Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 грудня 1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації агс Дубровицького райуправління юстиції Рівненської області. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з виховання та утримання дітей. З 2009 року в сім`ї існують напружені та неприязні стосунки, відповідач постійно влаштовує сварки з різних причин, погрожує їй та дітям фізичною розправою, в 2017 році спричинив тілесні ушкодження дочці [PERSON] . Така негативна поведінка відповідача впливає на здоров`я та виховання дітей. З 2016 року спільно не проживають, фактично шлюбні відносини між ними припинені. Вважає, що сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Просить шлюб розірвати. Під час судового засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові та доповнили, що позивач не бажає зберігати шлюб, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому просять позов задовольнити, шлюб розірвати, прізвище не змінювати та стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відповідач намагався зберегти шлюб, але його спроби виявилися марними так як позивач не бажає далі підтримувати шлюбні стосунки. З урахуванням положень ст.112 СК України буде доцільним шлюб розірвати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 11 грудня 1994 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації агс Дубровицького райуправління юстиції Рівненської області, актовий запис №20 (а.с. 4). Від шлюбу мають семеро дітей, з них четверо неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10,11,12). Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що на протязі спільного життя між сторонами виникали непорозуміння, різні погляди на життя, позивач зберігати сім`ю не бажає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи пояснення позивача, прізвище позивачу суд залишає « [PERSON] ».

Outcome: approved