Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд надати дозвіл для виїзду за межі України до країни Єгипет неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , в супроводі матері [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] , в період часу з 01 листопада 2019 року по 31 січня 2020 року. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року по [INFO] . Мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбних відносин залишилася проживати разом з нею. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 травня 2017 року з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини його доходів до повноліття дитини. Проте, відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у зв`язку з чим має заборгованість по аліментам в розмірі 7884,36 грн. Вона одна займається вихованням та розвитком дитини, докладає всі зусилля для того, щоб життя дочки було цікавим та різноманітним. Вона бажає розширити світогляд дитини, побувати з нею за межами України. Вона працює в АТ КБ «ПриватБанк» керівником відділення і має матеріальну можливість організувати для дочки подорожі за кордон. Відповідач не виконує свої батьківськи обов`язки, не спілкується з дитиною понад десять років, не цікавиться її життям, не бере участь у її вихованні, не піклується про її розвиток. 01 грудня 2017 року [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву - дозвіл строком на один рік щодо виїзду дочки [PERSON] до країни Єгипет разом з нею для відпочинку, але в теперішній час він відмовляється видати новий дозвіл на виїзд дочки за кордон, пояснюючи це помстою за те, що нею стягнуті аліменти на утримання дитини. У зв`язку з необґрунтованою відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд дочці [PERSON] за кордон для відпочинку, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради, голови адміністрації Гаркуша В.В. до суду надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Органу опіки та піклування - адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради та постановлення рішення, виходячи із найкращих інтересів дитини. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що вона та відповідач тривалий час разом не проживають. Відповідач понад 10 років не спілкується із дочкою [PERSON] , не бачиться з нею. Вона хоче для оздоровлення вивезти дочку за кордон, але відповідач не хоче надавати дозвіл на виїзд дитині, бо вона два роки тому в судовому порядку стягнула з нього аліменти на утримання дитини, а зараз ці аліменти почали стягувати з відповідача. Просить задовольнити її уточнені позовні вимоги. Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року по 02 жовтня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 11, 12). Сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). 01 грудня 2017 року відповідач [PERSON] нотаріально посвідчив заяву про надання згоди своїй дочці [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за кордон до Єгипту та повернення до України, з метою відпочинку на період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2018 року у супроводі матері [PERSON] , 1987 року народження (а.с. 15). В теперішній час строк, на який відповідач надав згоду дочці [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон до країни Єгипет, закінчився. Позивач має намір та можливість виїхати тимчасово з дочкою на відпочинок та оздоровлення за межі України до країни Єгипет, для чого малолітній [PERSON] необхідно перетинати кордон держави Україна. Оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон можливо лише на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків дитини, тобто позивача та відповідача. Як зазначила [PERSON] у позовній заяві та підтвердила в судовому засіданні, відповідач [PERSON] відмовляється надати нотаріально посвідчений дозвіл для виїзду малолітньої дочки [PERSON] разом з нею за межі України до Єгипту. В зв`язку з відмовою батька дитини надати дозвіл на тимчасовий виїзд його малолітній дочці [PERSON] за межі України для відпочинку та оздоровлення, порушуються права дитини, які підлягають захисту в судовому порядку. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами є, крім інших, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є законні підстави для надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] за межі України до країни Єгипет та на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України до країни Єгипет без згоди її батька [PERSON] .

Outcome: approved