Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка [ADDRESS] , що посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №768507 від 04.09.2006 року. 26.11.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.08.2011 року. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] , починаючи з липня 2009 року та на момент смерті [PERSON] постійно проживали разом за адресою [ADDRESS] , а тому, згідно вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину. З метою одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку № [NUMBER] в садівничому товаристві «Мебельщик» по [ADDRESS] , позивач звернулась із заявою до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори. 25.04.2014 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1057/02-31 та встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. 26.08.2008 року за реєстровим номером №6789, спадкоємцем за заповітом земельної ділянки померлої [PERSON] є її онучка [PERSON] . Вказана постанова обґрунтована тим, що [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документів, які свідчили про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначила, що актом №10 від 15.03.2021 року ЖБК №16 засвідчено, що вона разом із [PERSON] з липня 2009 року постійно проживала за адресою [ADDRESS] , у тому числі і на момент смерті [PERSON] . Тому вважає, що вона прийняла спадщину у визначений законом час, оскільки на момент смерті спадкодавця спільно із нею проживала. Просила встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] та [PERSON] з липня 2009 року за адресою [ADDRESS] , в тому числі і на момент смерті останньої. Також просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, загальною площею 0,0528 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована у садівничому товаристві «Мебельщик» за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:22:001:0076. Ухвалою суду від 26.03.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. У подальшому, ухвалою суду від 12.04.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача також звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд вважає їх обґрунтованими та виходить із наступних мотивів. Так, судом встановлено, що 04.09.2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №768507, який останній передано у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0528 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована у садівничому товаристві «Мебельщик» за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:22:001:0076 (а.с.5). 26.11.2008 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла належну їй на праві особистої власності земельну ділянку [ADDRESS] , в садівничому товаристві «Мебельщик» (а.с.8) У подальшому, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Отже, правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з\~частинами першою,\~другою статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкування здійснюється за заповітом або законом(\~ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають\~особи, визначені у заповіті\~(частина перша статті 1223 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Положеннями \~ст.1296 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в частинах.3, 4 ст.1268, ст.1269\~ЦК України. Так, згідно із ч.3\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, законодавством розмежовуються поняття «прийняття спадщини» (гл.87\~ЦК\~«Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл.89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1\~ст.1296\~ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з\~ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3\~ст. 1296 ЦК України). Як роз`яснено у\~пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до\~статті 1296 ЦК України\~є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.49 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно п.1 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5\~нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Згідно п. 2 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, №296/5нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою\~статті 47 зазначеного Закону. Зі змісту ст.ст.15,\~16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~(п.23) зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання права власності в порядку спадкування за законом є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. Розглядаючи позовні вимоги з приводу визнання права власності на спадкове майно, суд виходить із наступних міркувань. Як було встановлено судом, постановою державного нотаріуса Літун М.В. Першої Чернівецької державної нотаріальної контори від 25.04.2014 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. 26.08.2008 року за реєстровим номером №6789, спадкоємцем за заповітом земельної ділянки померлої [PERSON] є її онучка [PERSON] . Вказана постанова обґрунтована тим, що [PERSON] пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не надала документів, які свідчили про те, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.10). Із дослідженого судом акту №10 від 15.03.2021 року ЖБК №16, видно, що [PERSON] разом із бабусею [PERSON] дійсно з липня 2009 року постійно проживала за адресою [ADDRESS] , у тому числі і на момент смерті [PERSON] (а.с.12). Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обставини проживання позивача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказам, а саме Актом ЖБК №16 від 15.03.2021 року. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved