Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації і просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з дати подачі даного позову до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ними шлюбу укладено не було, проте, вони проживали разом та вели спільне господарство в місті Неаполь, Республіка Італія . У них [INFO] народився син [PERSON]. Вже більше трьох років вони з відповідачем не проживають разом. Малолітній син залишився проживати разом із нею. Відповідач жодним чином не цікавиться долею дитини, не піклується про його здоров`я та розвиток, участі у вихованні не приймає, не проявляє до сина батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги. Більше трьох років він не навідувався до сина. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений завчасно і належним чином, що підтверджується оголошенням на сайті Гусятинського районного суду Тернопільської області. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надходило. Представник служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, однак, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що позивач надала згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданого 29 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану комуни міста Неаполь район Секондільяно Республіки Італія. Як видно із копії заяви [PERSON] від 20 листопада 2015 року, посвідченої віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі за № 570/4/4-3992, він не заперечує проти внесення даних про його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у дозвіл на проживання в Італії його матері [PERSON] , [INFO] , а також подальших закордонних подорожей його дитини у супроводі матері. Згідно копії довідки Генерального консульства України в Неаполі №536-399 від 13.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Як вбачається з довідки № 738, виданої 16 вересня 2019 року Городницькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, [PERSON] має на своєму утриманні сина [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з вимогами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку належним чином не виконує свого обов`язку щодо утримання їхньої спільної дитини [PERSON]. Враховуючи вищезазначене, та те, що відповідач є працездатним, його стан здоров`я задовільний, інших утриманців, крім дитини немає, приймаючи до уваги інтереси дитини та забезпечення її гармонійного розвитку, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, суд приходить до переконання, що потрібно стягувати з відповідача, в користь позивачки, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 813,00 гривень щомісячно, починаючи з 13 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, вік, стан здоров`я дитини та потреби дитини, для забезпечення її гармонійного розвитку, відсутність у відповідача інших утриманців. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем не представлено суду та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти. Згідно висновку органу опіки та піклування від 28 листопада 2019 року, орган опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 того ж Закону, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом . Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму ВСУ ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно п. 7 постанови Пленуму ВСУ факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Водночас суди повинні враховувати, що у випадках, коли батьки не беруть участі у вихованні своєї дитини з поважних причин (через хворобу, перебування в тривалому відрядженні тощо), її усиновлення без їхньої згоди є неприпустимим. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Всупереч вимогам закону [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина, що відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин, суд вважає доведеною винну поведінку відповідача щодо його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, а тому необхідно [PERSON] позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, ст.ст. 141, 180, 181, 183, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved