Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу таким, що відбувся та визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що 21.07.2014 року [PERSON] придбала, шляхом купівлі-продажу у [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, 1998 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], тип легковий седан, зареєстрований Миргородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області 11 березня 2006 року, що належить [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Крім того позивач зазначив, що у зв'язку з браком часу та коштів, договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21099 не було оформлено та зареєстровано належним чином. Однією з поважних причин не оформлення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, стало те, що згідно п.2.1 ПДР України даний документ не входить до переліку документів які повинні бути у водія транспортного засобу. Враховуючи викладене, позивач просила визнати договір купівлі-продажу автомобілю таким, що відбувся та визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, 1998 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], тип легковий седан, зареєстрований Миргородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області 11 березня 2006 року. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явився, але надав заяву в якій просив позов задовольнити в повному обсязі та здійснити судовий розгляд справи за його відсутності проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач та третя особа не з'явилися по невідомим суду причинам, хоча належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення повістки. За таких обставин проводиться заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, 1998 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], тип легковий седан, зареєстрований Миргородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області 11 березня 2006 року, належить [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до довіреності від 10.05.2011р. [PERSON] уповноважила [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ 21099, 1998 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], тип легковий седан, зареєстрований Миргородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Полтавській області 11 березня 2006 року 21.07.2014р. [PERSON] придбала, шляхом договору купівлі-продажу у [PERSON] легковий автомобіль марки ВАЗ 21099, що підтверджується договором купівлі продажу. Відповідно до розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] 36500,00 грн., за продаж легкового автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER]. Крім того, при купівлі-продажу автомобіля сторонами було складено Акт приймання-передачі автомобіля від 21.07.2014 року, відповідно до якого, [PERSON] отримав від [PERSON] 36500,00 грн., та передав [PERSON] у власність легковий автомобіль седан-В ВАЗ 21099, державний номерний знак [NUMBER]. В підтвердження того, що Договір купівлі-продажу від 21.07.2014 року дійсно відбувся також є факт передачі [PERSON] [PERSON] ключів від замка запалення автомобіля та свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що між сторонами договору купівлі-продажу від 21.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] досягнуто всіх істотних умов договору відповідно до вимог ст. ст. 655, 656 Цивільного кодексу України, а саме: предмету купівлі-продажу, ціни предмету купівлі-продажу, умов передачі предмету купівлі-продажу. Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог статті 344 ЦК України право власності переходить до набувача майна з моменту його передачі. Водночас, ч.4 ст. 334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Проте, як вбачається з приписів ч. 2 ст. 210 ЦК України, державна реєстрація правочину має проводитися у порядку, встановлену Законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі неодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved