Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про скасування заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 23.04.2013 року [PERSON], зловживаючи довірою, зняв з її банківської картки гроші в сумі 6 240 грн., а 21.05.2013 року - гроші в сумі 6 300 грн. Згідно вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.09.2013 року, [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України. Зазначає, що зверталася до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості з [PERSON], однак, їй повідомили, що це її обов'язок забезпечити належні умови зберігання кредитної картки, у зв'язку з цим, саме вона повинна погасити заборгованість. Вказує, що вона належним чином зберігала кредитну картку, та їй невідомо яким способом [PERSON] зняв грошові кошти з карткового рахунку. На підставі викладеного, позивач просить зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховану заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитною карткою № [NUMBER], розірвати дію кредитного договору та здійснити перерахунок вказаної суми заборгованості, що виникла внаслідок незаконних дій з боку [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, згідно заяви просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав письмове заперечення на позовну заяву, у якому зазначив, що позивач отримала кредитні кошти на підставі власної заяви («Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку»), підписаної нею ж згідно свого вільного волевиявлення. Вказує, що договір на обслуговування карткового рахунку, укладений між позивачем та банком, передбачає обов'язок клієнта не передавати Картки, Стікер PayPass, ПІНи третім особам. Однак, всупереч умовам договору, позивачем не були прийняті належні заходи для захисту свого рахунку і аккаунта Приват24 від компрометації. Зазначає, що позивач отримувала відповіді відповідного змісту від банку, де їй вказано на допущені нею порушення укладеного між сторонами договору на обслуговування карткового рахунку та Умов і Правил надання банківських послуг. Звертає увагу на те, що вказані звернення були надіслані вже після проведених транзакцій [PERSON], а нарахування проводились і проводяться по наявній заборгованості за картковим рахунком. Наголошує, що укладаючи договір позивач не ставила під сумнів розумність та справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони повинні розумно оцінювати умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати на відповідальність, що настане згідно умов договору при його невиконанні або неналежному виконанні. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.04.2013 року [PERSON], знаходячись [ADDRESS], за допомогою інтернет послуги «Приват 24», знаючи логін та пароль [PERSON] для входу до цієї послуги, оскільки сам їх створював, коли співмешкав з нею, та маючи в користуванні номер мобільного оператора - [NUMBER], на який приходить смс-повідомлення з кодом підтвердження, необхідним для здійснення відповідних операцій, з кредитної картки «Приватбанк» [PERSON] перевів грошові кошти на загальну суму 5 900,50 грн. на іншу картку [PERSON], а потім на картку «Приватбанк» [PERSON], після чого зняв ці кошти з картки останньої в банкоматі по вул. Жовтнева, 3, в м. Гребінка Полтавської області, витративши кошти на власні потреби. Також [PERSON] витратив 99 грн. на поповнення рахунків мобільних операторів з картки [PERSON], спричинивши останній матеріальної шкоди на загальну суму 5 999,50 грн. Крім цього, 20.05.2013 року [PERSON] маючи об'єднаний умисел, направлений на заволодіння коштами [PERSON] таким же самим чином, перебуваючи в [ADDRESS], за допомогою інтернет послуги «Приват 24», знаючи логін та пароль для входу до цієї послуги на картку [PERSON], діючи повторно, перевів з її картки кошти на загальну суму 6 180,52 грн. на картку «Приватбанк» [PERSON], після чого, того ж дня, зняв їх з вказаної картки в банкоматі «Приватбанк» в м. Лубни Полтавської області, якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши [PERSON] матеріальної шкоди на вищевказану суму. Потерпіла [PERSON] під час розгляду кримінального провадження заявила цивільний позов, просила стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальні збитки у сумі 12 540,00 грн. та моральні збитки у сумі 10 000,00 грн. Крім цього, [PERSON] просила суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснювати нарахування по відсоткам за користування кредитом за кредитною картою № [NUMBER]; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати нараховану їй заборгованість по відсоткам за користування кредитом за кредитною карткою № [NUMBER]; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» розірвати дію кредитного договору за кредитною карткою № [NUMBER] та стягнути нараховані відсотки з належного боржника, а саме: з [PERSON] Доведеною у судовому засіданні заборгованістю суд визнав матеріальну шкоду, заподіяну [PERSON] [PERSON] на загальну суму 12 180,02 грн. та моральну шкоду у вигляді душевних страждань, завданих внаслідок психічного впливу, в сумі 2 500,00 грн. Інша частина позову, зокрема, скасування, припинення нарахувань по відсоткам ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з обвинуваченого на користь банку нарахованих відсотків визнано недоведеною, оскільки [PERSON] не має перед банком ніяких зобов'язань. Так, вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.09.2013 року, [PERSON] було визнано винуватим за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, засуджено до остаточного покарання у виді 1 року 20 днів позбавлення волі. Цивільний позов [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в сумі 12 180,02 грн., сплачені нею в рахунок погашення заборгованості за користування кредитом за кредитною карткою № [NUMBER], та 2 500 грн. моральної шкоди. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на доведеність, згідно вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.09.2013 року, факту порушення з вини [PERSON] Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що складають договір про надання банківських послуг, суд вважає, що саме позивач повинна нести відповідальність перед Банком. Підстав звільнення позивача від відповідальності судом не встановлено. Більше того, позивач скористалася правом, наданим ч. 1 ст. 1191 ЦК, про зворотню вимогу (регрес), під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] подала цивільний позов, який в частині матеріальних збитків було задоволено на суму 12 180,02 грн., сплачених нею в рахунок погашення заборгованості за користування кредитом за кредитною карткою № [NUMBER], а в частині моральних збитків - частково, на суму 2 500 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed