Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Полтавагаз», про стягнення отриманих в незаконний спосіб від АТ «Полтавагаз» та банківських установ грошових коштів у розмірі 27 425 грн. 09 коп. ( з них 25 703 грн. 09 коп. нарахована її померлому чоловікові заробітна плата, 1722 грн. - отримані відповідачем з банківських (пенсійних) карток чоловіка), а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., а всього 47 425 грн. 09 коп. В обґрунтування позову вказала, що 09 липня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] її чоловік помер. З моменту реєстрації шлюбу вони проживали постійно разом, а з 03.10.2015 року вона була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживає і зараз. Вказана квартира належала її чоловікові на праві приватної власності. Їхня сім`я складалася із неї та її померлого чоловіка, більше ніхто з ними не проживав та не був зареєстрований. Через декілька днів після смерті її чоловіка, одна з його доньок [PERSON] отримала у його роботодавця не виплачену заробітну плату. Вважає, що відповідач не була членом сім`ї [PERSON] , що встановлено у Постанові Полтавського апеляційного суду від 10.02.2021 року у справі № 554/3572/20, а також рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 16.11.2020 року у вказаній справі № 554/3572/20, а тому не мала права отримувати кошти, нараховані її чоловікові. Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала і зазнає моральної шкоди, яку оцінює у 20 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, а тому звернулася до суду з позовом. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.32). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Полтавагаз» до суду надіслав пояснення третьої особи, в яких вказав, що [PERSON] , 1953 р.н., працював у АТ «Полтавагаз» з 04.03.1996 року по 20.11.2018 року по день смерті. Згідно відомостей особової картки, [PERSON] був розлучений, а членами його сім`ї зазначено двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Інших відомостей про зміну сімейного стану та членів сім`ї [PERSON] за життя до АТ «Полтавагаз» не надавав. 23.11.2018 року до АТ «Полтавагаз» звернулася донька померлого [PERSON] із заявою про виплату належної [PERSON] суми заробітної плати. На підтвердження права на отримання даних виплат надала відповідні документи. На виконання вимог ст.ст. 1227, 1261 ЦК України, АТ «Полтавагаз» виплатило [PERSON] кошти належні [PERSON] . Вказані факти також встановлені судовими рішеннями Октябрського районного суду м.Полтави від 16.11.2020 року у справі № 554/3572/20 та Полтавського апеляційного суду від 10.02.2021 року у справі № 554/3572/20. Від позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких вона зазначила, що gозовна заява обґрунтована тим, що відповідачка після смерті її батька - [PERSON] звернулася до АТ «Полтавагаз» про отримання нею грошових сум, які були нараховані, але не отримані ним за життя. 23 листопада та 27 грудня 2018 року відповідачка отримала належні померлому [PERSON] кошти в сумі 25 703,09 грн., а також нею були зняті кошти у розмірі 1722 грн. з банківських (пенсійних) карток її батька, що підтверджується постановою ВП № 1 Полтавського відділу поліції від 08.05.2020 року про закриття кримінального провадження. Полтавський апеляційний суд, переглядаючи рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року по справі № 554/3572/20 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Полтавагаз» про стягнення коштів, третя особа - [PERSON] , встановив, що [PERSON] , звертаючись до АТ «Полтавагаз» із заявою про виплату їй заробітної плати, нарахованої, але не виплаченої її батькові, подала підприємству копію свідоцтва про народження, копію паспорта і витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, копію свідоцтва про смерть, згідно яких [PERSON] є повнолітньою особою - [INFO] , і має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] , тобто відмінне від зареєстрованого місця проживання батька. Наведені дані свідчать про те, що [PERSON] не була членом сім`ї [PERSON] у розумінні приписів ч. 2 статті третьої і статті шостої Сімейного кодексу України. Отже, АТ «Полтавагаз» з формальних підстав могло б відмовити [PERSON] у видачі коштів. Нею було отримано пояснення третьої особи щодо позову, на обґрунтування якого третя особа посилається на ст. 1227 ЦК України. При цьому, АТ «Полтавагаз» стверджує, про те, що поняття членів сім`ї спадкодавця не визначено, натомість передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вважає, що прирівнювання членів сім`ї до спадкоємців першої черги, є помилкове, виходячи зі змісту ст. ст.3, 6 СК України. Крім того, статтею 1227 ЦК України чітко врегульовано можливість виплати членам сім`ї померлого неотриманої ним заробітну плату, пенсії та інших соціальних виплат. При цьому, порядок виплати членам сім`ї померлого належної йому заробітної плати чинним законодавством дійсно не передбачено, але її прирівняно до виплати неотриманої померлим пенсії.Вказує, що єдиним членом сім`ї її покійного чоловіка [PERSON] , який має право на отримання його заробітної плати, що є об`єктом їхньої з чоловіком спільної сумісної власності, є виключно вона, його дружина, яка проживала з ним постійно до моменту смерті, була пов`язана з ним спільним побутом, мала взаємні права і обов`язки. Відповідачка ж на момент смерті батька була повнолітньою працездатною особою, мала інше, відмінне від батькового, зареєстроване місце поживання, де і проживала фактично тривалий час окремою сім`єю. Тому, права на отримання спірних коштів [PERSON] не мала. Таким чином, вважає, що заявлені нею позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням за місцем реєстрації (а.с. 38-39, 66-67). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Полтавагаз» Погрібняк С.С. у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо рішення покладається на розсуд суду (а.с.40-41). Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] 09 липня 2014 року уклали шлюб у відділі РАЦС адміністрації Ленінського району м.Бобруйська Республіка Білорусія, а/з № 231, про що видане свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.22). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З 04 березня 1996 року по день смерті [PERSON] працював в АТ «Полтавагаз». Згідно відомостей з особової картки АТ «Полтавагаз» [PERSON] розлучений, членами його сім`ї зазначено двох доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Будь-яких інших відомостей про зміну його сімейного стану [PERSON] за життя роботодавцю не надавав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 листопада 1975 року, [PERSON] народилася у м. Полтаві, її батьком вказано [PERSON] . Згідно довідки про доходи у листопаді 2018 року [PERSON] за місцем роботи була нарахована заробітна плата у розмірі 31223 грн. 94 коп. та в грудні 2018 року у розмірі 754 грн. 61 коп. Вказані обставини встановлені рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2020 року по справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Полтавагаз», третя особа - [PERSON] , про стягнення коштів (справа № 554/3572/20), залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року (справа № 554/3572/20) (а.с.16-21). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 23 листопада 2020 року донька [PERSON] - [PERSON] звернулась до АТ «Полтавагаз» із заявою про виплату належної померлому батьку заробітної плати, додавши при цьому копію паспорта, копію свідоцтва про народження, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та копію свідоцтва про смерть (а.с. 14) Згідно з відомістю на виплату готівки № 708 за листопад 2018 року від 23 листопада 2020 року сума нарахованих виплат становить 25095 грн. 63 коп. та відомістю про виплату готівки № 772 від 27 грудня 2018 року за грудень 2018 року сума нарахованих виплат становить 607 грн. 46 коп., які були видані роботодавцем [PERSON] (а.с.10-14) Крім того, постановою старшого слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Соломахою Р.Ю. встановлено, що 03.02.2020 року в порядку тимчасового доступу до виписки про рух коштів по відкритому на ім`я [PERSON] рахунку № [NUMBER] ( UAН ) в АТ «Райффайзен Банк Аваль» зафіксовано дві транзакції після смерті [PERSON] - від 21.11.2018 на суми 200 грн. та 77 грн., після чого доступний залишок по карті становить 0, 70 грн. та транзакцій по рахунку не проводилося. 06.02.2020 року в порядку тимчасового доступу до відомостей про рух коштів по відкритому [PERSON] рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» зафіксовано такі операції після смерті [PERSON] : 21.11.2018 року о 15.58 знято готівкою в банкоматі 900 грн., 21.11.2018 року о 16.19 поповнено баланс абонентського номеру [NUMBER] [PERSON] на суму 80 грн., 27.11.2018 року о 16.59 з карти [PERSON] [NUMBER] на картку [NUMBER] зараховано суму вкладу з «Скарбнички» в розмірі 465 грн. 24 коп., 27.11.2018 року о 17.01. знято 400 грн. готівкою у банкоматі, 27.11.2018 року о 17.15 перераховано 65 грн. через термінал самобслуговування на користь БО «Благодійний фонд допомоги онкохворим дітям «Краб». Також із вказаної постанови слідує, що картки щодо відкритих на ім`я [PERSON] рахунків № [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк Аваль», № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк» передано [PERSON] слідчим на місці ДТП (а.с.24-27). Зняття вказаних коштів із банківських карток відповідачем [PERSON] не спростовано. Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до довідки виданої КП «ЖЕО № 2» ПМР № 3726 від 19.01.2021 року у квартирі [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] зареєстровані [PERSON] з 03.10.2015 року та [PERSON] з 10.01.1990 року по 20.11.2018 року (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Зі змісту ст. 6 СК України слідує, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що [PERSON] не була членом сім`ї [PERSON] у розумінні приписів ч.2 стю3 і ст. 6 СК України, заробітна плата та пенсія, які не отримані за життя її батьком [PERSON] була отримана нею безпідставно. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючси, що відповідач [PERSON] , яка не була членом сім`ї [PERSON] отримала безпідставно заробітну плату та пенсію [PERSON] , які він не одержав за життя, оскільки не була членом його сім`ї, натомість, член сім`ї [PERSON] була позбавлена можливості на одержання вказаних коштів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 27 425 грн. 09 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Позивач посилається у позовні на те, що їй спричинена моральна шкода внаслідок порушення її права власності, а саме протиправному отриманні відповідачем [PERSON] грошових коштів, які повинна отримати вона. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, спричинених їй, погіршенню стану її здоров`я, що сталося після цих подій, яку вона оцінює у 20 000 грн. З наданої Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого виданої 05.03.2021 року вбачається, що [PERSON] хворіє на Дифузний кардіосклероз, СН 1-2А, Гіпертонічна хвороба 2. 3 ст. ризик 3 з частими гіпертонічними кризами (1-2 рази на місяць, анамнестично). В анамнезі зазначено: хворіє на Гіпертонічну хворобу на протязі 15-ти років (а.с.23). Частинами 1-3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина 2 цієї ж статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; В пункті 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, під час вирішення даного спору про відшкодування моральної шкоди за ст.1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, вина заподіювача шкоди. Судом не встановлено факту спричинення моральної шкоди [PERSON] протиправними діями відповідача, оскільки позивач не надав суду доказів того, що саме дії відповідача призвели до її душевних страждань, погіршення стану здоров`я. Як слідує із Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого виданої 05.03.2021 року, [PERSON] хворіє на Гіпертонічну хворобу на протязі 15-ти років. Спричинення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки судом не встановлено факту спричинення шкоди відповідачем, а отже і причинно-наслідкового зв`язку між фактом спричинення шкоди та протиправними діями, на які посилається позивач, а відтак порушення її права відповідем не доведено. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 908 грн. за майнову вимогу, решту суми судового збору у розмірі 908 грн. за немайнову вимогу компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с.6).

Outcome: partial