Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача, вказавши в обґрунтування позову наступне. 01.10.2007 року Позивач звернулась до КС «Спілка пенсіонерів України» з метою отримання кредиту. 11.02.2008 року між КС «Спілка пенсіонерів України» та позивачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Кредитна спілка надає Позивачу кредит у розмірі 500 000 гривень. Через декілька днів після укладення кредитного договору, з Кредитної спілки зателефонували Позивачу та повідомили, що у видачі кредитних коштів відмовлено, причини відмови не зазначили. Після усної відмови у видачі кредитних коштів позивач не отримувала від кредитної спілки ніяких повідомлень, з заявами до кредитної спілки не зверталась та додаткових угод не підписувала. 20.01.2011 року Кредитною спілкою до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя було подано позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 22.06.2011 року позовні вимоги задоволено частково, та з [PERSON] на користь Кредитної спілки стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 608 051 грн. 30 коп. Позивач зверталась до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. 10.10.2012 року рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, зокрема і з тих підстав, «що в матеріалах справи маються документи та в них мається підпис [PERSON], який не спростований ніякими експертними дослідженнями». У зв'язку з цим Позивач звернулась до суду, зазначає, що не підписувала додаткових угод № 110209001 від 11.02.2009 року та № 021109002 від 02.11.2009 року до кредитного договору № ЗП-110208А від 11.02.2008 року та просить суд визнати їх недійсними. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять позов задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснила суду, що після звернення до кредитної спілки та підписання кредитного договору, їй усно було відмовлено у видачі кредиту, грошових коштів вона не отримувала, жодних листів від Кредитної спілки не отримувала, з будь-якими заявами не зверталась та додаткових угод не укладала. Представники Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, вважають позов необґрунтованими та просять відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2008 року між [PERSON] та Філією «Запорізька обласна» Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» укладено кредитний договір ЗП-110208А. 11.02.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 110209001 до кредитного договору № ЗП-110208А від 11.02.2008 року. 02.11.2009 року між сторонами була укладена додаткова угода № 021109002 до кредитного договору № ЗП-110208А від 11.02.2008 року. Позивач просить визнати правочини недійсними з підстав, передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В якості доказу, який доводить обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає висновок судової почеркознавчої експертизи. Так, ухвалою суду від 08.11.2013 року за клопотанням позивача призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання: Чи належить гр. [PERSON] підписи, що мають місце на видатковому касовому ордері серії 01 АААЗ 218600 від 11.02.2008 року; у заяві від 11.02.2009 року; на Додатковій угоді від 11 лютого 2009 року; на Додатку №2 до додаткової угоди від 11.02.2009 року; у заяві від 02.11.2009 року; на Додатковій угоді від 02 листопада 2009 року. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 170-13 від 15.01.2014 року, підпис від імені [PERSON] у видатковому касовому ордері серії 01 АААЗ 218600 від 11.02.2008 року на суму 500 000 грн.; у заяві від імені [PERSON] на ім'я директора Філії «Запорізька обласна» Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» Кондратова А.І. від 11.02.2009 року; у Додатковій угоді до кредитного договору №ЗП-110208А від 11 лютого 2008 року №110209001 від 11 лютого 2009 року; на Додатку №2 до додаткової угоди до кредитного договору №ЗП-110208А від 11.02.2008 року №110209001 від 11.02.2009 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Встановити « Чи належить гр. [PERSON] підпис, що має місце у заяві від імені [PERSON] на ім'я голови правління Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» Діанова Д.І. від 02.11.2009 року?» та « Чи належить гр. [PERSON] підпис, що має місце на Додатковій угоді до кредитного договору №ЗП-110208А від 11 лютого 2008 року №021109002 від 02 листопада 2009 року» не вдалося можливим у зв'язку з тим, що підписи являють собою дуже обмежений обсяг графічної інформації, обумовлений її стислістю і простотою будови, що не дозволяє в повному обсязі перевірити їх стійкість та індивідуальність і дати їм однозначну оцінку. Після дослідження судом висновку експерта, Позивачем та її представником будь-яких клопотань, зокрема про проведення додаткової чи іншої експертизи, не заявлялось. Судом у відповідності до ч.4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено сторонами їх права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Висновком почеркознавчої експертизи від 15.01.2014 року не спростовано, що підпис у заяві 02.11.2009 року (а.с.82), адресованій голові правління КС «Спілка пенсіонерів України» та укладеній між сторонами додатковій угоді від 02.11.2009 року № 021109002 (а.с. 83) виконаний не Позивачем, а іншою особою. Оскільки у відповідності до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 02.11.2009 року немає. Вирішуючи вимоги [PERSON] в частині визнання недійсною додаткової угоди від 11.02.2009 року суд виходить з наступного. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 10.10.2012 року (а.с.86-89) встановлено, що 01.10.2007 року [PERSON] написала заяву, спрямовану до Голови кредитного комітету КС «Запорізька філія» КС «Спілка пенсіонерів України» про вступ до цієї кредитної спілки, 11.02.2008 року [PERSON] написала заяву на ім'я голови Правління Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» щодо надання їй кредиту в сумі 500 000 гривень на розвиток бізнесу строком на 12 місяців, отже мала намір на вступлення в договірні відносини з кредитною спілкою та отримання в кредит коштів. Крім того, про подальші правові наслідки кредитного договору свідчать також дії сторін, зокрема звернення [PERSON] з заявами до кредитної спілки щодо виконання договору та укладення між сторонами додаткових угод. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши докази по справі в їх сукупності, зокрема висновок експерта в частині відповіді на питання 2-4, враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсною додаткової угоди від 02.11.2009 року, якій передувала оспорювана угода від 11.02.2009 року, а також ту обставину, що позивач неодноразово зверталась до кредитної спілки з письмовими заявами щодо виконання кредитного договору, в тому числі і після підписання додаткової угоди від 11.02.2009 року (вимога від 23.07.2009 року з зазначенням про незгоду з сумою боргу), суд приходить до висновку, що додаткова угода не суперечить закону, волевиявлення Позивача було вільним та спрямовано на настання наслідків додаткової угоди, тому підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 11.02.2009 року суд не вбачає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed