Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування якого вказала, що вона з 25.07.2009 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15.07.2016, яке набуло чинності 26.07.2016. Від вказаного шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вона належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та морльний розвиток. Відповідач покинув родину у 2015 році, не спілкується з нею та дітьми, виїхав до своєї «малої Батьківщини». Відповідач з дня народження другої дитини не займався її вихованням та утриманням. Будь-якого піклування про фізичний та духовний розвиток дітей відповідачем не здійснюється. Тому позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON], стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/2 частки всіх його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги у повному обсязі та пояснила, що з 2009 року по 2012 рік вона проживала з відповідачем в м.Ялта Автономної Республіки Крим, а з 2012 року по 2015 рік - в м.Мирнограді Донецької області. Її друга дитина була народжена від іншого чоловіка, проте оскільки від дати розірвання шлюбу з відповідачем і до народження доньки не пройшло десяти місяців, дитина була автоматично зареєстрована на відповідча. Біологічний батько дівчинки свого батьківства не встановлював, місце його перебування їй не відомо. З 2015 року відповідач, виїхавши до Криму, один лише раз просив дитину на все літо до себе. Коли вона відмовила дати сина його матері, яка вживає спиртні напої, відповідач перестав з нею спілкуватися, навіть, у телефонному режимі, більше не інтересувався дитиною, матеріально не допомагав, син знає батька лише за фотокартками. Про інших дітей відповідача їй нічого не відомо. Стан здоров'я відповідача був задовільний. Виховувати і доглядати дітей їй допомагають її батьки. Вона отримує державну допомогу при народженні доньки в сумі 860 грн, інших доходів не має. Діти здорові. Чому просить стягнути аліменти на двох дітей саме у розмірі ? частки доходу відповідача, пояснити не може. Відповідач [PERSON], будучи належним чином сповіщеним про час і місце розгляду справи через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр», до суду не з'явився, тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у неї доказів, ухвалюючи заочне рішення. Представник третьої особи орану опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради [PERSON] позовні вимоги підтримала, вважає за доцільне і в інтересах дітей позбавлення відповідача батьківських прав. Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей поклалася на розсуд суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано за рішенням Димитрвоського міського суду Донецької області від 15.07.2016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, відповідним рішенням суду, що набуло законної сили 26.07.2016 року (а.с.9, 10). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження дітей (а.с.11, 12). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 23.05.2017, складеного представником комітету за участю мешканців-сусідів, позивач [PERSON] є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], але фактично разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з довідками комунального закладу «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 29.05.2017 діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], здорові (а.с.17, 18). Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 23.05.2017 позивач [PERSON] знаходиться на обліку управління та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн (а.с.14). За інформацією виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 12.06.2017 та управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 16.06.2017 відповідач [PERSON] у м.Мирнограді Донецької області зареєстрванийм не значиться, на обліку в управлінні в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб не перебуває (а.с.24, 25). Відповідно до інформації про виконання батьківських обов'язків адміністрації дошкільного навчального закладу № 3 «Сонечко» Мирноградської міської ради від 06.07.2017 дитина сторін [PERSON], [INFO], відвідує молодшу групу. Мати [PERSON] самостійно займається вихованням дитини, сплачує за харчування та канцелярські прилади, завжди цікавиться поведінкою та здоров'ям сина. Батько жодного разу не приходив до дошкільного закладу. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Димитровської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради № 26 від 07.07.2017, позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], доцільне та буде відповідати інтересам дітей. У судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що обстежити умови проживання відповідача не можливо, через те, що він проживає в Автономній Республіці Крим за адресою: [ADDRESS], яка не підконтрольна українській владі. При спілкуванні з [PERSON] через соціальні мережі останній повідомив, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, аргументуючи свою поведінку перепонами, які чинить мати дитини в його спілкуванні з сином. Однак до органу опіки та піклування письмових чи особистих звернень від [PERSON] з будь-якого питання соціального захисту своїх дітей не було. Разом з тим, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], оскільки стверджує, що не є її біологічним батьком. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст.18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Як встановлено і доведено позивачем, відповідач на протязі останніх двох років не цікавиться життям дітей, умовами їх проживання, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не приймає участь в утриманні своїх дітей, навіть, не намагається з ними контактувати. Усунувшись у повній мірі від виховання дітей, відповідач фактично переклав свої обов'язки на мати дітей, не здійснив жодного заходу для встановлення способу його участі у вихованні дітей. Судом не встановлено будь-яких поважних причин, через які відповідач не піклується про своїх дітей, не проявляє до них належної батьківської турботи. Тривалість невиконання відповідачем батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дітей свідчить про свідоме нехтування ним цими обов'язками, тому суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав задля захисту інтересів дітей є доцільним та необхідним. Згідно за ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Будь-яких договорів між сторонами про утримання судом не встановлено. Одним із засобів виконання батьками зобов'язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів, є такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідатимуть інтересам дітей, які проживають і виховується у матері, відповідач, який юридично є батьком дітей позивача, матеріально не підтримує їх, участі у їх вихованні не приймає, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вирішуючи розмір аліментів, суд бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків доходу цієї особи. Беручи до уваги, що відомомсті про відповідача як батька з актового запису про народження [PERSON], [INFO], не виключені, відповідач працездатний, здоровий, інших осіб на утриманні не має, суд вважає справедливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частки його доходу, а не ? частку, як просить позивач, не наводячи жодних аргументів, заявляючи про максимальний розмір стягуваних аліментів. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн, так як позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ звільнена від вказаних витрат при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.150, 164, 180, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial