Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області, відповідно до якого просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Пантаївська,12. Свої вимоги мотивує тим, що 2 квітня 2017 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м. Олександрія та 53/160 частки житлового будинку №1 по вул.Запорізька(Чапаєва) в м.Олександрія. Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, крім того фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка була зареєстрована та проживала разом з ним за однією адресою, від спадщини не відмовлялася. Інших спадкоємців, які б заявляли свої вимоги відносно спадкового майна, немає, оскільки їх спільні зі спадкодавцем діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на її користь. 15 листопада 2017 року їй видано свідоцтво про право на спадщину на 53/160 частки житлового будинку №1 по вул.Запорізька(Чапаєва) в м.Олександрія. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м. Олександрія нотаріусом їй було відмовлено в звязку з відсутню документа, який посвідчує належність зазначеного спадкового майна спадкодавцеві. Як свідчить довідка КП «ОМБТІ» її покійному чоловікові на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову належали права забудовника на зазначене спадкове майно. Рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №569 від 24.08.1978 року в установленому законом порядку її чоловікові під забудову було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: вул.Пантаївська,12 в м. Олександрія, а сам будинок було збудовано ними з чоловіком за час спільного проживання. Будівництво здійснювалось у відповідності до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки під забудову від 27.10.1978 року та проекту, затвердженого у визначеному законом порядку, а також встановлених норм та правил. Повністю будівництво будинку з надвірними будівлями було завершено в 1987 році, що підтверджується даними технічного паспорту на будинок. Крім того, на підставі рішення Олександрійської міської ради №244 від 26.06.1992 року, її чоловікові, як власнику будинковолодіння №12 по вул.Пантаївській в м.Олександрія, було також виділено додаткову земельну ділянку під город площею 245 кв.м. Земельна ділянка, що розташована за адресою: вул.Пантаївська,№12 в м.Олександрія, не приватизована. При цьому позивач зазначає, що на момент будівництва питання набуття права власності регулювалося Указом Президії ВР СРСР від 26.08.1948р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-II, і постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948р. «Про порядок застосування Указу «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Згідно з цими нормативно-правовими документами земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже підставою виникнення права власності у громадянина на житловий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. На момент будівництва державна реєстрація не передбачалася ні як підстава виникнення права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту виникнення права власності. Згідно п.42 Постанови КМУ №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що чинна на даний час, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., заявник подає, зокрема, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, тому позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Пантаївська,12. Сторони в судове засідання не зявились. До розгляду справи по суті позовних вимог від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Відповідач причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вищезгаданих учасників судового процесу на підставі наявних доказів. Дослідивши докази в справ, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Судом встановлено, що 02 квітня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №238791, виданим Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 5 квітня 2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно та майнові права, в тому числі на житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м. Олександрія та 53/160 частки житлового будинку №1 по вул.Запорізька(Чапаєва) в м.Олександрія. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ОЛ №332762, 9 серпня 1977 року Палацом урочистих подій м.Олександрії Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], останній після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Миронова». У встановлений законом шестимісячний строк 14 липня 2017 року дружина померлого позивач по справі [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернулася до Олександрійської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON]А(запис в СР №60935848). 14 липня 2017 року було зареєстровано спадкову справу №298-2017(індекс справи 02-14,). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON], [INFO]( свідоцтво серія ІІ-ОЛ №384618, видане повторно 01.04.1988 року відділом РАЦС Олександрійської міської ради), [PERSON], [INFO] (свідоцтво серія ІІ-ОЛ №384619, видане повторно 01.04.1988 року відділом РАЦС Олександрійської міської ради), [PERSON], [INFO] ( свідоцтво серія ІІ-ОЛ №384620, видане 01.04.1988 року відділом РАЦС Олександрійської міської ради), [PERSON], [INFO] ( свідоцтво серії ІІ-ОЛ №494833, видане 02.04.1991 року відділом РАЦС Олександрійської міської ради), [PERSON], [INFO]( свідоцтво серія ІІ-ОЛ №286624, видане 12.04.1993 року відділом РАЦС Олександрійської міської ради). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АП №166592, 12.04.2014 року відділом державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в Автономній республіці Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Яценко». Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №131571, 13.06.2015 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Панасова». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №030449, 21 листопада 1998 року Палацом урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Самотуга». Спадкоємці першої черги діти померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовились від спадщини на користь дружини спадкодавця [PERSON], про що свідчать їх заяви про відмову від спадщини: заява [PERSON] від 25.07.2017 року №6980, заява [PERSON] від 06.09.2017 року № 838, заява [PERSON] від 27.09.2017 року №933, заява [PERSON] від 27.09.2017 року №934, заява [PERSON] від 27.09.2017 року 3935. Інших спадкоємців, які за законом мають право на обовязкову частку у спадщині, немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26394169 від 13.06.2010 року 53/160 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м.Олександрія Кіровоградської області, вул.Чапаєва,1, належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1-1490, посвідченого 11.05.2010 року Світловодською міською державною нотаріальною конторою. Зазначений факт також підтверджується технічним паспортом на житловий будинок по вул.Чапаєва,1 в м.Олександрія( інвентарний № 4212, реєстровий № 836/516152) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 15.11.2017 року (№ 103906706 та №103907883). Як свідчить розпорядження Олександрійського міського голови від 19.02.2016 року №р-28-з вулицю «Чапаєва» в м.Олександрія було перейменовано на вулицю «Запорізька». 15 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 з заявою (№ 1140) про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме, 53/160 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого по вул.Запорізька (Чапаєва),1 в м.Олександрія. Свідоцтво про право на зазначену частину спадщини їй було видано та здійснено державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав за номером 3-729, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49888983 від 15.11.2017 року. У той же час постановою Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 від 15 листопада 2017 року(вих. №2504/02-31) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м.Олександрія у звязку з тим, що право власності на зазначений будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку за спадкодавцем. Згідно з архівною довідкою №1187 від 19.10.2017 року, виданої КП «ОМБТІ», станом на 01.01.2013 року [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову, посвідченого 27.10.1978 р.(№4096) державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори [PERSON], належало право забудовника по вул.Пантаївська,12 в м.Олександрія. Акт готовності будинку відсутній. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти від 27.09.1978 року, виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області в особі [PERSON], згідно рішення Олександрійської міської ради №569 від 24.08.1978 року про відведення земельної ділянки, надав [PERSON] на праві безстрокового користування земельну ділянку загальною площею 600кв.м. Останній в свою чергу зобовязався побудувати на вказаній земельній ділянці одноповерховий жилий будинок площею 56,4 кв.м, з пятьма кімнатами, сарай розміром 4,0 х 6,0 кв.м, капітальну вбиральню з цегляним вигребом розміром 1,0 х 1,0 кв.м, ящик для сміття розміром 1,0 х 1,0 кв.м, огородити садибу з боку вулиці деревяним парканом заввишки 1,25 м, пофарбувавши його в зеленний колір та провести інші надвірні роботи щодо благоустрою домоволодіння( висадити квіти, дерева та ін.). 25.08.1978 року про передачу земельної ділянки [PERSON] представником технічного бюро міської архітектури було складено акт. У генплані на будівництво будинку по вул.Пантаївська,12 в м.Олександрія, затвердженого 01.09.1978 року, забудовником вказаний [PERSON]. Згідно технічного паспорту (інвентаризаційна справа №10347) на житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м.Олександрія, виготовленого 31.10.2017 року, замовником технічної інвентаризації був [PERSON], а в технічному паспорті на житловий будинок №12 по вул.Пантаївська в м.Олександрія, виготовленого 29.07.1988 року, [PERSON] зазначений як власник будинку. Крім того, на підставі рішення Олександрійської міської ради №244 від 26.06.1992 року, її чоловікові, як власнику будинковолодіння №12 по вул.Пантаївській в м.Олександрія, було також виділено додаткову земельну ділянку під город площею 245 кв.м. Відповідно до довідки відділу в Олександрійському районі Головного Управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23.10.2017 року №1620 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 15.11.2017 року (№ 103908303) право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Олександрія, вул.Пантаївська,12, не зареєстровано. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Відповідно до ст. ст. 25,30,346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до додатку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Отже, порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва уперше на законодавчому рівні було встановлено Постановою Кабінету Міністрів від 05 серпня 1992 році № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», а відтак при набутті права власності на об'єкти, збудовані до вказаної дати закон не потребує їх введення в експлуатацію у відповідності до цієї постанови. Як вказано у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376, одним з документів, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Зі справи вбачається, що уперше спірний житловий будинок був проінвентаризований на ім'я [PERSON], 29 липня 1988 року складений відповідний технічний паспорт на будинок, проведена оцінка будинку та усіх господарчих споруд. За таких обставин не можна вважати, що спадковий будинок є самочинним або незавершеним та що померлий [PERSON] не набув права власності на зведений ним житловий будинок, оскільки за наведених обставин виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цих об'єктів. В ст.1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON], дружина померлого спадкодавця, єдина зі спадкоємців звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці відмовились від спадщини на її користь. Судом встановлено, що позивач є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], спадковий будинок побудований на відведеній належним чином земельній ділянці, не є самочинним чи незавершеним, за життя спадкодавець набув у встановленому на той час порядку право власності на зведений ним житловий будинок, тому суд вважає, що позовну заяву про визнання права власності на жилий будинок в порядку спадкування слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на жилий будинок №12 по вул.Пантаївській в м.Олександрія Кіровоградської області.

Outcome: approved