Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона, позивач по справі згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право власності є власником 61/100 частки житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами та відповідно 39/100 частки житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача по справі, за вказаною адресою також зареєстрований, однак з моменту розірвання шлюбу,тобто з 2009 року не проживає її бувший чоловік: [PERSON] . Будь - яких перешкод в користуванні належним позивачу житловим будинком, вона йому не чинила, останній залишив місце свого проживання та реєстрації з власної ініціативи, забравши всі свої особисті речі. Всі витрати по обслуговуванню та утриманню житлового будинку здійснюється позивачем самостійно. Однак, реєстрація відповідача у належному позивачу на праві власності житловому будинку, без його фактичного проживання в ньому, порушує право останньої на вільне розпорядження та користування належним їй майном. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку за [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю без поважних причин за місцем своєї реєстрації. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в установленому законом порядку судовою повісткою з рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою про закінчення терміну зберігання; через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Храпенко Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 302 (спадкова справа № 05/2019 за померлою [INFO] [PERSON] ), позивачу на праві приватної власності належить 61/100 частки житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація право власності позивача на вищевказаний будинок згідно зазначеного правовстановлюючого документу здійснена цим же приватним нотаріусом 13.05.2019 року ( а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого повторно 25.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.10.2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 28.10.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1168 ( а.с.8). Згідно довідки Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці квартального комітету, комітету міськрайону «Пирогово» №188 від 29.02.2020 року вбачається, що в будинку за [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] ,однак з 2009 року не проживає за вказаною адресою ( а.с.12). Окрім того, не проживання відповідача у будинку позивача підтверджується змістом письмових пояснень сусідів позивача, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2009 року по даний час не проживає за місцем реєстрації, однак будь-яких доказів в матеріалах справи щодо чинення перешкод в користування житловим будинком останньому зі сторони позивача не має, участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не бере, проте добровільно знятись із реєстрації місця проживання не бажає. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідача, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки останньою не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем, оскільки остання не наполягала на їх стягненні з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved