Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, уточнивши свої позовні вимоги, прохала захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими та службовими особами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року; відшкодувати з Державного бюджету України на її користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, протиправною, тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням посадовими особами та службовими особами при проведенні досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року відносно працівників Патрульної поліції у м.Харкові [PERSON] та [PERSON] з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396 КК України у сумі 30 000 грн. В обґрунтування скарги вказала, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] умисно приховано злочин за ч.2 ст.256 , ч.1 ст.396 КК України під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року відносно працівників поліції [PERSON] та [PERSON] . Вказала, що 31.05.2018 року нею було подано заяву про вчинення злочинів працівниками поліції [PERSON] та [PERSON] , які 08.06.2018 року внесено до ЄРДР за №42018221080000168. 12.10.2018 року нею було подано заяву про залучення в якості потерпілої. 18.10.2018 року [PERSON] винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. 12.11.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано постанову слідчого [PERSON] про відмову у визнанні потерпілим. 20.11.2018 року слідчим [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року. 17.12.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано вказану постанову слідчого від 20.11.2018 про закриття кримінального провадження. 21.12.2018 року вона звернулася із заявою щодо виклику на допит в якості потерпілої. 29.12.2018 року [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення. 14.03.2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано вказану постанову про закриття кримінального провадження. 03.04.2019 року [PERSON] винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. 13.05.2019 року слідчим [PERSON] знову винесено постанову про закриття кримінального провадження в той час, коли на розгляді у слідчого судді перебуває її скарга на постанову про відмову у визнанні потерпілим. Процесуальний керівник у провадженні [PERSON] на її скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження 31.05.2019 року надав відповідь про відсутність підстав для скасування постанови. Зазначає, що кримінальне провадження №12016220470006248 від 13.08.2016 року за ч.1 ст.115 , ч.2 ст. 127 КК України здійснював досудове розслідування слідчий Новобаварського ВП [PERSON], в якому була призначена додаткова комісійна судово-медична експертиза, однак вона проведена не була. Саме слідчим [PERSON] було закрито дане кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального провадження. 03.09.2019 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано постанову [PERSON] про закриття кримінального провадження від 13.05.2019 року. 09.01.2020 року змінено підслідність проведення досудового розслідування на ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві. 22.01.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави винесено ухвалу по справі №554/10/20, №1кс/554/145/2020 постанову слідчого [PERSON] від 03.04.2019 року про відмову у визнанні потерпілим скасовано. 14.07.2020 року слідчим [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях інспекторів УПП в Харківській області складу злочину. 08.12.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави винесено ухвалу про скасування вказаної постанови. Після прийняття до свого провадження слідчим [PERSON] жодних слідчих дій не проводилося та фактично не було виконано ухвали х слідчих суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.12.2018 року, 14.03.2019 року, 03.09.2019 року. 28.12.2020 слідчим [PERSON] винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Вказала, що своїми незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням відповідач спричинив моральну шкоду, у зв`язку з тим, що з вини відповідача вона відчуває глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, що погрузли у круговій поруці; протягом тривалого часу змушена була готувати документи та виїжджати до судів, щоб викрити посадових та службових осіб у прийнятті незаконних та явно надуманих рішень; при здійсненні вимушених поїздок до судів, де викривала службових осіб у прийняття незаконних рішень, протиправної тривалої бездіяльності, неефективного розслідування, переносила та дотепер переносить глибокі душевні страждання від допущеної некомпетентності та моральної деградації посадових та службових осіб органу державної влади при імітації досудового розслідування; порушена її благополучність, з`явилося глибоке бажання примусити до правового порядку посадових та службових осіб правоохоронного органу, оскільки зникає віра в справедливість, а їх безкарність породжує зло та свавілля у цивілізованому суспільстві; позбавлена відчуття безпеки. Вона була змушена витрачати свій час, сили, здоров`я та гроші і звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, гарантованих громадянам, що навмисно та зухвало з особливим цинізмом були порушені посадовими та службовими особами, що привело до погіршення та позбавлення можливості продовжувати активне суспільне життя та потребувало значних зусиль для організації свого життя, прийняття незаконних рішень, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням при проведенні слідства вказаного провадження. Вона позбавлена конституційного права на доступ до правосуддя, оскільки провадження закрито, підозри не має, але залишилося обвинувачення у завідомо неправдивому повідомленні за її заявою про вчинення злочинів [PERSON] та [PERSON] ; злочинні дії відповідача підривають авторитет держави в очах її громадян. Вважає, що її законні права та інтереси були порушені і підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалами слідчих суддів, у яких встановлена протиправна бездіяльність досудового розслідування при здійсненні слідства, що призвело до моральних страждань. Зазначила, що слідство тривало з 08.06.2018 року за подіями які відбулися 10.08.2016 року. Як наслідок нестерпний душевний біль, психологічні страждання, приниження, сором, страх, відчай. Неможливість відновлення попереднього стану, у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не викликали слідчо-оперативну групу внаслідок чого відбулося безповоротне приховування слідів злочину з метою приховування винних та речових доказів, знарядь катування та вбивства, знищення відеозапису з нагрудних камер як доказу. Вказала, що зазнала приниження честі та гідності, зниження престижу та ділової репутації, оскільки вона та її син мали педагогічну освіту. Відтак, оцінити рівень моральних страждань в грошовому виразі важко, однак заробітна плата слідчого ТУ ДБР складає 30000 грн., тому оцінює свою моральну шкоду у такій сумі. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві Стороженка А. надійшов до суду відзив, в якому представник прохає у позові відмовити у повному обсязі, зазначає, що в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м.Полатві перебувають матеріали кримінального провадження № 42018221080000168 від 08.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 256, ч.1 ст. 396 КК України. Слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42018221080000168 від 08.06.2018 року проведено в повній мірі низку необхідних слідчих дій, з метою встановлення істини по та подій кримінального правопорушення. Зазначив, що доводи [PERSON] в позовній заяві зводяться лише до незгоди останньої з прийняттям процесуальних рішень слідчим в кримінальному провадженні. Однак, надання оцінки діям слідчого, в тому числі щодо прийняття процесуальних рішень в рамках КПК України, перебуває в площині кримінально процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями на стадії досудового розслідування кримінального провадження. Факт винесення ухвал слідчим суддею, згідно з якими за результатами розгляду скарг постанови слідчого скасовано та зобов`язано розглянути клопотання, свідчать про реалізацію права на оскарження процесуальних рішень слідчого та не є безумовними доказами неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це вважає [PERSON] . Сам факт скасування постанов слідчого не свідчить про протиправну бездіяльність органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин, вказаних позивачем у позові щодо, нібито , спричинення їй моральних страждань саме діями слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві. Правовідносини, що склалися між ТУ ДБР у м.Полтаві та [PERSON] врегульовано кримінальними процесуальним законодавством, відповідні скарги розглянуто слідчими суддями. Вказав, що слідчі ТУ ДБР у м.Полтаві, що проводять досудове розслідування та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальні діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст. 1174 ЦК України, не належать (а.с.184-189). Від представника відповідача Державної казначейської служби України Шевчуги Т. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник прохає відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно -розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Тобто дії слідчих, які позивач вважає незаконними, такими, що порушують його права, гарантовані Конституцією України, та стосуються закриття провадження та ряду інших процесуальних дій, безпосередньо регулюються КПК України, ст.303 якого передбачає право оскарження до слідчого судді дій та бездіяльності слідчого та прокурора. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішення, дій та бездіяльності слідчого не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням права позивача. Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а саме розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 рокує обов`язковим у даній категорії справ. На підтвердження факту порушення права позивача, а саме у яких розмірах зазнав моральної шкоди позивач, не було надано жодних доказів. Для визначення розміру заподіяння шкоди у судовому порядку готується висновок експерта, товарні чеки або договори, що є доказами у судовому процесі. Також повинен бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується у відшкодування моральної шкоди, чого позивачем зроблено не було. З цих підстав, прохала відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.145-146). Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказала , що з відзивом представника Державної казначейської служби України не згодна. Вказала, о представником не надано суду доказів, на яких ґрунтуються його заперечення. Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Вказала, що недоліки, яких допускає слідчий при здійсненні своєї діяльності - це недбале виконання своїх обов`язків. Зазначила, що представником відповідача не надано доказів, того, що допущеними недоліками слідчого позивачу не завдано моральної шкоди. Вважає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є те, що слідчим проведено слідство не ефективно (а.с.205-207). Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказала , що з відзивом представника ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві не згодна.Представником не надано суду доказів, на яких ґрунтуються його заперечення. Вказала, що в позовній заяві обґрунтувала доводи та підтвердила викладене документами. Вказала, що у відзиві представником вказано, що слідчими ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві в ході здійснення розслідування кримінального провадження №42018221080000168 від 08.06.2018 року проведено в повній мірі низку необхідних слідчих дій, з метою встановлення істини по та подій кримінального правопорушення. Однак слідчим не було проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення істини по справі. Слідство складається із постанов про відмову у визнанні потерпілою, що і завдало моральної шкоди, оскільки вона є матір`ю вбитого та закатованого сина (а.с.208-210). Від представника відповідача ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що відповідь на відзив позивача ніяким чином не спростовує правову позицію ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві висловлену у відзиві. Доводи позивача зводяться лише до незгоди останньої з прийнятими процесуальними рішеннями слідчих в кримінальному провадженні, а також помилково сприймаються позиції Верховного Суду по аналогічним категоріям справ. Позивач, в огрунтування своїх доводів надає документи, які є предметом досудового слідства, втім, надання доказів на підтвердження протиправних дій слідчого, якими спричинено моральні страждання [PERSON] не надано. Позивач в обгрунтування своїх доводів посилається на ухвали слідчих суддів, якими на її думку встанволена протиправна бездіяльність слідчого в частині невиконання службових обов`язків. Однак дані посилання є суб`єктивними безпідставними припущеннями, оскільки ухвалами слідчих суддів не встановлена саме протиправну бездіяльність слідчих, в частині невиконання службових обов`язків. Питання правомірності дій слідчих взагалі судом не розглядалося та не може розглядатися, оскільки за ч.2 ст.307 КПК України , це не входить до повноважень слідчих суддів. Зазначив, що сам факт скасування постанов слідчого не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Доводи позивача про завдання їй моральної шкоди є необґрунтованими , а матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок протиправних дій ТУ ДБР, у м.Полтаві моральної шкоди (а.с.215-217). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив (а.с.179). Представник відповідача Державної Казначейської служби України Шевчуга Т.В. проти задоволення позову заперечувала, підтримала заперечення викладені у відзиві. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за заявою [PERSON] від 31.05.2018 року були внесені відомості до ЄРДР за № 42018221080000168 від 08.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 396, ч.2 ст. 256 КК України. Згідно фабули відомостей внесених до ЄРДР співробітники УПП м.Харкова приховали тяжкий злочин, а саме катування та вбивство сина заявниці, [PERSON] , [INFO] , а також вчинили сприяння та приховали злочинну діяльність медичного працівника БШМД № 603 щодо ненадання без поважних причин допомоги хворому, що призвело до тяжких наслідків, а саме смерті сина заявниці, [PERSON] , [INFO] (а.с.23). Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженні проводилося СУ прокуратури Харківської області. Слідчими СВ СУ прокуратури Харківської області неодноразово виносилися постанови про відмову у визнанні її потерпілою та про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовувалися ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова та Октябрського районного суду м.Полтави (а.с.37, 68-69, 73-75, 78-79, 83-86, 88-93). 09.01.2020 року змінено підслідність даного кримінального провадження, органом досудового розслідування визначено ТУ ДБР, розташоване у м.Полтаві. Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві [PERSON] від 14 липня 2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №42018221080000168 від 08.06.2018 закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с.95-100). Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2020 року постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві [PERSON] від 14 липня 2020 року про закриття вказаного кримінального провадження скасовано (а.с.101-102). Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві [PERSON] від 28 грудня 2020 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №42018221080000168 від 08.06.2018 закрите на підставі абзацу 14 ч.1ст. 284 КПК України (а.с.104-106). Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежновід вини цих органів. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, протиправною довготривалою бездіяльністю в ході досудового розслідування, неефективним розслідуванням у кримінальному провадженні № 42018221080000168 від 08.06.2018. Вказує, що слідчим неодноразово виносилися постанови про відмову у визнанні потерпілою та про закриття провадження, які скасовувалися у подальшому слідчими суддями, розслідування було неефективне, внаслідок чого кримінальне провадження було закрите за спливом строку досудового розслідування, що перешкоджає подальшому проведенню досудового розслідування. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави про задоволення скарг [PERSON] на постанови слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві про відмову у визнанні її потерпілою та закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статей 1174,1176 ЦК України, як це помилково вважає [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1176 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовими та службовими особами ТУ ДБР, розташованим у м.Полтаві моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності одного з обов`язкових елементів, що є підставою для відшкодування моральної шкоди як протиправність дій заподіювача. Таким чином, правові підстави для застосування норм ст.ст. 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної систематичної бездіяльності посадовими та службовими особами ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018221080000168 від 08.06.2018, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для відшкодування заявленої позивачем моральної шкоди. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ч.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed