Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на такі обставини. В серпні 2019 року між нею та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість стосовно купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] . В підтвердження своїх намірів 10 серпня 2019 року в якості завдатку вона передала відповідачу [PERSON] 10000 грн., а 20 серпня 2019 року - ще 10000 грн., про що свідчить відповідна письмова розписка, що особисто складена відповідачем. Загальна сума переданих нею грошових коштів склала - 20000,00 грн. Нотаріально угоду купівлі - продажу будинку вчинено не було, у зв`язку з чим ніякого зобов`язання у позивача перед відповідачем не виникало, тому відповідач володіє належними їй грошовими коштами в сумі 20000,00 грн. без достатніх правових підстав. В добровільному порядку повернути вказані грошові кошти відповідач відмовляється. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 20 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали. Позивач пояснила, що в серпні 2019 року вона разом зі своєю дальньою родичкою [PERSON] вирішили придбати будинок в с. Роздол. Продавцем був відповідач, який діяв від імені своєї матері похилого віку. В підтвердження своїх намірів вона 10 серпня 2019 року в якості завдатку передала відповідачу 10000 грн., після чого разом з [PERSON] вселилися до вказаного будинку. Оскільки відповідач займався оформленням документів для продажу будинку, то 20 серпня 2019 року взяв ще 10000 грн. Вказані грошові кошти належали її сину [PERSON] , який передав їх в розпорядження позивача. Сам [PERSON] наміру бути покупцем вказаного будинку не мав і в ньому не проживав. Під час проживання у вказаному будинку позивач почала облагороджувати його, викинула старі меблі, які знаходилися в будинку і встановила, що він знаходиться в аварійному стані і є непридатним для проживання, у зв`язку з чим вона передумала його купляти і виселилася. Таким чином, відповідач без достатніх правових підстав володіє грошовими коштами переданими в якості завдатку, проте відмовляється повернути їх в добровільному порядку. [PERSON] продовжила проживати в будинку і має намір його придбати, коли відповідач оформить всі документи. Проте, сплачені в якості завдатку за будинок грошові кошти [PERSON] не належали, тому позивач не має жодних зобов`язань ані перед нею, ані перед відповідачем. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що в серпні 2019 року він через хворобу та похилий вік забрав до себе свою матір, яка є власником будинку [ADDRESS] . За усним дорученням матері він здійснював продаж вказаного будинку. Досягнувши домовленості про продаж будинку за 70 000 грн. [PERSON] , її сину та [PERSON] , він взяв в них в якості часткової оплати вартості будинку грошові кошти в сумі 10 000 грн., за рахунок яких почав оформляти документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу. При цьому, коли вони досягли домовленості про суму грошових коштів, він пішов покликати сусідів, які б засвідчили їх передачу в розписці. Коли він повернувся разом з сусідами, то грошові кошти в сумі 10 000 грн. лежали на столі. Хто саме, [PERSON] , її син чи [PERSON] передавали ці грошові кошти йому не відомо. При цьому, йому відомо, що [PERSON] близько одного року проживала в будинку [PERSON] , який остання продала, оскільки мала намір переїхати в с.Роздол. Він взяв гроші та склав розписку, в якій підписалися сусіди. Після цього, в будинку почали проживати [PERSON] та [PERSON] . Оскільки вказаних грошових коштів не вистачило для оформлення всіх документів, він домовився з майбутніми покупцями про передачу ще 10 000 грн. Прибувши до будинку, де знаходилися [PERSON] та [PERSON] , хтось з них передав йому вказану суму, про що він також зазначив в розписці. Через деякий час йому стало відомо, що позивач виїхала, і з будинку зникли материн диван та інші меблі. З цього приводу він звернувся до Михайлівського відділення поліції. При цьому, [PERSON] залишилася проживати в будинку і не відмовляється від укладення договору купівлі-продажу після належного оформлення всіх документів. За таких обставин, просить в задоволені позову відмовити, оскільки позивач не довела своє право на звернення до суду. Крім того, до теперішнього часу позивач не відшкодувала вартість вивезених з будинку меблів. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що в серпні 2019 року відповідач здійснював продаж належного його матері житлового будинку [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається розписка, згідно якої [PERSON] 10.08.2019 року взяв завдаток в сумі 10 000 грн, 20.08.2019 року взяв ще 10 000 грн. (а.с. 5). Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 547 ЦК України встановлено форму правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, договір про завдаток нотаріально не посвідчений і є нікчемним, передані відповідачу [PERSON] гроші є авансом. Ч.2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне: По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що 10.08.2019 року вони були запрошені відповідачем засвідчити передачу йому грошових коштів в рахунок вартості будинку в сумі 10 00 грн. Прибувши до подвір`я будинку [ADDRESS] , вони побачили там позивача, її сина та [PERSON] . Ким саме з них передавалися грошові кошти вони не бачили, відповідач підтвердив факт їх отримання, після чого свідки розписалися в розписці, яка залишилися на столі в бесідці. Після чого, вони відразу ж пішли з подвір`я. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його мати [PERSON] протягом року проживала разом з дальньою родичкою [PERSON] в належному родині останньої житловому будинку в смт. Михайлівка. Після чого, вказаний будинок було продано, оскільки [PERSON] вирішила переїхати до с. Роздол. Оскільки в нього були заощадження, він передав їх матері, щоб вона разом з [PERSON] придбали нове житло навпіл. 10.08.2019 року він був присутнім, як мати передавала відповідачу завдаток в сумі 10 000 грн. Також, йому відомо, що 20.08.2019 року мати передала відповідачу ще 10 000 грн. з його заощаджень. Оскільки будинок був в аварійному стані, то мати відмовилася його купляти та переїхала в смт. Михайлівка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їх дальня родичка [PERSON] проживала в належному їй та її батьку будинку в смт. Михайлівка. В серпні 2019 року вони вирішили переїхати в с.Роздол. Домовившись про придбання житлового будинку у відповідача, їх будинок було продано за 100 000 грн., за рахунок який відповідачу був сплачений завдаток в сумі 10 000 грн. З того ж дня вони з [PERSON] почали проживати в його житловому будинку. Через декілька днів за рахунок коштів від продажу їх з батьком будинку відповідачу було передано ще 10 000 грн., після чого [PERSON] переїхала в смт. Михайлівку. Разом з нею зникла решта їх з батьком грошей та деякі меблі з будинку. Технічний стан будинку в с.Роздол задовільний, вона продовжує в ньому і на теперішній час і має намір придбати його, коли відповідач оформить всі документи для укладення договору купівлі-продажу. Решту грошей на придбання вказаного будинку їй обіцяв дати батько [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що їх дальня родичка [PERSON] проживала в належному йому та його донці будинку в смт. Михайлівка. В серпні 2019 року вони вирішили переїхати в с.Роздол. Домовившись про придбання житлового будинку у відповідача, їх будинок було продано за 100 000 грн., за рахунок який відповідачу був сплачений завдаток в сумі 10 000 грн. В цей час він знаходився на заробітках. З того ж дня донька з [PERSON] почали проживати в його житловому будинку. Пізніше було передано ще 10 000 грн., після чого [PERSON] переїхала в смт. Михайлівку. Разом з нею зникла решта їх з донькою грошей та деякі меблі з будинку, про що він довідався приїхавши з заробітків. Технічний стан будинку в с.Роздол задовільний, його донька продовжує проживати в ньому на теперішній час і він має намір придбати його. Відповідно до ч.1 п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи показання свідків в судовому засіданні, суд визнає їх недопустими доказами, оскільки та обставина, хто саме передавав відповідачу грошові кошти, має бути підтверджена письмовим доказом і не може підтверджуватися іншими засобами доказування. Проте, з розписки, наданої позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не вбачається, що грошові кошти відповідачу [PERSON] були передані позивачем [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає її позовні вимоги не доведеними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed