Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 28 березня 2016 року померла її баба [PERSON], після смерті якої, відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить ѕ частини будинковолодіння № 22 по вул.Гагаріна, що в с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області та дві земельні ділянки площею 0, 6845 га та 0, 6846 га, що знаходяться на території Шупарської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, на яку вона претендує як спадкоємець за заповітом. Крім того зазначила, що після смерті баби прийняла спадщину, оскільки проживала та була зареєстрована разом з нею в одному будинковолодінні на день її смерті. 26 жовтня 2017 року звернулася до Борщівської державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після її смерті, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ѕ частини будинковолодіння у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Також дізналася, що до майна померлої на підставі заяви її батька [PERSON] про прийняття спадщини нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №75/2016 від 04.04.2016 року та видано останньому свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, що знаходяться на території Шупарської сільської ради та належали померлій [PERSON]. При цьому, у своїй відмові нотаріус зазначив, що вказані свідоцтва помилково були видані на ім»я [PERSON], без врахування спадкових прав позивача, а тому 12.10.2017 року [PERSON] було направлено повідомлення для скасування даних свідоцтв за згодою сторін, на які він не відреагував, а тому, позивачу було рекомендовано звернутися до суду для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані сину померлої відповідачу [PERSON], а також для визначення належності житлового будинку померлій та наступної належності всього вищезазначеного майна позивачу як спадкоємцеві згідно заповіту. А тому, просила суд визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.03.2017 року Борщівською державною нотаріальною конторою Тернопільської області за Р №157 на земельну ділянку площею 0, 6845 га, що знаходиться на території Шупарської сільської ради Борщівського району Тернопільської області на ім»я [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.03.2017 року Борщівською державною нотаріальною конторою Тернопільської області за Р №159 на земельну ділянку площею 0, 6846 га, що знаходиться на території Шупарської сільської ради Борщівського району Тернопільської області на ім»я [PERSON], та визнати за нею право власності на 3/4 частини будинковолодіння, яке розташоване в с.Шупарка по вул.Гагаріна, 22 Борщівського району Тернопільської області, право власності на земельну ділянку площею 0, 6845 га, та право власності на земельну ділянку площею 0, 6846 га, що знаходяться на території Шупарської сільської ради, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON], її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позов не визнає, будь-яких обставин щодо цього, та доказів суду не зазначив та не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, до суду подав заяву, згідно якої вказав, що в судове засідання з»явитись не може, позов визнає. За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 26 березня 2016 року в с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області померла баба позивача [PERSON], що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 227665, повторно виданого 14 вересня 2017 року Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Поряд з тим, встановлено, що за життя померла [PERSON] зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла позивачу [PERSON]. Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 26.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 81. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить ѕ частини будинковолодіння №22 по вул.Гагаріна, що в с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області та дві земельні ділянки площами 0, 6845 га та 0, 6846 га, і яку позивач фактично прийняла, оскільки проживала разом з померлою на день його смерті. Наведене підтверджується довідкою Шупарської сільської ради №559 від 01 листопада 2017 року. 26 жовтня 2017 року позивач звернулася до Борщівської державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті [PERSON], однак нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ѕ частини будинковолодіння у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Також дізналася, що до майна померлої на підставі заяви її батька [PERSON] про прийняття спадщини нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №75/2016 від 04.04.2016 року та видано останньому свідоцтво про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки, що знаходяться на території Шупарської сільської ради та належали померлій [PERSON]. При цьому у своїй відмові нотаріус зазначив, що вказані свідоцтва помилково були видані на ім»я [PERSON], без врахування спадкових прав позивача, а тому 12.10.2017 року [PERSON] було направлено повідомлення для скасування даних свідоцтв за згодою сторін, на які він не відреагував, в зв»язку з чим, позивачу було рекомендовано звернутися до суду для скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані сину померлої [PERSON], а також для визначення належності житлового будинку померлій та наступної належності всього вищезазначеного майна позивачу як спадкоємцеві згідно заповіту. Дійсно, як вбачається із копій свідоцтв про право на спадщину за законом серії НВО 978618 та НВО 978619 наданих суду Борщівською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду, 01.03.2017 року державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 6845 га, розташовану на території Шупарської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ТР №009384, виданого Борщівською районною державною адміністрацією Тернопільської області 02.10.2004 року на підставі розпорядження Борщівської районної державної адміністрації від 27.05.2004 року Р №227, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №010465401687 та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 6846 га, розташовану на території Шупарської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії ТР №009385, виданого Борщівською районною державною адміністрацією Тернопільської області 02.10.2004 року на підставі розпорядження Борщівської районної державної адміністрації від 27.05.2004 року Р №227, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за №010465401688. Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах. Таким чином, спадкодавець [PERSON] склавши заповіт на ім»я позивача на усе своє майно, позбавила, в тому числі і свого сина відповідача [PERSON] права на спадкування за законом після своєї смерті, крім того, такий в силу статті 1241 ЦК України не має права на обов»язкову частку у спадщині за законом після її смерті. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено. що особа, якій воно видане, не мала право на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. А отже, видані на ім»я відповідача свідоцтва щодо права на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], підлягають визнанню недійсними, оскільки такий, за наявності заповіту в користь іншої особи, не мав права на спадкування. Крім того, суд знаходить і такими що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на ѕ частини будинковолодіння, яке розташоване в с.Шупарка по вул.Гагаріна, 22 Борщівського району Тернопільської області. Зокрема, судом встановлено, що будинковолодіння, в якому проживала померла [PERSON], відносилося до двору робітника, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власніть) вона, її чоловік [PERSON], відповідач [PERSON], його дружина [PERSON] та позивач [PERSON], були його членами. Наведене стверджено копією особового рахунку з погосподарської книги Шупарської сільської ради за 1991-1995 роки на імя [PERSON], довідкою Шупарської сільської ради №556 від 01.11.2017 року. Спірне будинковолодіння являлося майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і кожному із них належала Ѕ його частина. Крім того встановлено, що [PERSON] помер 16 липня 2002 року у с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 080656, виданого 19 липня 2002 року Шупарською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Згідно довідки Шупарської сільської ради №558 від 01.11.2017 року, після смерті [PERSON], якому належала Ѕ частина спірного будинковолодіння, його дружина [PERSON] та син [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках, і після смерті чоловіка, його дружина [PERSON] фактично набула право на ѕ частини спірного будинковолодіння, однак у визначеному законом порядку не оформила своє право власності на нього. Рішенням Шупарської сільської ради 13 ї сесії 21 го скликання №7 від 30.03.1994 року, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 75 га., з них 0, 25 га для обслуговування житлового будинку та 0, 50 га для ведення підсобного господарства, що вбачається з виписки з даного рішення а також з довідки Шупарської сільської ради №557 від 01.11.2017 року. Судом встановлено, що окрім позивача як спадкоємця за законом, та відповідача, який не мав права на спадкування, інші особи щодо своїх прав на майно померлої не заявляли. Зазначене випливає з інформації Борщівської державної нотаріальної контори № 1252/02-14 від 26.10.2017 року. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 10 листопада 2017 року, виготовленого СПД ФОП [PERSON], інвентаризаційна вартість будинковолодіння № 22 по вул. Гагаріна в с.Шупарка Борщівського району становить 236821 грн. Відповідно до ст.ст.1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обємі. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст.ст. 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1268, 1301 ЦК України та

Outcome: approved