Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , дочірнє підприємство державної акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів», Дочірнє підприємство «Житлосервіс» Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів», про виселення з кімнати квартири та, заборону користуватися підсобними приміщеннями. В позовній заяві посилається на те, що вона є власницею 480/1000 частки квартири за номером [ADDRESS] . Частка у зазначеній квартирі належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №168 від 23 червня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 26 червня 1998 року у книзі 286 пр. стр. 196 р 748. Іншою співвласницею квартири є громадянка [PERSON] , якій належить 383/1000 частки квартири. Частка 137/1000 залишається неприватизованою та належить до державного житлового фонду. Як зазначено в технічному паспорті квартири [ADDRESS] , квартира загальною площею 105,3 м2 складається з 5 житлових кімнат загальною площею 60,5 кв.м. та з підсобних приміщень площею 44,8 кв.м. [PERSON] належить 2 житлові кімнати, загальною площею 26,1 кв.м., кожна з яких, в окремій площі складає 8,8 кв.м. та 17.3 кв.м. та підсобні приміщення загальною площею 15,4 кв.м. [PERSON] володіє житловими кімнатами 6,8 кв.м. та 16.6 кв.м. Позивач посилається на те, що приблизно у 2003 році [PERSON] з сином [PERSON] зайняли кімнату площею 11.0 м2 розташовану у вищевказаній квартирі [ADDRESS] . На момент вселення [PERSON] продемонстрував ордер на житлову кімнату площею 11 м2, що належить до державного житлового фонду. З жовтня 2014 року громадянин [PERSON] , почав фактично захоплювати належний [PERSON] туалет, а також коридор спільного користування, перетворивши його на власну кухню, встановивши у коридорі газовий балон, кухонну плиту та витяжку , а також заставивши коридор власними, у тому числі, пожежонебезпечними речами. Таким чином [PERSON] своїми діями не тільки позбавив позивачку можливості користуватися спільним коридором, та навіть ускладнив прохід до її житла. Тобто своїми діями відповідачі створють [PERSON] значні перешкоди в користуванні її власністю. Просила усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своїм майном - 480/1000 частки квартири за номером [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з кімнати площею 11,0 м2 квартири [ADDRESS] , як таких, що безпідставно вселилися, без надання іншого жилого приміщення, а також заборонити [PERSON] та [PERSON] користуватися підсобними приміщеннями, загальною площею 5,4 м2, що складають коридор - 4.3 м2, туалет - 1.1 м2 належні [PERSON] на праві приватної власності 480/1000 частки квартири за номером [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Наполягав на тому, що відповідачі вселилися до приміщення квартири самовільно на підставі підробленого ордеру. Тому право на користування кімнатою, площею 11 кв. м., у останніх не має. Підтвердив, що будинок відноситься до відомчого житла. Представника відповідача [PERSON] . у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що позивач звернувся з позовом, та не є належним позивачем, тому як доводи щодо дій відповідачів не мають обгрунтування порушення її прав самовільним вселенням до вказаної кімнати 11 кв. м. Належним позивачем повинна бути третя особа ДП «Житлосервіс», яка є балансоутримувачем будинку. Ордер на вселення не оспорений, є дійсним, та сам факт самовільного вселення також не встановлений будь-яким рішенням. Право власності позивача на туалет не підтверджене. Вимоги, щодо виселення та заборони користування приміщенням квартири не є належним способом захисту прав позивача. Представник третьої особи ДП «Житлосервіс» - Касьяненко Ю.Я. в судове засідання з`явився, надав суду пояснення до позовної заяви, просив суд позовну заяву задовольнити. Пояснили, що будинок знаходиться на балансі підприємства. Наполягали, на тому, що відповідачам ордер на відомче житло не видавався, а самі відповідачі на підприємстві ніколи не працювали. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). У відповідності до вимог ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 386 ЦК України\~закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1\~ст.321 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~391 ЦК України. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Тобто, визначальним для прийняття рішення у спірних правовідносинах є факт належності майна позивачу на праві власності. Судом встановлено, що\~згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] на час вселення відповідачів складалась з двох квартир (квартира у будинку, та квартира з тим же номером у флігелі). А саме у будинку квартира загальною площею 105,3 кв.м. та квартира площею 50,9 кв.м. житлової 19,9 кв.м., у дворі будинку - у флігелі. Позивач [PERSON] стала співвласником окремого (приміщення) квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу № 168, від 23.06.1998 року, реєстраційний номер нерухомості 818122351101, спільна часткова, розмір частки: 460/1000. Іншою співвласницею квартири позивачки є [PERSON] , якій належить 383/1000 частки квартири - на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2007 року, справа № 2-6708/07. Частка вказаної квартири розміром 157/1000 неприватизована. Судом встановлено, що ДП «Житлосервіс» Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України» «Одеського комбінату хлібопродуктів» будучи управителем даного будинку надав відповідачам ордер на вселення у кімнату [ADDRESS] будинку [ADDRESS] , прощею 50,9 кв.м. На підставі ордеру відповідачі [PERSON] і [PERSON] у 2003 році вселилися в окрему квартиру [ADDRESS] у [ADDRESS] , де [PERSON] зареєстрував своє місце проживання. Матеріалами справи підтверджено , що [PERSON] у вказаному будинку не зареєстрований. 29 травня 2006 року відповідачі приватизували дану квартиру, після чого стали співвласниками квартири (приміщення) у рівних частках, а саме - по 1/2 часки квартири у будинку [ADDRESS] , дана квартира мала площу у розмірі 50,9 кв.м., та відповідно до технічного плану станом на 2006 рік, мала кімнату у розмірі 19,9 кв.м., кухню, вбиральню та коридор. Реєстраційний номер нерухомості 391598451101, на цей час загальна площа квартири становить 79,8 кв.м. Стаття 358 ЦК України\~визначає, що\~\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Крім того, в ст.ст.150,\~156 ЖК України\~зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні її майном та просила усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом виселення відповідачів з кімнати площею 11,0 м2 квартири [ADDRESS] , як таких, що безпідставно вселилися, без надання іншого жилого приміщення. Однак, але з боку позивачка будь-яких доказів з цього приводу не надано, право вимоги на виселення не є обгрунтоване. З цього приводу суд вказує, що право оспорювати вселення у приміщення 11 кв. м. не належить [PERSON] , тому вона не є належним позивачем по справі. Згідно з ч.3\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За вимогами\~ст.109 ЖК Української РСР\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 155 ЖК України\~жилі будинки (квартири), що є у приватні власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків,установлених законодавством. Позивач [PERSON] надала докази, щодо порушення її\~права користування\~майном,\~ приміщенням 480/1000 частки квартири за номером [ADDRESS] , а саме коридором загального користування. Однак позивачем не надано жодного доказу, що коридор та туалет належить їй на праві власності та входять в її 460/1000 частки. Також позивачем не обгрунтоване право вимоги заборонити користуватися туалетом та коридором як приміщенням загального користування. Суд звертає увагу, що позивач не зверталась з вимогою щодо усунення перешкод в її користуванні шляхом звільнення цих приміщень від речей чи приведення у попередній стан. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є лише власником 460/1000 частки зазначеної квартири, не є власником будинку [ADDRESS] , також їй не належить кімната площею 11,0 м2 квартири [ADDRESS] , прав на користування кімнатою 11 кв. м. у позивача також не має. Тому права позивачки [PERSON] жодним чином не порушенні. Правомірність виселення відповідачів в приміщення кімнати 11 кв. м. та дійсність ордерів на які посилаються останні, не є предметом спору по справі. Позивач [PERSON] просить виселити [PERSON] і [PERSON] з кімнати 11,0 кв.м., але жодних доказів, які б підтверджували права на зазначену кімнату позивач суду не надала. На даний час кімната не приватизована, власником зазначеного будинку є ДП «Житлосервіс» Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України». Матеріалами справи не встановлено порушення прав позивачки на частину квартири 11 кв. м. не технічно, ні юридично, таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені\~\~ [PERSON] вимоги про виселення з цього приміщення не ґрунтуються на законі,\~а тому не можуть бути задоволені. Що стосується вимог [PERSON] про заборону [PERSON] та [PERSON] користуватися підсобними приміщеннями, загальною площею 5,4 м2, що складають коридор - 4.3 м2, туалет - 1.1 м2 належні [PERSON] на праві приватної власності 480/1000 частки квартири за номером [ADDRESS] . Суд приходить до висновку, що дана вимоги також не обгрунтована та не доведена підстав для заборони користуванні підсобними приміщеннями у суду також не має. З урахуванням того, що заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed