Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них народився син, який після розірвання шлюбу проживає разом з нею. З метою виїзду за кордон разом з дитиною для відпочинку, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати письмовий дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовився без будь-яких причин надати такий дозвіл. В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позов з підстав, викладених у ньому та не заперечували щодо вирішення справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон на відпочинок, однак відповідач без будь-якої причини відмовляється надати позивачу такий дозвіл. Відповідач не відвідує дитину, не цікавиться її життям. Виїздити за кордон на постійне проживання позивач не має на меті та не бажає. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Спірні правовідносини регулюються ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», де зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу батьків, відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2010 р. постійно проживає з матір'ю. Позивач бажає відвідувати місця відпочинку за кордоном разом із сином. Відповідач без поважних причин відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон у встановленому законом порядку. Відповідачем, окрім поважності причин неявки до суду, також не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин відмови у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. Вказані обставини підтверджені письмовими матеріалами справи. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши встановлені обставини і докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам та бажанням дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини.

Outcome: approved