Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй [PERSON] в користуванні та розпорядженні належними їй на праві приватної власності 9/ 16 частками будинку [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 9/16 часток будинку [ADDRESS] , однак у ньому зареєстрований відповідач [PERSON] (онук позивача), який у ньому не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та його слід задоволити з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 8, 41 Конституції України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Довгалюк Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за №3-94, позивачеві [PERSON] на праві власності належить 9/16 часток житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] (а.с.4); право власності [PERSON] на належну їй частку домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване КП ВООБТІ 21.02.1986 року за реєстровим №923. Відповідно до довідки квартального комітету «Вінниченко» від 05.03.2019 року №294, позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою зареєстрований [PERSON] , однак з серпня 2017 року за місцем реєстрації не проживає (а.с. 8). Згідно із Актом квартального комітету «Вінниченко» від 05.03.2019 року, [PERSON] з серпня 2017 року за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с. 9). Отже, у спірному будинку відповідач [PERSON] не проживає з серпня 2017 року, тобто понад рік, своїх речей у ньому не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved