Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 52 у будинку № 71 по вулиці Єдності в м.Марганець Дніпропетровської області. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.10.2004 року. В квартирі зареєстрований її колишній чоловік, відповідач по справі, [PERSON], шлюб з яким розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області 14 травня 2013 року. Відповідач в квартирі не проживає з 23 лютого 2013 року, забрав всі свої речі та став проживати за другою адресою. Відповідач участі в утриманні квартири не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю квартирою, зокрема, вона не може скористатися своїм право на отримання субсидії. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору дарування квартири від 20 жовтня 2004 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Радянській) в м.Марганець Дніпропетровської області (а.с.7). В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 25 вересня 2018 року (а.с.14). 24 серпня 2018 року головою правління ОСББ «Єдність-3»[PERSON] в присутності мешканців будинку № 71 по вулиці Єдності [PERSON] (кв.№44), [PERSON] (кв.№43) та [PERSON] (кв.№41) складено акт про те, що [PERSON], [INFO], не проживає в [INFO] з 23 лютого 2013 року (а.с.9). Також, факт не проживання відповідача [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою про склад сімї від 24 серпня 2018 року (а.с.10). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.\~ Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], відповідач, хоча і зареєстрований у квартирі, однак не проживає в ній з 23 лютого 2013 року. Факт реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved