Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Державного підприємства «Сетам», Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, третя особа без самостійних вимог: [PERSON] про визнання електронних торгів недійсними та витребування майна. Посилалася на те, що з 31.12.1983 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу 07.06.2007 року ними було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] . Вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності. Проте, постановами державного виконавця Першого відділу ДВС м.Чернівці від 19.10.2017 року та 13.08.2018 року під час примусового виконання рішення суду про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 339822, 67 доларів США, належний подружжю [PERSON] автомобіль було арештовано та оголошено в розшук. 19.10.2018 року постановою про опис та арешт майна боржника державним виконавцем було описано зазначений транспортний засіб. 26.11.2018 року державний виконавець передав автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] державному підприємству «Сетам» для примусової реалізації на електронних торгах. У подальшому, 29.01.2019 року спірний автомобіль був реалізований за ціною 121410 гривень на електронних торгах, переможцем яких визнано відповідача [PERSON] . Із вказаним правочином вона не погоджується та вважає, що державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Однак, державний виконавець зазначене питання не з`ясував, а лише пересвідчився в тому, що автомобіль зареєстрований на ім`я боржника [PERSON] , не перевіривши його сімейного стану та чи придбано автомобіль у період шлюбу, чи мають інші особи право на майно. Вважає, що у даному випадку автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] належав на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а отже реалізації на електронних торгах підлягала лише частка боржника, а не весь автомобіль. Тому, на думку позивача, електронні торги з реалізації спірного автомобіля, які оформлені протоколом №385269 від 29.01.2019 року є недійсними. Просила визнати недійсними електронні торги з реалізації автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] , оформлені протоколом № [NUMBER] проведення електронних торгів від 29.01.2019 року. Витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] . Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, у якому останній позов не визнав. Зазначив, що автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] було придбано виключно за кошти [PERSON] , в період коли він проживав один, а його дружина виїхала за кордон. Автомобіль він набув добросовісно, а тому на підставі ч.2 ст.388 ЦК України у нього не може бути витребуване майно, яке було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Окрім того, ним було витрачено кошти на ремонт автомобіля у розмірі 15000 гривень. Право власності на автомобіль зареєструвати він не зміг, оскільки на нього було накладено арешт. Просив відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було подано до суду відзив, в якому останній позов не визнав. Просив провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів закрити з тих підстав, що дана вимога вже була предметом судового розгляду. В частині позовних вимог до [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі ч.2 ст.388 ЦК України. Також до суду було подано відзив представником відповідача ДП «Сетам». У відзиві відповідач позов не визнав та зазначив, що електронні торги було проведено відповідно до вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністрества юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року. Просив відмовити в задоволенні позову. Третьою особою [PERSON] було подано пояснення щодо позову. У наданих поясненнях [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] у травні 2019 року вже зверталась до суду з аналогічним позовом, за результатами якого 28.11.2019 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було прийнято рішення. У подальшому, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13.02.2020 року було прийнято відмову від позову до [PERSON] та провадження по справі закрито, рішення суду першої інстанції визнано не чинним. Тому вважає, що провадження по справі в частині позовної вимоги про визнання електронних торгів недійсними підлягає закриттю. Також зазначив, що будь-яких порушень порядку проведення електронних торгів допущено не було. [PERSON] набув право власності на майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, без будь-яких порушень порядку його відчуження, а тому підстави для його витребування відсутні. Позивачем було подано відповідь на відзив. Сторони по справі та третя особа у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просили розглянути справу у їх відсутності з урахуванням, викладених ними позицій. Враховуючи те, що у судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 31 грудня 1983 року по 10 травня 2011 року перебувала у шлюбі зі [PERSON] (а.с.9-10). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.05.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Проте, в подальшому ухвалою суду від 06.11.2019 року заочне рішення від 10.05.2011 року було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.25-26). Згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.11.2019 року провадження у справі про розірвання шлюбу було закрито у зв`язку із відмовою позивача [PERSON] від позову, тобто на момент розгляду вказаної справи судом, шлюб сторін дійсний (а.с.24). Транспортний засіб марки «Merсedes-Benz», модель 312D, 1996 року випуску, д.н. [NUMBER] було придбано 07 червня 2007 року, тобто під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] .. Положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається із змісту поданої до суду заяви, [PERSON] звернулася до суду з позовом оскільки вважає, що її права були порушені внаслідок реалізації автомобіля марки «Mercedes-Benz» модель «312 D», 1996 року випуску, р.н. [NUMBER] , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , на електронних торгах. Із досліджених письмових доказів судом установлено, що постановами державного виконавця від 19.10.2017 року та 13.08.2018 року під час примусового виконання рішення суду про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 339\~822,67 доларів США, що складає 8\~730\~044,39 грн., судового збору в сумі 8960 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 20\~250 грн., транспортний засіб марки «Merсedes-Benz», модель 312 [NUMBER] був арештований та оголошений в розшук (а.с.12-17). Постановами державного виконавця від 19.10.2018 року було описано зазначений вище транспортний засіб та накладено на нього арешт та 24.10.2018 року винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження (а.с.18). Сторонами зведеного виконавчого провадження транспортний засіб оцінено у 180\~000 гривень (а.с.19). 26 листопада 2018 року автомобіль марки «Merсedes-Benz», модель 312D було передано на примусову реалізацію ДП «СЕТАМ» (а.с.21). Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №385269 від 21.01.2019 року, транспортний засіб було реалізовано на електронних торгах за ціною 121\~410 гривень. Переможцем торгів визнано [PERSON] (а.с.21-22). Встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1,2\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А згідно\~ст. 73 СК\~України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.\~Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, тільки тоді, якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, те, що майно, придбане подружжям в період шлюбу належить йому на праві спільної сумісної власності законом презюмується. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] за час перебування у шлюбі на придбали автомобіль марки «Merсedes-Benz», модель 312D право власності на який було зареєстровано за [PERSON] .. Таким чином, законом презюмується, що даний автомобіль належить позивачці та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, та виходячи зі змісту ч.1\~ст. 70 СК України\~їх частки є рівними. Відповідно до вимог ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Отже, державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на майно боржника повинен з`ясовувати питання чи не володіє він даним майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Як було встановлено судом, на момент продажу спірного автомобіля марки «Merсedes-Benz», модель 312D, 1996 року випуску, д.н. [NUMBER] на електронних торгах 21.01.2019 року його титульним власником був [PERSON] та релізовано автомобіль було весь без визначення частки боржника. Таким чином держаним виконавцем в повній мірі з`ясовано не було чи не придбаний автомобіль в період шлюбу, та чи мають інші особи права на дане майно так як державний виконавець тільки пересвідчився в тому, що автомобіль зареєстрований на ім`я боржника. З приводу доводів, що на час вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.05.2011 року було чинним, суд зауважує, що за своєю природою заочний розгляд справи допускає ту обставину, що відповідачу може з тих чи інших причин бути не відомо про розгляд справи, що і було встановлено судом при розгляді заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення. Враховуючи наведене державний виконавець мав би з`ясувати чи має [PERSON] права на автомобіля марки «Merсedes-Benz», модель 312D, 1996 року випуску, д.н. [NUMBER] . Правова природа продажу майна з електронних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статті\~203,\~215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5. У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6\~статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства (частина 1\~статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Виходячи зі змісту частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Враховуючи, що частка боржника [PERSON] у спірному майні (автомобілі) не була виділена, тобто не набула статусу самостійної одиниці майна у передбаченому законом порядку, та як наслідок не могла бути реалізована з електронних торгів, а реалізація всього автомобіля, в якому знаходиться і частка позивачки не відповідає вимогам закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання недійсними електронних торгів з реалізації спірного автомобіля. Щодо позовної вимоги про витребування від [PERSON] автомобіля марки «Merсedes Benz», модель 312D, 1996 року випуску, д.н. [NUMBER] суд зазначає таке: Відповідно до\~статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Чинний\~ЦК України\~розрізняє два види незаконного володіння чужою річчю, що породжує різні цивільно-правові наслідки. Умови задоволення віндикаційного позову залежать від характеру незаконного володіння, в якому перебуває річ. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. У випадку, якщо набувач речі знав чи, принаймні, повинен був знати, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Вирішуючи питання чи є володінням набувача добросовісним судам належить виходити з презумпції його добросовісності. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Виникнення права власника на витребування майна від добросовісного набувача врегульовано частиною першою\~статті 388 ЦК України, якою передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача, а саме: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом частини другої статті 388 Кодексу майно не може витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як було встановлено судом під час розгляду справи на електронних торгах було реалізовано весь автомобіль разом із часткою позивачки, а отже її частка майна вибула з її володіння не з її волі, що дає підстави в силу вимог п.3 ч.1 ст.388 ЦК України витребувати у [PERSON] спірний автомобіль. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Позивачем було сплачено 2054 грн. 90 коп. за подання позову та 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 2475 грн. 30 коп.. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю з відповідачів підлягає стягненню 2475 грн. 30 коп. у рівних часках з кожного по 618 грн.83 коп.. Разом з тим позивачка просила стягнути судові витрати лише з двох відповідачів, а саме державного підприємства «СЕТАМ», Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що хоча позивачкою було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, однак до розгляду справи доказів, що вона фактично понесла такі витрати.

Outcome: approved