Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання наймачем квартири та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордеру № 683, виданого відповідно до рішення виконкому Соснівської Ради народних депутатів м. Черкаси № 450 від 13.07.1983 року [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї 4 особи: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина) та двох неповнолітніх дітей. 22.03.2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. На підставі заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2016 року її було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знято з реєстрації. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2018 року заочне рішення скасовано та у задоволенні позову відмовлено. При цьому судом встановлено, що [PERSON] не втратила право користування квартирою [ADDRESS] , а тому не може бути обмежена у праві на приватизацію даного житла. Проте, [PERSON] на підставі заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2016 року здійснив приватизацію вищевказаної квартири (наказ Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 11.04.2017 року №74). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2018 року наказ від 11.04.2017 року № 74 в частині приватизації квартири [ADDRESS] визнано незаконним та скасовано. Судом встановлено, що спірним наказом Департаменту економіки та розвитку порушені законні права та інтереси позивачки, оскільки остання була позбавлена права на отримання частини квартири у власність відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». [INFO] наймач спірної квартири [PERSON] помер. В листопаді 2019 року вона, як єдина особа, яка зареєстрована та має право користування спірним житловим приміщенням звернулась до відповідача з заявою про зміну договору найму шляхом визнання її наймачем спірної квартири. Однак, листом від 11.11.2019 року №126 відповідач повідомив, що так як позивачка не є членом сім`ї померлого наймача, то відсутні законні підстави для зміни договору найму. Вважає, що відмова відповідача укласти з нею договір найму житла є протиправною, порушує її права та унеможливлює використання права на приватизацію. Крім того, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у протиправному рішенні відповідача (як в частині дозволу на приватизацію квартири колишнім наймачем, так і в частині відмови в укладенні договору найму) викликали негативні емоції. Внаслідок видання відповідачем незаконного наказу про приватизацію квартири одноособово колишнім чоловіком створило для неї загрозу втрати житла взагалі. Враховуючи вік позивачки (64 роки) та відсутність іншого житла така ситуація була для неї стресовою та загрозливою. Намагаючись відновити свої права позивачка була змушена докладати додаткових зусиль - звертатись до суду, сплачувати витрати на правову допомогу. Моральну шкоду оцінює в 2000 грн. У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги не визнав з тих підстав, що право вимагати визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача належить винятково особам, визначеним ст. 106 ЖК УРСР - членам сім`ї попереднього наймача. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач втратила статус члена сім`ї наймача та похідне від цього статусу право на визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, але зберегла право користування жилим приміщенням. Позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди, оскільки вона зареєстрована та фактично проживає у квартирі [ADDRESS] , право позивача на користування цією квартирою жодними діями відповідача не порушено. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 03 березня 2020 року на 09-30 год. в порядку загального провадження. 16 травня 2020 року Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 жовтня 2020 року. В судове засідання представник позивача скерувала заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила суд визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Представник відповідача Черкаської міської ради у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. На підставі ордеру № 683, виданого відповідно до рішення виконкому Соснівської Ради народних депутатів м. Черкаси № 450 від 13.07.1983 року [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS] склад сім`ї 4 особи: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина) та двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до актового запису № 66 від 22.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.11.2016 року у справі №712/10982/16ц позивачку [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням та в подальшому знято з реєстраційного обліку. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 16.05.2018 року скасовано заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси та прийнято нову постанову якою у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. В подальшому [PERSON] здійснив приватизацію спірної квартири на своє ім`я відповідно до наказу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради № 74 від 11.04.2017 року. Зазначений наказ рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2018 року визнано незаконним та скасовано. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 25 вересня 2019 року. В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про зміну договору найму шляхом визнання її наймачем спірної квартири. Листом від 11.11.2019 року № 126 відповідач відмовив їй у зміні договору найму, з посиланням, що вона не є членом сім`ї померлого наймача. Відповідно до ч. 1 ст. 106 Житлового кодексу України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Аналіз вказаних норм права в їх сукупності свідчить про те, що позивачка як колишній член сім`ї наймача, яка продовжує проживати в займаному житловому приміщенні, має такі ж права як наймач і члени його сім`ї, в тому числі право після смерті наймача вимагати визнання її наймачем замість попереднього наймача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у Постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12 у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права та обов`язки за договором найму жилого приміщення якщо особи постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частина перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму вважається розірваним з дня вибуття. У зв`язку із смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користування квартирою. Не дивлячись на те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, позивач продовжувала проживати у квартирі, в яку заселилась на законних підставах та продовжує в ній проживати, не втрачала зв`язок з квартирою, зареєстрована в ній, а тому суд вважає безпідставним доводи представника відповідача про те, що вона не має права бути наймачем квартири. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згода на обов`язковість надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права. Пунктом 1 статті 8 Конвенції гарантовано кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд враховує наступне. Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач як у позовній заяві так і долучених до неї доказів не довела суду заподіяння їй моральної шкоди з боку відповідача. Суд відхиляє твердження позивача на заподіяння моральної шкоди порушенням її права на житло, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрована та фактично проживає у квартирі [ADDRESS] . Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved