Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено в позові та заяві про уточнення підстав та предмету позову обставини, що 14.04.2018 [PERSON] на території її ж будинковолодіння було заподіяно тілесні ушкодження її сусідкою [PERSON] . На підставі її заяви було відкрито кримінальне провадження. Вказані дії підтверджувались показами свідків, матеріалами висновку експерта №542. Незважаючи на це слідчими районного відділу поліції Тернопільського району неодноразово та безпідставно кримінальне провадження закривалося. Так, 31.05.2018 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження. 18 липня 2018 року слідчим суддею прийняте рішення про скасування постанови слідчого від 31 травня 2018 року про закриття кримінального провадження №12018210180000176 щодо факту нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] . Після цього до листопада 2018 року ніяких дій слідчим для розслідування справи вчинено не було. Внаслідок цього 14.11.2018 було подано заяву щодо зобов`язання проведення слідчих дій у формі одночасних допитів. Вказані одночасні допити проведені були. Під час них свідки підтвердили факт заподіяння тілесних ушкоджень позивачу. 28.01.2019 представнику [PERSON] після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження стало відомо про прийняття 15 грудня 2018 року повторної постанови про закриття кримінального провадження №12018210180000176 від 15 квітня 2018 року. Вказана постанова була знову-таки скасована ухвалою слідчого судді від 13 лютого 2019 року. У зв`язку із неналежним виконанням обов`язків щодо розслідування кримінального провадження слідчий був змінений на слідчого СВ Тернопільського РВ ГУНП в Тернопільській області. За час із моменту прийняття до себе кримінального провадження слідчий жодного разу не викликав до себе потерпілого чи представника потерпілого. Не вчинив жодної слідчої дії. А лише закрив кримінальне провадження не повідомивши про це нікого із зацікавлених осіб. Лише в липні 2019 року вони дізналися про закриття кримінального провадження, оскільки провести будь-які слідчі дії вже не було можливо через пропуск строків для їх здійснення протягом 1 року. Таке чергове закриття разом із спрямованістю роботи слідчих на затягування процесу та безупинне закриття провадження, свідчить про нехтування ними своїми службовими обов`язками та свідоме притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Такі дії слідчих явно порушують права потерпілої та завдання КПК України, в частині захисту особи від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування. Моральна шкода, яка спричинена незаконними діями службовими особами органів національної поліції, полягає у подальших фізичних, душевних та психічних стражданнях, котрі виникли внаслідок не розслідування вчиненого щодо [PERSON] злочину, негативними емоціями та переживаннями, що переслідують її до цього часу. В момент отримання тілесних ушкоджень, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, тривоги та страху за своє здоров`я та життя. До цього часу сусідка [PERSON] та її родина насміхаються з [PERSON] та кажуть, що можуть повторити побої і їм нічого за це не буде. Незаконність дій службових осіб слідства призвела до не притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, породили в свідомості потерпілої впевненість в безкарності злочинців та беззмістовності звернення до правоохоронних органів за захистом в подальшому. Вважаю, що органи національної поліції за неналежне розслідування мають нести відповідальність, бо в іншому випадку будь-яке розслідування злочину втратить сенс, а винні будуть і далі вчиняти свої правопорушення. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнення солідарно з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями службових осіб Тернопільського РВ ГУНП в Тернопільській області шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представником відповідача Головним управлінням Національної поліції в Тернопільській області подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди із відповідача. Відтак Головне управлінням Національної поліції в Тернопільській області є неналежним відповідачем, а тому позовні вимоги до неї не підлягають задоволенню. Проте, проаналізувавши доводи позовної заяви вбачається, що вони є необґрунтованими, абстрактними, не базуються на нормах матеріального права. У позовній заяві позивачем наведено лише доводи про неправомірність дій щодо неї працівниками поліції із посиланням на ухвали суду, якими скасовувалися процесуальні рішення слідчого у кримінальному провадженні. Водночас скасування постанови слідчого не є безумовною підставою для стягнення коштів. Також у позові немає ґрунтовних пояснень та не наведено доказів заподіяння йому моральної шкоди, у розумінні вказаного поняття. Крім того, позивачем взагалі не обґрунтовано розміру заявленого відшкодування та з яких міркувань він виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, моральної шкоди. Позивачем не доведено наявності всіх елементів деліктного поступку, який може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Будь-яких обмежень свобод або особистих прав відповідачем не допущено, оскільки лише сам факт звернення позивача з заявами до суду у порядку ст.ст.303-307 КПК України не може свідчити про порушення його прав, а не погоджуючись з процесуальними рішеннями, він реалізував своє конституційне право на доступ до правосуддя та на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. На даний час у кримінальному провадженні №42016211180000029 триває досудове розслідування, що дає змогу [PERSON] , як потерпілому, реалізовувати своє право на оскарження рішень слідчого у разі незгоди із ними. Прийняття процесуальних рішень органом досудового розслідування, оскарження їх [PERSON] до суду у порядку КПК України, зобов`язання судом слідчого до вчинення певних процесуальних дій, не може свідчити про спричинення позивачу будь-якої шкоди, а лише вказує на їх правову позицію, яка в силу особливостей кримінального процесуального законодавства, не може бути перевірена в апеляційному порядку. Факт прийняття рішення слідчим у кримінальному провадженні, що було скасоване у зв`язку з процесуальними порушеннями, не свідчить про завдання позивачу шкоди та не підтверджує підстави для її відшкодування. Посилання позивача на необхідність звернення до суду як обґрунтування моральної шкоди не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Правовідносини, що склалися між [PERSON] та прокуратурою Тернопільської області врегульовані кримінальним процесуальним законодавством та не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача Державної казначейської служби України подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що Державна казначейська служба України, зокрема як окрема юридична особа, в процесі виконання своїх функціональних обов`язків, завдань, прав та охоронюваних законом інтересів позивача, жодним чином не порушувала, незаконних та протиправних дій відносно позивача не вчиняла, зокрема це прослідковується із змісту позовної заяви. Крім того, у тексті позовної заяви позивач не робить жодного чіткого посилання на норми чинного законодавства за якими він має право на відшкодування моральної шкоди. Позивач не наводить конкретики та чіткості у чому саме полягає завдання йому моральних страждань, завданих солідарними діями відповідачів, не надано достатніх доказів завдання такої моральної шкоди, та доказів які підтверджують неодноразовість завдання моральних страждань позивачем. Інших доказів та посилань, що підтверджують моральні страждання, і як наслідок завдання моральної шкоди позивачу, останнім надано не було. Також позивач не обґрунтував розмір морального відшкодування у розмірі 20 000,00 грн. та не навів достатніх для суду доказів такого відшкодування, тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення. У судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби Українине з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Позивачем не подано відповідь на відзив відповідачів. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що старшим слідчим СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом того, що 14 квітня 2018 року близько 22 години [PERSON] перебуваючи на території домогосподарства [ADDRESS] , спричинила тілесні ушкодження [PERSON] . Постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області від 31.05.2018 року кримінальне провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2018 у справі №607/11729/18, вищевказану постанову від 31.05.2018 року про закриття кримінального провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року скасовано, а матеріали вказаного кримінального провадження направити до СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування. Постановою слідчого СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільської області від 15.12.2018 року закрито кримінальне провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.02.2019 у справі №607/2188/19, вищевказану постанову від 15.12.2018 року про закриття кримінального провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року, скасовано, а матеріали кримінального провадження №12018210180000176 повернути до СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільської області. Постановою слідчого СВ Тернопільського РВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільської області від 02.05.2019 закрито кримінальне провадження №12018210180000176 від 15.04.2018 року, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування передбачених ст. 219 КК України. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людинине вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Ураховуючи викладене, та те, що судом встановлено факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви позивача про кримінальне правопорушення, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, неодноразове прийняття слідчими поліції рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів, і скасування постанов слідчого про закриття слідчими суддями, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю та рішеннями, а тому з врахуванням вимог розумності та справедливості, тривалість кримінального досудового розслідування, суд частково задовольняє вимогу позивача про компенсацію моральної шкоди в розмірі 3 000,00 гривень. За таких обставин, слід стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу Українина користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. При цьому доводи та посилання відповідачів про те, що скасування судом процесуальних рішень слідчого про закриття кримінального провадження не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, оскільки правовою підставою для відшкодування шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне прийняття відповідних рішень без проведення згідно з вимогами КПК України перевірки заяви про злочин, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, надмірну тривалість досудового розслідування. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 638/14009/17, провадження № 61-766 св 20. Разом з тим суд погоджується з доводами відповідачів, що при визначенні способу відшкодування шкоди позивач безпідставно просить стягнули шкоду з Державної казначейської служби України, яка як юридична особа не завдавала позивачу шкоду. Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно п.13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду; Тому, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: partial