Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини та стягнути одночасно додаткові витрати на лікування дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що шлюб зареєстрований з відповідачем 24.11.2007 року, однак за час спільного проживання переконалися, що в них немає спільних інтересів, часто виникали сварки з різних приводів, що призвело до повного взаємного відчуження та втрати почуття любові. Шлюбні відносини між ними припинені з 2011 року, сумісного господарства не ведуть, спроби до примирення позитивних результатів не дали, проживають окремо, дитина [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновлений бути не може, існує лише формально. Також, просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, до повноліття дитини та додаткові витати на лікування дитини в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з позовом в повному обсязі погодився, написавши про це письмову заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено в судовому засіданні, що сторони перебувають в шлюбі з 24.11.2007 року. Сімейні відносини між сторонами припинені з 2011 року, мешкають окремо, спільне господарство не ведеться. Мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження є відповідач. Дитина проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач ні в грошовій, ні в натуральній формі допомоги на утримання дитини не надає. Згідно представлених суду довідок неповнолітній [PERSON], [INFO] має захворювання, на лікування яких необхідні грошові кошти. Їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Під час судового розгляду встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, яке має вагоме значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач ухиляється від матеріальної допомоги дітям, в зв'язку з чим така допомога підлягає до стягнення в примусовому порядку. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, доводи позивача знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, визнаються відповідачем в повному обсязі, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд також стягує з відповідача понесені витрати позивача по оплаті судового збору відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved