Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування реєстраційний ВАА № 496205 від 22.07.2002 року. У квартирі, що належить позивачу на праві власності зареєстрований але більш ніж три роки не мешкає її брат - [PERSON] , який був вселений за її згодою, як член сім'ї. На даний час між позивачем та відповідачем не існує родинних відносин, з 2013 року у квартирі він не з'являвся, речей побутового вжитку не тримає, витрат по комунальним послугам не несе, його місце проживання та місцезнаходження невідоме. Наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою не дозволяє позивачу використати невід'ємне право розпорядження своїм майном в повному обсязі та перешкоджає її праву користування квартирою для особистого проживання, так як їй доводиться сплачувати комунальні платіжні за особу, яка в квартирі не мешкає, його реєстрація перешкоджає вільному розпорядженню житлом. Відповідач не має жодних підстав для подальшого знаходження на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позов, прохала розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав нотаріально посвідчену заяву, в якій визнав позов повністю, просив слухати справу у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно договору дарування реєстровий ВАА № 496205 від 22.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 4-5). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку разом з власником [PERSON] зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] - (а.с. 6). Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача [PERSON] в квартирі, змушує позивача сплачувати за відповідача зайві кошти за комунальні послуги та перешкоджає позивачу, як власникові, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися ним, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved