Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності. У поданій заяві посилалася на те, що з 2011 року по 16.05.2016 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Вони проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного. Під час їх спільного проживання ніхто з них в іншому зареєстрованому шлюбі не перебував. У грудні 2013 року вони придбали за договором купівлі продажу з розстрочкою платежів до 01.07.2015 року квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Договір купівлі-продажу було оформлено на [PERSON] Вона спільно з [PERSON] виплачувала кошти за придбану квартиру, при цьому отримувала доходи, працюючи перукарем, окрім того брала кошти в борг. В листопаді 2015 року вони остаточно розрахувалися за квартиру з продавцем, однак у них залишилися невиконані боргові зобовязання. Вони вирішили повністю розрахуватися з боргами, після чого офіційно укласти шлюб. Однак, 16.05.2016 року [PERSON] раптово помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді спадкового майна, а саме: квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Спадкоємцями майна померлого є його батьки, зокрема відповідач [PERSON], який проживав разом із ними. Мати померлого з сином не спілкувалася, її місце перебування їй не відоме. Вважає, що квартира №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці була їх спільною сумісною власністю, оскільки була набута в період їх спільного проживання та спільними коштами. Просила встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по день його смерті. Визнати квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 16.05.2015 року. Також просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що проживала з 2011 року у цивільному шлюбі з [PERSON] У 2013 році вони зробили ремонт у квартирі по вул.Стасюка м.Чернівці, після чого продали її і купили квартиру по вул. Сагайдачного м.Чернівці. Спірну квартиру вони придбали разом, вона також сплачувала кошти за квартиру, у звязку з чим брала кошти в борг. Після поховання [PERSON] відповідач сам запропонував їй піти до нотаріуса й оформити заяву, щоб передати їй право на ? частку квартири. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що вони з сином були співвласниками квартири №68, що по вул. Стасюка, 16 В м.Чернівці. Вказану квартиру вони продали і за отримані кошти купили іншу квартиру по вул.Сагайдачного м. Чернівці. Квартиру син записав на себе, а його просто там зареєстрував. З [PERSON] він познайомився лише того дня коли вони продавали квартиру. Його син [PERSON] спочатку проживав сам у новій квартирі, деколи він приїжджав до нього і жив разом із ним. Син працював у церкві та отримував за це платню. Після поховання сина, на девятий день, [PERSON] попросила його піти до нотаріуса, пообіцявши, що погасить усі борги за комунальні послуги по квартирі, а взамін просила дозволити їй проживати у квартирі, про що нотаріусом буде складено заяву. Він погодився, заяву у нотаріуса підписав, однак не прочитав її. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що [PERSON] працював у церкві, за що отримував платню. Спірна квартира була придбана за кошти батька та сина, а тому просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі, вирішення спору відніс на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду показав, що був знайомий з померлим [PERSON] з 2013 року. [PERSON] допомагав йому, оскільки розбирався в компютерній техніці. Інколи він приходив до нього у квартиру, що по вул. Сагайдачного м.Чернівці. Там було не прибрано, видно, що у квартирі живуть лише чоловіки. [PERSON] у 2014 році казав йому, що зустрічається з дівчиною. Після смерті [PERSON] він разом із відповідачем поїхав на квартиру, що по вул. Сагайдачного м. Чернівці, однак там були замінені замки. Позивач повідомила їх, що половина квартири належить їй. Свідок [PERSON] суду показав, що проживав [INFO] був знайомий з [PERSON] Там також проживала дівчина на імя [PERSON], з якою зустрічався [PERSON] Потім вони разом переїхали жити у квартиру, що по вул. Стасюка м. Чернівці. Свідок [PERSON] суду показав, що працював разом із відповідачем. Йому відомо, що відповідач із сином продали квартиру і взамін купили іншу квартиру. [PERSON] працював в церкві. [PERSON] позичив у нього біля 1000 доларів США, оскільки у нього була проблема з купівлею квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що з 2015 року проживала по сусідству з [PERSON] Позивач проживала спільно з [PERSON] приблизно півтора роки. Свідок [PERSON] суду показала, що була власницею квартири №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. У грудні 2013 року зазначену квартиру у неї купили [PERSON] та [PERSON] Одразу усіх коштів у них не було, у звязку з чим договір було укладено з розстрочкою платежу. Борг переважно віддавала [PERSON], про що вона складала розписки на її імя. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач його брат. Їй відомо, що її покійний племінник [PERSON] проживав з дружиною Катею. [PERSON] вона вперше побачила на похоронах. Також зазначила, що у 2014 році [PERSON] жив у матері в селі. Він казав, що мати допомагає йому грішми. Свідок [PERSON] суду показала, що знайома з [PERSON] з 2012 року та була її клієнткою в перукарському салоні. Десь навесні 2012 року [PERSON] повідомила її, що познайомилася з чоловіком на імя [PERSON]. Згодом вони почали спільно проживати і знімали житло. Також їй відомо, що вони купили квартиру, гроші позичили. Оскільки їм було важко, то вона у квітні 2015 року дозволила їм жити у її квартирі. Свою квартиру [PERSON] та [PERSON] здавали в оренду. Свідок [PERSON] суду показав, що товаришує з відповідачем. Йому відомо, що [PERSON] працював у церкві. [PERSON] дозволив жити в одній із кімнат придбаної квартири знайомому військовослужбовцю. Інколи він провідував [PERSON] у вказаній квартирі, там завжди було не прибрано. [PERSON] казав, що харчується у церкві. Також зазначив, що [PERSON] грішми допомагала мати, яка була на заробітках за кордоном. Свідок [PERSON] суду показав, що орендував кімнату у квартирі, що по вул.Сагайдачного м. Чернівці. Орендну плату сплачував як [PERSON], так і [PERSON]. Інколи у звязку з тим, що військовослужбовці, які проживали в іншій кімнаті, порушували громадський порядок та зловживали алкогольними напоями, він ночував у квартирі, де жили [PERSON] і [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 18.12.2013 року між [PERSON], [PERSON], які були співвласниками квартири, та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавці продали за ціною 45967 грн. 00 коп. у власність покупців кватиру №68, що по вул. Стасюка, 16В м. Чернівці, загальною площею 30,60 кв.м. (а.с.182). Того ж дня, 18.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, у відповідності до якого продавець продав за ціною 64019 гривень у власність покупця квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, загальною площею 44,60 кв.м., в тому числі житловою площею 30,00 кв.м. (а.с.44). Із вказаних коштів покупець ([PERSON]П.) сплатив покупцю під час укладення та підписання даного договору 51519 грн. 00 коп., а грошові кошти в сумі 12500 гривень, що на момент укладення цього договору еквівалентно 1500 доларів США, будуть сплачені покупцем до 01.07.2015 року. Таким чином, [PERSON] у грудні 2013 року набув у власність спірну квартиру (а.с.43-44). 16.05.2016 року [PERSON] помер (а.с.46). [PERSON], звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала з ним однією сімєю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено судом згідно листа Чернівецького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 08.10.2016 року, [PERSON] з 01.01.2009 року не перебував у будь-якому зареєстрованому шлюбі (а.с.145). Натомість, з дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про вінчання видно, що [PERSON] 25.11.2009 року здійснив таїнство вінчання з [PERSON] (а.с.195). З приводу зазначеного суд зауважує, що релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя та не визнається державою у відповідності до вимог ст.21 СК України, проте даний факт свідчить про наявність у [PERSON] сімейних відносин з [PERSON]. Встановлення тривалості зазначених відносин має зазначення для встановлення факту перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та його періоду. Проаналізувавши покази свідків, які є суперечливими з даного питання, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з початку 2013 року по день його смерті. При цьому, суд бере за основу покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом за клопотанням позивача та підтвердили факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] Покази даних свідків були чіткими та послідовними. Визначаючи початковий перебіг спільного сумісного проживання зазначених осіб, суд виходить з показів свідка [PERSON], яка впевнено суду повідомила, що сама позивач розповіла їй про те, що познайомилася з [PERSON] лише навесні 2012 року. Таким чином, твердження [PERSON] про те, що вона проживала однією сімєю з [PERSON] з 2011 року не відповідають дійсності та спростовуються показами свідка, якого було допитано судом за її ж клопотанням. За приписами ч. 2 ст. 3 СК Українисім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто для утворення сімї між особами повинні виникнути стабільні міцні відносини, що є передумовою спільного проживання та наявності взаємних прав та обовязків. З урахуванням наведеного, суд, виходячи з обєктивних передумов виникнення сімї, вважає за можливе встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з початку 2013 року по день його смерті. Щодо позовних вимог про визнання квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м.Чернівці спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 16.05.2015 року, а також визнання за [PERSON] право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці суд вважає за необхідне зазначити наступне. За правилами статті 74 СК Україниякщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбіміж собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договоромміж ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК Українимайно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи наведене, суд зауважує, що вирішуючи питання щодо правового режиму майна, набутого в період спільного проживання, суд повинен встановити: факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків; з'ясовути час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. За змістом ч. 4 ст. 368 ЦК Українидля набуття членами сім'ї права спільної сумісної власності на певне майно необхідна сукупність двох передумов: майно, набуте в результаті спільної праці; майно, набуте за спільні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як було встановлено судом, 18.12.2013 року, тобто у день коли було придбано спірну квартиру, [PERSON] та [PERSON] за ціною 45697 грн. 00 коп. було продано квартиру №68, що по вул.Стасюка, 16В м.Чернівці, яка належала їм на праві спільної сумісної власності. Усі кошти, які були отримані від продажу зазначеної квартири, [PERSON] було внесено в рахунок оплати вартості квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Зазначену обставину позивач у судовому засіданні не заперечувала. Окрім вказаних коштів, у день укладення договору [PERSON] додатково було сплачено в рахунок оплати вартості квартири 5822 гривень. Факт участі [PERSON] у набутті зазначених коштів та належності їй частини з них судом не встановлено. Тому вказані кошти суд визнає особистою приватною власністю [PERSON] Таким чином, кошти у сумі 51519 грн. 00 коп., що були сплачені [PERSON] за договором купівлі-продажу спірної квартири, належали йому особисто. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що джерелом набуття спірного майна на суму 51519 грн. 00 коп. були особисті кошти [PERSON], а тому це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю [PERSON], за особисті кошти якого воно придбане. Разом із тим, суд враховує, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено з розстрочкою платежу, зокрема: грошові кошти в сумі 12500 гривень, що на момент укладення цього договору еквівалентно 1500 доларів США, повинні були бути сплачені покупцем до 01.07.2015 року. З досліджених у судовому засіданні розписок, складених [PERSON] та [PERSON] (продавець спірної квартири) судом встановлено, що позивач періодично сплачувала в рахунок боргу [PERSON] кошти (а.с.41-42). При цьому суд враховує покази свідка [PERSON], яка суду показала, що кошти згідно розписок сплачувались [PERSON] в рахунок погашення боргу за квартиру. Інших боргових зобовязань між нею та позивачем не було. Тому суд вважає доведеним факт ведення спільної участі [PERSON] та [PERSON] у виплаті боргу за спірну квартиру у розмірі 1500 доларів США. Пунктами 20, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що джерелом набуття спірного майна на суму 1500 доларів США були спільні кошти [PERSON] та [PERSON], а тому ця частина майна є об'єктом спільної сумісної власності. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Проте, позивач звернулась до суду з позовними вимогами про визнання в цілому квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці спільною сумісною власністю та визнання за нею право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці. Доказів щодо обґрунтованого визначення розміру частки у квартирі №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, який б відповідав вартості 1500 доларів США матеріали справи не містять. Одночасно суд зауважує, що визначення розміру такої частки не входить до компетенції суду. Тому суд позбавлений можливості визначити розмір частки у квартирі №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, який належить [PERSON] З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання квартири №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину квартири слід відмовити, що не позбавляє [PERSON] можливості звернутися до суду з позовом з інших підстав.

Outcome: partial