Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що 17.02.01 році укладено шлюб між позивачкою та відповідачем. 19.12.07 році шлюб розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.07 року. 18.05.05 році у шлюбі народилася донька - [PERSON] . На момент розірвання шлюбу відповідач [PERSON] вже повністю припинив спілкування із дитиною та перестав бачитися із нею, оскільки проживав окремо і не повідомив своєї нової адреси. Оскільки спілкування із відповідачем повністю було втрачено, відповідно, участі у вихованні доньки він не брав, допомоги на її утримання також не надавав. Увесь цей час дитина проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Службою у справах дітей м. Запоріжжя (відділ по Комунарському району) складено акт обстеження умов проживання від 04.02.2019 р. Відповідно до Акту умови проживання відмінні: коридор, кухня, туалет та ванна кімната окремі, вітальня та дві окремі кімнати, лоджія. У квартирі чисто, охайно. Наявна сучасна побутова техніка, меблі. [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, де є стіл письмовий, крісло, шафа-купе, ліжко, ноутбук. Дитина забезпечена усім необхідним для відпочинку, розвитку, оздоровлення. За адресою проживання мешкають: [PERSON] та [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї: доброзичливі, конфліктів у родині не виникає. Також в акті зазначено, що [PERSON] повідомила, що має намір подати позов до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Зі слів заявниці батько з дитиною не мешкає з 2006 року. Потім побачив дитину у 2016 році та по теперішній час не цікавиться успіхами, життям дитини. Зі слів [PERSON] батько участі у вихованні не приймає та не цікавиться її життям. [PERSON] батька не знає майже та бачитись з ним не хоче. Неповнолітня не проти щодо позбавлення її батька батьківських прав. До позову додається копія довідки від 01.11.17 №369 із запорізької Єврейської гімназії «ОРТ-Алєф», де [PERSON] навчалася із 2013 року, про те, що батько дитини [PERSON] за період навчання доньки не брав участі у її вихованні, не цікавився її навчанням, не підтримував зв`язок з навчальним закладом. Вихованням [PERSON] займається її мати [PERSON] . Також додається копія довідки від 16.11.17 № 803 із Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів «ОСНОВА», де навчалася [PERSON] з 2011 по 2013 рік, про те, що [PERSON] за час навчання у школі [PERSON] до даного навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував. Крім того, до позову додається копія довідки від 28.11.17 № 01-26/141 із дошкільного навчального закладу № 126, який відвідувала [PERSON] з 2008 по 2011 роки, про те, що [PERSON] протягом цього періоду з працівниками дошкільного закладу не спілкувався, батьківські збори не відвідував, успіхами доньки не цікавився. Таким чином, з 2006 року, колишній чоловік ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що в силу ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідач своїх батьківських обов`язків зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Як вказано у ч. 2 п. 16 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що «...ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування,медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Наведені фактичні обставини, свідчать про те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітньої доньки [PERSON] , [INFO]., свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 06.09.2019 року на 11 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач не з*явилась. Від її представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. 01.07.2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. У судове засідання представника третіх осіб надали заяви про розгляд справи без їх участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов підтверджується доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні а саме: -копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 07.06.2005 року; -копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17.02.01 року; -копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.12.07 року; -копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2007 року; -копією довідки від 01.11.17 № 369, наданої Запорізькою Єврейською гімназією «ОРТ-Алєф», про те, що [PERSON] навчалася з 2013 року. Крім того, батько дитини [PERSON] за період навчання доньки не брав участі у її вихованні, не цікавився її навчанням, не підтримував зв`язок з навчальним закладом. Вихованням [PERSON] займалась її мати [PERSON] -копією довідки від 16.11.17 № 803 наданої Запорізькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів «ОСНОВА», де навчалася [PERSON] з 2011 по 2013 рік, про те, що [PERSON] за час навчання у школі [PERSON] до даного навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував; -копією довідки від 28.11.17 № 01-26/141 наданої дошкільним навчальним закладом № 126, який відвідувала [PERSON] з 2008 по 2011 роки, про те, що [PERSON] протягом цього періоду з працівниками дошкільного закладу не спілкувався, батьківські збори не відвідував, успіхами доньки не цікавився; -копією Акту обстеження умов проживання від 04.02.19 року; -висновком органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого зазначено, що орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved