Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована, однак не проживає з 24.04.2013року її (позивача) сестра [PERSON] . Також, позивач вказала, що з моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання та до цього часу вона (позивач) неодноразово зверталася до своєї сестри з вимогою знятися з реєстраційного обліку у належному їй будинку, оскільки їй (позивачу) доводиться сплачувати по рахункам за неї, але переслідуючи власні корисні мотиви відповідач відмовляється самостійно знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим, реєстрація відповідача у належному їй ([PERSON] ) будинку перешкоджає вільно та на свій розсуд розпоряджатися вказаним майном, крім того, вона вимушена сплачувати комунальні платежі також і за відповідача. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України позивач просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи, при цьому заперечень від останніх щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на адресу суду не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву за вх. № 22436 від 11 вересня 2019 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином, шляхом направлення судом судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавала, як не подавала і будь-яких заяв, клопотань. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування від 02 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 3269, [PERSON] прийняла безоплатно у власність 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель номер [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8796495 від 02.09.2013 року, право приватної спільної часткової власності, 1/2 частки, на об`єкт нерухомого майна: за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 3269, виданий 02.09.2013, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєхова С.В. Судом також встановлено, що на підставі договору дарування від 02 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 3272, [PERSON] прийняла безоплатно у власність 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель номер [ADDRESS] . Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 8797917 від 02.09.2013 року, право приватної спільної часткової власності, 1/2 частки, на об`єкт нерухомого майна: за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер: 3272, виданий 02.09.2013, видавник: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєхова С.В. Згідно з довідкою квартального комітету № 20 Подільського району м. Кропивницького № 376 від 04.07.2019 року, виданої на ім`я [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, однак не проживає [PERSON] , [INFO] (сестра). Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 26.07.2019 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано з 26.04.2013 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 04.07.2019 року, складеного за підписами сусідів [PERSON] , [PERSON] , підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 20 Подільського району м. Кропивницького [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , з 24.04.2013 року фактично не проживає за зазначеною адресою. Конституція України становила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , не проживає в зазначеному будинку з моменту реєстрації з 26 квітня 2013 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж відсутня за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved