Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, по вул. Центральна, 95, в с. Бабинці Борщівського району Тернопільської області, який належить їй згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 березня 2009 року, та де, крім неї, є зареєстровані онука [PERSON] з сином [PERSON] та відповідач чоловік онуки [PERSON], однак за вказаною адресою вони не проживають. Також зазначила, що рішенням виконкому Бабинецької сільської ради №7 від 20.02.2012 року нумерацію будинку змінено з 95 на 31. Поряд з тим, вказала, що відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з її онукою [PERSON], який 18 червня 2015 року між ними було розірвано. У листопаді 2014 року залишив сім»ю, поїхав у Польщу, і з тих пір в її господарстві не проживав і не проживає, жодного разу у неї не був. Саме з листопада 2014 року відповідач в її господарстві не проживає, за місцем реєстрації не з»являється. Сам факт реєстрації відповідача у помешканні, яке належить позивачу на праві власності, створює для неї певні незручності на ім»я відповідача постійно приходять повістки з військкомату і її зобов»язують, щоб вона забезпечила його явку та звинувачуюють у тому, що вона його покриває. А тому, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Центральна, 31 в с.Бабинці Борщівського району Тернопільської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов з підстав, наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримала повністю, при цьому суду пояснила, що прохання знятись з реєстрації відповідач ігнорував, заявляючи, що тільки після того, як вирішить з колишньою дружиною, а її онукою [PERSON], питання щодо поділу спільно нажитого майна, надасть згоду на зняття з реєстрації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив, що позов не визнає, оскільки між ним та колишньою дружиною на даний час залишаються не вирішеними питання щодо поділу спільно нажитого у шлюбі майна. Обставини наведені позивачем щодо підставності заявленного позову визнав. В ході розгляду справи погодився з вимогами позивача, заявивши, що погоджується на врегулювання спору, але заперечив щодо стягнення з нього на користь позивача судових витрат. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, в будинку № 31 по вул.Центральна в с.Бабинці Борщівського району Тернопільської області, власником якого є позивач, є зареєстрованими позивач [PERSON], її онука [PERSON] з сином [PERSON] та чоловік онуки [PERSON]. Останній є зареєстрованим, але за спірною адресою не проживає з листопада 2014 року. Зазначені обставини в ході розгляду справи сторонами не оспорювались, були стверджені свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 березня 2009 року, довідкою Бабинецької сільської ради №36 від 22.01.2016 року, актом обстеження житлових умов [PERSON] №15 від 22.01.2016 року, складеного комісією Бабинецької сільської ради, показами свідків, з яких вбачається, що головою вищевказаного домоволодіння є позивач [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований в господарстві, але в такому не проживає з 2014 року. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Окрім цього, той факт, що відповідач [PERSON] у спірному помешканні більше року не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, належне [PERSON], є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі у виді судового збору, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України згідно яких, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв»язку з чим, не знаходить такими, що відповідають вимогам закону, а отже підлягають задоволенню, заяви відповідача, відповідно до яких останній просив суд не задовольняти вимоги позивача щодо стягнення з нього судових витрат. Виходячи з наведеного, на підставі ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України,

Outcome: approved