Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь збитків, внаслідок інфляції за період з 01.03.2016 по 31.08.2016 року у сумі 1720,84 грн. та трьох відсотків річних за період з 21.09.2013 року по 21.09.2016 року у сумі 3871,90 грн., а всього 5592,74 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2012 року відповідача засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та стягнуто з останнього на її користь 45000 грн. моральної шкоди. Однак, за вищевказаний період суттєво збільшилась вартість життя, а тому не сплачена відповідачем в повній мірі моральна шкода в сумі 43021,14 грн. підлягає індексації. У ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь збитки внаслідок інфляції за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року в сумі 1682,74 грн. та три відсотка річних за 3 роки, а саме з 21.09.2013 року по 21.09.2016 року у сумі 3820,32 грн., а всього 5503, 06 грн. У судове засідання позивач не з'явилась; у заяві про уточнення позовних вимог, просила суд справу розглянути без її участі та без участі представника, позов підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 48-49). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 30, 39, 44, 63). Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст.158 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст.10 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За змістом ст. ст. 10, 11, 60, 212 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 лютого 2012 року відповідача [PERSON] засуджено до 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, зі звільненням на підставі статей 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням терміном на 3 роки, за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме за порушення відповідачем, як особою, яка керує транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило позивачці середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 7-9). Цим же вироком з відповідача на користь позивача стягнуто 45000 гривень моральної шкоди. 27.02.2012 року Корольовським районним судом м. Житомира видано виконавчий лист №1-111/12 (а. с. 12) на виконання вище зазначеного вироку суду. З довідки №18663, виданої 23.12.2016 року Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управлінням юстиції у Житомирській області, вбачається, що на момент перебування виконавчого листа №1-111/12 на виконанні державним виконавцем стягнуто всього 2921,32 грн. в період з 07.08.2012 року по 09.09.2016 року (а.с.51). У свою чергу, у зв'язку із невиконанням вищевказаного вироку суду відповідачем позивачу за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року були заподіяні збитки, які виникли внаслідок інфляції в розмірі 1682,74 грн. Даний факт підтверджується листом Головного управління статистики у Житомирській області №05-11/255 від 01.09.2016 року, в якому наведені індекси споживчих цін (індекси інфляції) по Україні з січня 2007 року по серпень 2016 року (а.с. 15), а також розрахунком даних збитків, наведений позивачем у позовній заяві (а.с. 49-50). Заочним рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19.02.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто збитки, заподіяні інфляцією, у зв'язку з невиконанням рішення суду за період з 01.01.2013 року по 30.09.2014 року у сумі 6754,32 грн. (а.с. 52). Заочним рішенням цього ж суду від 10.06.2016 року з відповідача стягнуто збитки, заподіяні інфляцією, у зв'язку з невиконанням рішення суду на користь позивача за період з 01.10.2014 року по 31.01.2016 року у сумі 22156,16 грн. (а.с. 53 -54). Встановленим фактам відповідають цивільні правовідносини. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування збитків внаслідок інфляції, позивач посилалась на ч. 1 ст. 1208 ЦК України, якою передбачено, що за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог, в даному випадку до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 625 ЦК України, оскільки відшкодування шкоди, спричиненої злочином, є грошовим зобов'язанням, невиконання якого тягне певні правові наслідки. Зокрема, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценті не встановлений договором або законом. Тобто, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за ст. 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Саме до таких правових висновків щодо застосування ст. 625 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 01.10.2014 року №6-113цс14. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума втрат від інфляції за період з 01.03.2016 року по 31.08.20016 року становить 1682,74 грн., 3% річних від простроченої суми становить 3820,32 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а тому задовольняє його в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved