Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області посилаючись на ті обставини, що її матері [PERSON] належала земельна ділянка, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 2,24 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133. [INFO] [PERSON] померла, а спадщину, яка відкрилась після неї прийняв на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України її чоловік [PERSON] , який є батьком позивача. Однак, [PERSON] не оформив прийняття спадщини у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документа вказаного вище державного акту. Крім того, [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою-випискою Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області № 806 від 21.10.2019 року. Проте дане право не було зареєстроване. [INFO] [PERSON] помер, а спадщину, яка відкрилась після нього прийняла позивач подавши в передбачений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 15/2013 та 16.05.2013 року позивачем отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, не оформлення прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON] , а також через розбіжність в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] в свідоцтві про смерть останньої та в правовстановлюючих документах на земельну ділянку, позивач [PERSON] не може отримати свідоцтва відповідне майно, яке увійшло до складу спадщини. У зв`язку з чим на теперішній час позивач [PERSON] для захисту свого права на спадщину змушена подати відповідний позов, в якому просить встановити факт, що в свідоцтві про смерть [NUMBER] від 04.10.2004 року, у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 209659080 від 20.05.2020 року, в яких прізвище її матері зазначено « [PERSON] », та у Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-5114018742020 і в довідці Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області № 890 від 17.12.2019 року, в яких прізвище її матері зазначено « [PERSON] », є однією і тією ж самою особою; визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] , яке було прийняте [PERSON] у спадщину, але не оформлене, а саме на земельну ділянку, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 2,2431 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; а також визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 23.12.2020 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху з визначенням строку для усунення недоліків заяви. 27.01.2021 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області, Кодимського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) і Кодимської міської ради Одеської області. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Покиньборода М.П. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначив про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача\~ Кодимської\~міської ради\~Одеської області\~в підготовче\~засідання не\~з`явився,\~відповідач надав\~до суду\~клопотання від\~16.02.2021\~року №\~02-17/350\~(а.с.102)\~про розгляд\~справи за\~відсутності його\~представника,\~в якому\~також зазначив,\~що позовні\~вимоги позивача\~визнає в\~повному обсязі.\~Згідно ч.3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 12.02.1959 року між [PERSON] у віці 23 років та [PERSON] у віці 25 років було зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією акту про шлюб № 9 (а.с.117), наданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) за № 381/75-19 від 10.03.2021 року. При цьому, в даному акті відомості до бланку акту на українській мові внесенні на російській мові із вказанням прізвищ подружжя на російській мові як « [PERSON] » та « [PERSON] ». [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Лабушненською сільською Радою депутатів трудящих Кодимського району Одеської області 15.09.1961 року, актовий запис № 64 (а.с.38, 68). При цьому, відомості до даного свідоцтва внесенні на російській мові із вказанням прізвищ батьків саме як « [PERSON] » та « [PERSON] ». 05.05.1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 14.02.2014 року за № 00013467568 (а.с.23, 39). За життя [PERSON] належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою-випискою з погосподарської книги виданої виконавчим комітетом Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області від 21.10.2019 року № 806 (а.с.12), запис в погосподарській книзі № 3 за 2011-2015 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 0208. При цьому, згідно копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] складеного техніком з інвентаризації нерухомого майна Атестаційної архітектурно-будівельної комісії Гіль Н.М. 26.09.2018 року (а.с.16-18) вказаний житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а» і ганок літ. «І» були побудовані в 1930 році, сарай літ. «Г» і погреб літ. «Д» були побудовані в 1950 році, а літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б» і сарай літ. «В» побудовані в 1960 році. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто довідки органів місцевого самоврядування записи, зокрема видані на підставі записів зроблених у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи, що зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами були побудовані в період 1930-1960 років та з урахуванням довідки-виписки з погосподарської книги виданої виконавчим комітетом Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області від 21.10.2019 року № 806 (а.с.12) суд вважає, що спадкодавець [PERSON] мав право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. 02.04.2004 року Кодимською районною\~державною адміністрацією\~Одеської області на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження голови Кодимської районної державної адміністрації від 24.02.2004 року № 232, було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133 (а.с.96), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299, згідно якого останній належало право приватної власності земельна ділянка, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 2,24 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [INFO] [PERSON] померла, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області 04.10.2004 року, актовий запис № 19 (а.с.15, 90), а також копією самого актового запису про смерть № 19 (а.с.58), наданого суду Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) за № 155/75-19 від 03.02.2021 року.. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Водночас із цим ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , зокрема право власності на земельну частку згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133 від 02.04.2004 року, успадкував її чоловік [PERSON] , який проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області від 12.12.2019 року № 890 (а.с.14). Крім того, спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , також прийняла за законом позивач [PERSON] , у додатковий строк визначений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 09.04.2019 року у справі № 503/2566/18, яке набрало законної сили 10.05.2019 року (а.с.98), строк звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого 03.12.2019 року була заведена спадкова справа № 416/2019 (а.с.88-101). Однак, за свого життя [PERSON] документально не оформив прийняття спадщини після своєї дружини спадкодавця [PERSON] , внаслідок чого правовстановлюючого документа на спадщину не отримав, про що свідчить спадкова справа № 416/2019 заведена Кодимською районною державною нотаріальною конторою 03.12.2019 року (а.с.88-101). [INFO] [PERSON] помер, що в свою чергу підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 12.09.2012 року, актовий запис № 162 (а.с.7). Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , прийняла за законом позивач [PERSON] , подавши у встановлений законом строк, а саме 06.02.2013 року, до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини внаслідок чого була заведена спадкова справа № 15/2013, що підтверджується копією зазначеної спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області Налдіною М.М. 06.02.2013 року (а.с.60-87) та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.05.2013 року № 352 та № 355 (а.с.9-10). В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак,\~при відсутності\~правовстановлюючих документів\~на спадкове\~майно \~житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~через не\~здійснення документального\~оформлення і\~реєстрації права\~власності спадкодавцем\~ [PERSON] ,\~а також\~через відсутність\~правовстановлюючого документа\~на спадкове\~майно \~акту на\~право приватної\~власності на\~землю ІV-ОД\~№ 081485,\~внаслідок його\~втрати,\~та через\~розбіжність в\~написанні прізвища\~спадкодавця [PERSON] \~в правовстановлюючих\~документах на\~спадкове майно,\~позивач [PERSON] \~позбавлена можливості\~оформити своє\~право на\~прийняту спадщину\~шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідних свідоцтв про право на спадщину, що також підтверджується змістом листів-повідомлень Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 11.12.2019 року № 1683/01-16 (а.с.6) та від 03.12.2019 року № 1636/01-16 (а.с.27). При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). 13.03.2020 року за [PERSON] , на підставі згаданого вище державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133 від 02.04.2004 року, було здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122583400:01:001:0501, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області (масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] ), площею 2,2431 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 13.03.2020 року за № НВ-5114018742020 (а.с.19-21). При цьому, відомості про власника даної земельної ділянки були внесенні саме як про [PERSON] з посиланням на документ, що посвідчує її особу паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданого Кодимським РВ УМВС України в Одеській області 01.08.1996 року, податковий номер [NUMBER] . 20.05.2020 року за [PERSON] , на підставі згаданого вище державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133 від 02.04.2004 року, було зареєстроване право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122583400:01:001:0501, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, площею 2,2431 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 20.05.2020 року за № 209659080 (а.с.24). Згідно з пунктів 1 і 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами і про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Що стосується вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту, що в свідоцтві про смерть [NUMBER] від 04.10.2004 року, у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №209659080 від 20.05.2020 року, в яких прізвище матері позивача зазначено « [PERSON] », та у Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-5114018742020 і в довідці Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області № 890 від 17.12.2019 року, в яких прізвище матері позивача зазначено « [PERSON] », є однією і тією ж самою особою, то суд зазначає, що встановлення вказаного факту не породжує юридичних наслідків, оскільки, відповідно до вимог пункту 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, у разі, якщо прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження особи, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Водночас із згадана вимога фактично є вимогами про встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] , як між дочкою та матір`ю, що необхідно позивачу для прийняття спадщини, а також вимогою про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 000133 від 02.04.2004 року. У зв`язку з чим встановлення вказаних фактів пов`язане з вирішенням спору про право спадкоємця на спадщину. Згідно положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Також суд звертає увагу на ті обставини, що заявник [PERSON] та [PERSON] є, відповідно, дочкою та матір`ю, підтверджується тим, що в картці на паспорт серії [NUMBER] \~виданий 01.08.1996\~року (форми № 1) № 5134_28А_18_00001557 на [PERSON] , наданій суду Кодимським РС ГУДМС України в Одеській області 28.01.2021 року за № 5134-20/5134.1-21 від 02.02.2021 року в порядку, передбаченому ч.2 ст. 294 ЦПК України, зазначено, що чоловіком [PERSON] є [PERSON] (батько позивача), шлюб з яким зареєстрований Кодимським районним ЗАГС 12.02.1959 року, а також в паспорті\~громадянина України серії\~ [NUMBER] \~виданому 02.07.1996\~року (а.с.8)\~та картці\~на зазначений\~паспорт (форми\~№ 1)\~№ 5134_28А_18_00001661\~на [PERSON] , наданій\~суду Кодимським\~РС ГУДМС\~України в\~Одеській області\~17.03.2021\~року за\~№ 5134-56/5134.1-21\~від 05.03.2021\~року в\~порядку,\~передбаченому ч.2\~ст.\~294\~ЦПК України, зазначено, що дружиною [PERSON] є [PERSON] ,\~шлюб з\~якою зареєстрований\~Кодимським районним\~ЗАГС 12.02.1959\~року. Враховуючи зазначене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині встановлення фактів родинних відносин та належності правовстановлюючого документу обґрунтований, у зв`язку з чим в цій частині підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов в частині визнання права власності на спадкове майно є також обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині також підлягає задоволенню.

Outcome: approved