Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 16 січня 2020 року, в якій просить суд стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на її утримання як матері [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] вказала, що вона є матір`ю двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є [PERSON] , з яким вона перебувала в фактичних шлюбних стосунках до січня 2020 року. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Власних доходів вона не має, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною - [PERSON] до досягнення ним трирічного віку. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає, чим ставить її у скрутне становище. На даний час нею подано заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. У свою чергу, [PERSON] є здоровим та працездатним, має стабільний дохід та офіційно працевлаштований в ПАТ «КЗГО», а відтак має можливість надавати допомогу їй на утримання як цивільній дружині, з якою проживає дитина. Зауважила, що в розумінні ст.84 СК України право на утримання у неї виникло у зв`язку з тим, що вона є матір`ю їх спільної дитини, незалежно від перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.15). Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, відповідач [PERSON] - визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в заявленому позивачем розмірі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних стосунках, від яких мають двох спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.6, 7). Як слідує з довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №280 від 13 січня 2020 року (а.с.8), діти значаться зареєстрованими з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На час ухвалення судом рішення по справі сторони в офіційно зареєстрованому шлюбі не перебувають, фактичні шлюбні стосунки між ними припинено. Як вказувала позивач, що не оспорював відповідач, вони проживають окремо, діти залишились проживати з [PERSON] , спір про визначення їх місця проживання між сторонами відсутній. Судовим розглядом встановлено, що питання надання матеріальної допомоги [PERSON] на утримання [PERSON] , з якою проживає їх малолітня дитина, між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано. Як визначено ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.ч.2-4 ст.84, ст.ст.86, 88 СК України. Так, відповідно до ч.ч.2,4,6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на її утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебуває/перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних стосунках (ст.94 СК України) - кровного споріднення, чи наявність іншого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , має право на її утримання відповідачем до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін в фактичних шлюбних стосунках, народження у них спільної дитини, батьківство якої відповідачем не оспорювалось. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України. Згідно зі ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи встановлені судом обставини, майнове становище позивача та відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу на утримання його колишньої співмешканки [PERSON] як матері їх спільної малолітньої дитини - [PERSON] , наявність зобов`язань по утриманню інших осіб - дітей [PERSON] , [PERSON] , а також визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Надану позивачем копію довідки МСЕК стосовно встановлення [PERSON] І групи інвалідності (а.с.9) суд не приймає до уваги, оскільки вона не містить в собі інформацію, що стосується предмету доказування. Суд зауважує, що відповідно до ст.85 СК України право матері дитини на утримання може бути припинене раніше у випадку передання дитини на виховання іншій особі, виключення відомосте про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved