Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], який згодом було уточнено та остаточно просить встановити юридичний факт того, що позивач та померлий [PERSON] проживали однією сімєю, як чоловік і жінка без укладання шлюбу з січня 2008 року по день смерті спадкодавця, а саме 19 листопада 2013 року за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Володимирівка, вул. Гагаріна, 144, посилаючись на те, що 19.11.2013 року помер цивільний чоловік позивача [PERSON], актовий запис про смерть № 22. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Володимирівської сільської ради Артемівського району Донецької області і яка належала померлому на підставі державного акту на землю серія ДН №035069 від 11 березня 2004 року. Позивач проживала разом із [PERSON],як чоловік та дружина з січня 1983 року по день його смерті, а саме до 19.11.2013 року за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Володимирівка, вул. Гагаріна, 144. Разом вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного, поліпшували умови свого проживання та побуту, саме позивач опікувалася ним під час хвороби, здійснювала його поховання. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, проте позивач не може її оформити, але вважає, що має на неї право в порядку ст. 1264 ЦК України. Відповідач є спадкоємцем за заповітом від 16.08.2013 року, але на другу спадщину, а саме: житловий будинок 144, розташований за адресою: вул. Гагаріна, с. Володимирівка Бахмутського району Донецької області та земельну ділянку за цією адресою і не заперечує проти визнання факту сумісного проживання позивача та померлого [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві обставин, просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~\~\~\~\~\~ Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №035069 виданого 11 березня 2004 року, [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 28 серпня 2003 року № 618, є власником земельної ділянки площею 4,7001 у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Володимирівської сільської ради Артемівського району Донецької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО №746784 виданого 20 листопада 2013 року виконкомом Володимирівської сільської ради Артемівського району Донецької області, [PERSON] помер 19 листопада 2013 року, актовий запис № 22 (а.с.12). Згідно копії довідки № 1658/0138 від 06.09.2017 року виданої Соледарською міською радою [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], про те, що вона фактично проживає за адресою: [INFO], з 1983 року і по теперішній час (а.с.85). Згідно копії довідки № 530/01-52 від 06.09.2017 року виданої Соледарською міською радою [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], про те, що її співмешканець [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], по день його смерті 19.11.2013 року, а також вели сумісне господарство (а.с.83). Згідно копії довідки №466/01-52 від 22.08.2017 року виданої Соледарською міською радою [PERSON], яка зареєстрована в [INFO], про те, що її співмешканець [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO], по день його смерті 19.11.2013 року (а.с.84). Як вбачається з листа Другої бахмутської державної нотаріальної контори №706/01-16 від 17.05.2018 року, на підставі заяв [PERSON] та [PERSON] від 14.05.2014 року про прийняття спадщини після померлого 19.11.2013 року [PERSON], Другою бахмутською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №178/2014. [PERSON], яка на підставі ст. 1241 ЦК України претендувала на обовязкову долю у спадковому майні, не надала документи підтверджуючі родинні стосунки із померлим,тому 11.11.20174 року Другою бахмутською державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] були видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок та земельну ділянку (а.с.32). Згідно\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю\~складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з п.1 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з\~ст.1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 3\~ст. 1264 ЦК України\~передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року №5-рп/99встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо підтвердили факт проживання однією сімєю, як чоловіка та дружина [PERSON], разом з [PERSON]. Вказали, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Лікуванням та похованням [PERSON] займалася позивач. Беручи до уваги, що факт спільного проживання позивачки з померлим [PERSON] понад пять років знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю підлягає задоволенню. На підставі ч.1\~ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~з наступними змінами, у звязку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved