Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 11 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 11 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області; - поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом виділення в особисту власність [PERSON] : - автомобіля марки MERCEDES-BENZ GL 550, 2008 року випуску, зареєстрований територіальним сервісним центром № 3242 РСЦ МВС в Київській області 06 червня 2019 року; - автомобіля марки RENAULT MASTER, 2010 року випуску, зареєстрований територіальним сервісним центром № 3242 РСЦ МВС в Київській області 24 лютого 2021 року. 16 грудня 2021 року [PERSON] подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 7 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 грудня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області; - поділити спільне сумісне майно подружжя на умовах мирової угоди, доданої до справи; - стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи, що позивачем заяву про зменшення позовних вимог подано в підготовчому провадженні, тобто до початку розгляду справи по суті, суд вважає можливим прийняти заяву позивача про зменшення позовних вимог. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть з 01 квітня 2021 року, спільного бюджету не мають. Позивач вважає, що шлюб носить виключно формальний характер, подальше його збереження є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, заходи щодо примирення подружжя є недоцільними. Їхні спільні з відповідачем діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач частково надає кошти на утримання дітей, однак домовленості щодо його постійної та регулярної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей між сторонами не досягнуто. Позивач вважає, що відповідач є приватним підприємцем, а тому має змогу надавати дітям матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі. Крім того, у них з відповідачем є спільне майно, яким він розпоряджається на власний розсуд, кошти, отримані ним від продажу спільного автомобіля, відповідач витрачає на власні потреби. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про поділ майна, у зв`язку із затвердженням між сторонами мирової угоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів, враховуючи їх уточнення, підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання подав заяву про визнання позовних вимог, з врахуванням заяви про їх зменшення, погодився розірвати шлюб з [PERSON] та сплачувати аліменти в розмірі по 7 000,00 грн на кожну дитину, починаючи стягнення з 01 грудня 2021 року. Також погодився відшкодувати позивачу понесені нею витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. 06 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 96. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач позов визнав, що свідчить про його згоду щодо розірвання шлюбу. Відповідно до частини десятої статті 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень частини першої статті 51 Конституції України, частини першої статті 21 СК України, частини першої статті 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною третьою статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105, частиною першою статті 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на двох неповнолітніх дітей, суд зазначає таке. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другій статті 182 СК України. За змістом статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідач є працездатним, працевлаштованим, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Крім того, відповідач погодився сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Враховуючи викладене вище, враховуючи обставини, що зазначені позивачем і визнані відповідачем, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у твердій грошовій сумі, тобто у обраний позивачкою спосіб, в розмірі по 7 000,00 грн на кожну дитину, відповідає інтересам дітей і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 01 грудня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із статтею 138 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір-доручення про надання правової допомоги від 16 вересня 2021 року № 16.09-21 та Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до Договору-доручення про надання правової допомоги від 16 вересня 2021 року № 16.09-21. Враховуючи, що позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 17 500,00 грн, а відповідач погодився сплатити позивачу понесені нею судові витрати, дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved