Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстровано у реєстрі за № 33195 від 22.12.2020 таким, що не підлягає виконанню; судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною вказану постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 в частині, у тому числі: «пункт 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно, тому кредитні договори на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису вже не були тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 01.07.2021 відкрито провадження по цивільній справі за вказаним позовом, справу ухвалено слухати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідача - ТОВ «Фінпром маркет», в особі директора Яворского Р.І., до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, позов просив задовольнити, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 454,00 грн. стягнути з ТОВ «Фінпром маркет». Від третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та Державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Кравчук В.В. пояснення щодо позову до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі № 33195 від 29.12.2020, про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за тілом кредиту на суму 5 000,00 грн. Крім того, з [PERSON] стягнуто 50, 00 грн. в якості плати за вчинення виконавчого напису, а всього 5050,00 грн. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У частинах 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 затверджений Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 1 Переліку, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік доповнений пунктом 2, який передбачає отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 в частині положень, які доповнювали пункт 2 Порядку. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського адміністративного суду України від 22.02.2017 залишено без змін. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенком Є.М. 29.12.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Встановлені обставини свідчать, що стягнення заборгованості за виконавчим написом відбулось на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчений. Тому наявні підстави для визнання виконавчого напису приватного нотаріусу КМНО Остапенка Є.М. таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів. Судові витрати суд розподіляє згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд стягує з ТОВ «Фінпром маркет» судовий збір в розмірі 454, 00 грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved