не має. Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідно до оспорюваного виконавчого напису звернуто стягнення на вищевказану квартиру, що належить [PERSON] , [PERSON] на підставі довідки № 6/34 від 26.10.1996 року ЖБК «Річковик-2». Однак, [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить відповідне свідоцтво (а.с.111), спадщина після нього не була отримана. Крім того, згідно витягів з відповідних майнових реєстрів, саме [PERSON] був одноосібним власником спірної квартири, [PERSON] права власності на квартиру не мала (а.с.17-19). Зазначене також свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису в частині визначення власників майна, на яке звертається стягнення. Слід зауважити, що у 08.07.2010 року приватним нотаріусом КМНО Ковальчуком С.П. вже вчинявся аналогічний виконавчий напис, при цьому власником майна було зазначено лише [PERSON] 18.10.2010 року ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання даного виконавчого напису в зв`язку зі смертю боржника. Наведене свідчить про те, що банк був достовірно обізнаним про смерть власника майна, що перебувало в іпотеці, однак, не повідомив про це нотаріуса при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, що також тягне за собою його безпідставність та неправомірність. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved