Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем спільно проживали без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . У квітні 2017 року відповідач був призваний на строкову військову службу до лав Збройних Сил України і коли восени 2018 року демобілізувався проживати до позивача з сином не повернувся, а пішов проживати до своїх батьків. Зазначає, що син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. Відповідач здоровий, не офіційно працює на будівництві і його середньомісячний дохід складає 15000 грн., інших дітей на утриманні немає, а тому ураховуючи наведене та посилаючись на норми права, які містяться у ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій\~сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 30 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено 20 вересня 2021 року о 11 год. 00 хв. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю з підстав наведених в позовній заяві та просила задовольнити. Пояснила, що син проживає разом з нею та її батьками, дитина є здоровою, навчається у школі в першому класі. Щомісячно орієнтовно вона витрачає на утримання сина 5000 грн. Зазначила, що відповідач не бере участі в утриманні дитини жодним чином, при випадкових зустрічах з дитиною не спілкуться. Вказала, що відповідач разом з її братом неофіційно працює на будівництві і середній заробіток становить 15000 грн., однак доказів на підтвердження цього вона надати не може. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив та просив відмовити в його задоволенні повністю. Пояснив, що на даний час не працює і не може сплачувати аліменти на дитину, погоджується, що участь в утримані дитини повинні брати обоє батьків і не заперечує той факт, що дитина проживає разом з позивачем та її батьками. Зазначив, що в утриманні сина участі не бере, оскільки одного разу мати позивача повідомила його, що позивач заборонила йому бачитись з сином. На його думку, для утримання дитини достатньо 3000 грн. в місяць. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд доходить такого висновку. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 червня 2015 року виконавчим комітетом Березолуківської сільської ради Рожищенського району Волинської області судом установлено, що [PERSON] народився [INFO] . Батьками дитини зазначені [PERSON] , як мати та [PERSON] , як батько. Судом встановлено, що дитина [PERSON] зареєстрований та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 червня 2021 року № 189, виданої старостою с. Березолуки [PERSON] . Як слідує зі змісту позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітньої дитини, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, обрання способу стягнення аліментів є виключним правом позивача та не залежить від волі відповідача у такій категорії справ. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідач під час розгляду справи зазначив, що він офіційно не працевлаштований, має нестабільний дохід від тимчасових заробітків орієнтовно 5000 грн., а на даний час взагалі не працює. Поряд з цим вказав, що в порядку Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного йому не встановлювався. На переконання суду, відсутність у відповідача постійного джерела доходу та офіційного працевлаштування загалом не свідчить про відсутність у відповідача будь-якого заробітку, а вказують на альтернативні його види (зокрема, без офіційного працевлаштування, на підставі усних цивільно-правових угод). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших осіб на утриманні немає, Малолітній [PERSON] , [INFO] , здоровий, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Частиною 2 ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить - з 1 січня- 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн.. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Разом з тим, встановлюючи мінімальний розмір аліментів держава визначає лише орієнтир щодо гарантованих мінімальних меж, з огляду на вік відповідача, відсутності обмежень за станом здоров`я для працевлаштування, неприпустимим є перекладання обов`язку утримувати дитину лише на позивача. Відсутність сталого доходу не може слугувати підставою для обмеження права дитини на гідне життя, як і не може бути обмежено невиправданими запереченнями батьків щодо здатності отримувати доходи. Відповідач є молодою, працездатною особою, тому відсутність постійного місця роботи не може бути підставою для відмови у позові, оскільки фактично це призвело б до відступлення від принципу рівного обов`язку батьків утримувати свою дитину.

Outcome: partial