Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зі зняттям з реєстраційного обліку, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], в якій вона зареєстрована з 27 лютого 1974 року. За цією ж адресою зареєстрована, але не проживає більше тридцяти років її донька [PERSON], яка на її неодноразові звернення добровільно знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу з реєстрації не знялася. Позивач також зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її право, як власника квартири розпоряджатися на свій розсуд належною їй квартирою та завдає їй матеріальних збитків, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб, в т.ч. і за відповідача, яка, будучи зареєстрованою за вказаною адресою, фактично в квартирі не проживає та не користується нею. З огляду на зазначене та з посиланням на ч.2 ст.386, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи присутньою в судовому засіданні 28.04.2014 року, та в подальшому представник відповідача позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просили відмовити позивачу в їх задоволенні. Заслухавши позивача, заперечення проти позову представника відповідача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON], яка з 27 лютого 1974 року зареєстрована за адресою [ADDRESS], на підставі ордеру на жиле приміщення №4 від 29 січня 2014 року, виданого філією «Кіровоградський райавтодор», на право зайняття житлового приміщення по [ADDRESS] , є основним квартиронаймачем зазначеної квартири. Членами її сім'ї в ордері зазначена внучка [PERSON] Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] з 03.12.1999 року. Факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною вище адресою не заперечувався сторонами по справі. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому, вст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ч.2 ст.386, ч.2 ст.405 ЦК України та просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком, посилаючись як на підстави позову на належність йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS], та на відсутність відповідача [PERSON] як члена сім'ї власника у зазначеній квартирі понад один рік, зокрема, близько тридцяти років, і саме на ці підстави посилалася позивач у своїх поясненнях в обгрунтування позовних вимог. Підстави позову визначаються нормами закону, який підлягає застосуванню. Судом також відзначається, що в порядку ч.2 ст.31 ЦПК України позивачу надано процесуальне право до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Зазначене процесуальне право судом позивачу було роз'яснено. Більш того, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню, з тих підстав, що положення ч.2 ст.405 ЦК України визначають втрату членом сім'ї власника житла права користування житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено суду, що вона є власником квартири [ADDRESS], окрім того, як вбачається з матеріалів справи позивач 29 січня 2014 року отримала ордер на вказане жиле приміщення, разом з тим, як на підстави позовних вимог позивач не зазначає про втрату відповідачем права користування квартирою як членом сім'ї наймача в порядку ст.ст.71, 107 ЖК України. З огляду на викладене вище, виходячи з підстав позову, зазначених позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обгрунтованими, підстави, визначені законом для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема, ч.2 ст.405 ЦК України, судом не встановлено, а тому позов не підлягає задоволенню в цій частині, що, в свою чергу, не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом порушених прав, з визначенням способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та з зазначенням інших підстав. Крім того, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового або цивільного законодавства України. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed