Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим,що вона є власником квартири № 11, розташованій в будинку № 78 по вул. Республіканській в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON].На теперішній час у спірній квартирі, окрім неї, значаться зареєстрованими її дочка [PERSON] та онук [PERSON], який квартирою не користується протягом двох років, оскільки в червні 2015 року він забрав свої речі та виїхав з квартири. Наявність реєстрації відповідача в спірній квартирі порушує її права як власника цієї квартири, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги і за відповідача, який в житловому приміщенні не проживає. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі більш ніж два роки, не сплачує комунальні послуги, та не несе ніяких витрат з утримання житла, він, відповідно до вимог ст. 405 ч.2 ЦК України може бути визнаним таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, у звязку з чим вона вирішила звернутися до суду та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення в квартирі № 11, розташованій в будинку № 78 по вулиці Республіканській м. Запоріжжя. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та також просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи відповідач [PERSON]повідомлявся своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в звязку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачта її представник не заперечували. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її сином, який після демобілізації повернувся додому, але через деякий час повідомив, що не буде проживати разом з ними, оскільки буде шукати роботу в іншому місті. Після цього, забравши всі свої особисті речі, її син в червні 2015 року виїхав з квартири і до теперішнього часу в ній не проживає, не несе ніяких витрат щодо оплати комунальних послуг. За весь цей час її син жодного разу до них не приїжджав, лише інколи він телефонує. В телефонному режимі вона повідомила сина про наміри бабусі звернутися до суду з питання його зняття з реєстрації, проти чого він не заперечував. У неї з сином нормальні стосунки, але у нього своє особисте життя, в яке вони не втручаються. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], пояснення 3-ої особи [PERSON], допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВЕС №809933 від 17 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округуБургазли І.І., зареєстрованого в реєстрі за №5931 та витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно, виданого ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, позивач [PERSON] є власником квартири №11, що розташована в будинку №78 по вул. Республіканській м. Запоріжжя (а.с.7, 34) та значиться зареєстрованою за вказаною адресою(а.с.4-зворот). З інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Запорізькій області вбачається, що відповідач [PERSON] з 2006 року до теперішнього часу значиться зареєстрованим за адресою: [INFO](а.с.15). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що підтримує з позивачем [PERSON] дружні стосунки і часто буває у неї вдома, ходить у гості. Їй відомо, що [PERSON] раніше проживала в квартирі із дочкою та онуком, якого вона бачила лише один раз. В подальшому вона його в квартирі не бачила та зі слів позивача їй стало відомо, що онук виїхав за межі України і з ними не проживає тривалий період часу. Особистих речей відповідача [PERSON] вона в квартирі не бачила. Згідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, відповідно до якої, до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з ним не укладався і він, в розумінні ст. 64, 156 ч.4 ЖК України, є лише членом сім'ї власника спірної квартири [PERSON] як її онук,який раніше постійно проживав з нею і вів спільне господарство, та саме з цих підстав він був зареєстрований в спірній квартирі. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову і усунення перешкод у здійсненні позивачем [PERSON] права власності на квартиру, шляхом визнання відповідача [PERSON]таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами факт того, що відповідач не проживає без поважних причин у спірній квартирі з червня 2015 року, не бере участі у витратах, повязаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідач не ставиться до цього житла, як до свого постійного місця проживання та втратив до нього будь-який інтерес. При цьому суд також враховує, що відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не скористався своїми правами сторони в процесі і не надав суду жодного з доказів в обґрунтування своїх заперечень, якщо такі малися, і таких, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо усунення перешкод у здійсненні [PERSON] її права власності, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі.

Outcome: approved