Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] [INFO] до закінчення ним навчання або досягнення ним двадцяти трьох років в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з дати пред'явлення позову, а також стягнення з відповідача в її користь половини вартості витрат на навчання [PERSON] в Національному Університеті «Львівська політехніка» та в Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з 1995р. перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 11.02.2005р. і від якого у них народився син [PERSON], [INFO] На даний час дитина повнолітня, однак продовжує навчатись на денній формі у НУ «Львівська політехніка» та в Академії сухопутних ім. Гетьмана П. Сагайдачного. У зв'язку з навчанням, син не має змоги влаштуватись на роботу, через що, фактично перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює у ТОВ «Львівська тютюнова фабрика, офіційно отримує доходи та взмозі надавати матеріальну допомогу сину. У зв'язку з цим, просить стягувати з нього аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення ним навчання або до досягнення двадцяти трьох років. Крім того, за час навчання сина вимушено понесла витрати на оплату вартості цього навчання. Половину цих коштів також просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заявою до суду просить справу слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, ствердив, що усвідомлює свій обов'язок утримувати повнолітнього сина на час його навчання та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання або до досягнення сином двадцяти трьох років. У випадку, якщо виникне необхідність, готовий окремими платежами в добровільному порядку надавати сину інші, не пов'язані з утриманням грошові кошти. Крім того, не заперечив проти стягнення з нього половини вартості навчання сина у двох ВУЗах. Вартість навчання у НУ «ЛП» за 2014/2015 навчальні роки становить 7900 грн., з них недоплачена ним половина становить 2000 грн., які готовий повернути позивачу. Також згідний оплатити в примусовому порядку половину вартості навчання в цьому ВУЗі за 2015/2016 навчальні роки в розмірі 4200 грн. Крім того, за час навчання сина у Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного за 2014/2015 навчальні роки, оплатив половину вартості навчання в цьому ВУЗі в розмірі 2 550 грн. та не заперечує проти примусового стягнення з нього вартості навчання за 2015/2016 навчальні роки в розмірі 2550 грн. Однак, загальний розмір всіх цих коштів, який становить 8 750 грн., не взмозі сплатити одноразовим платежем та просить стягувати їх щомісячними платежами шляхом проведення відрахувань з його заробітної плати в розмірі 1/4 частки його доходів. Третя особа [PERSON], який є сином сторін, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та підтвердив, що дійсно відповідач частково оплатив половину вартості навчання у НУ «ЛП» за 2014/2015 навчальні роки, з яких недоплатив 2000 грн., та оплатив половину вартості навчання за 2014/2015 навчальні роки у Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного в розмірі 2550 грн. Іншу половину вартості в цих навчальних ВУЗах, за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, оплачує його мама. Розмір недоплаченої відповідачем суми оплати навчання останній обрахував вірно, дійсно, саме 2000 грн. він не доплатив за навчання у НУ «ЛП» в 2014/2015 навчальних роках, і зобов'язаний провести половину вартості навчання в 2015/2016 навчальних роках у НУ «ЛП» та в Академії сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного в розмірі 6750 грн. Загальна сума коштів, які повинен сплатити відповідач становить 8750 грн. Проти стягнення таких коштів у спосіб проведення щомісячних відрахувань із заробітної плати відповідача у частці, яка становить 1/4 його доходів, не заперечив. Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач 21.10.1995р. у встановленому законом порядку зареєстрували шлюб (а.с.8), який було розірвано 11.02.2005р. (а.с.7), і від якого у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.5). Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання врегульовано Главою 16 Розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. Як вбачається з копії договору № 14023/б від 11.08.2014р. (а.с.18), який укладено між позивачем та НУ «ЛП», [PERSON] навчається на денній формі навчання за галуззю знань «Економіка та підприємництво», за напрямком «Фінанси та кредит». Плата за 2014/2015 навчальні роки становить 7 900 грн., за 2015/2016 навчальні роки - 8400 грн. Крім того, як вбачається з контракту № 548/14, який укладено між позивачем та Академією сухопутних військ ім. Гетьмана П. Сагайдачного від 22.08.2014р. (а.с.19), [PERSON] проходить навчання в такому закладі за програмою підготовки офіцера запасу. Плата за 2014/2015 та за 2015-2016 навчальні роки становить 5100 грн. за кожний навчальній рік. За правилами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Одними з обов'язкових умов для задоволення такого позову, які повинні бути в сукупності з іншими умовами, є потреба в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням та наявність можливості у платника аліментів надавати таку допомогу. Як вбачається з довідки про доходи відповідача від 05.01.2015р. (а.с.36), останній працює у ТОВ «Львівська тютюнова фабрика» на посаді машиніста ПМЦСЛ та М 3 роз, та отримує місячну заробітну плату в розмірі 1500 грн. В судовому засіданні відповідач особисто підтвердив, а також надав письмову заяву (а.с.39), що він має змогу сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення сином навчання або досягнення двадцяти трьох років. Виходячи з того, що [PERSON] навчається у двох навчальних закладах на денній формі навчання, у зв'язку з чим не взмозі офіційно працювати та отримувати доходи, слід вважати встановленим, що він цієї допомоги потребує. Таким чином, судом встановлені дві обов'язкові умови, які необхідні для ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений станом на час розгляду справи, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, доходи відповідача, відсутність у платника аліментів на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи, зокрема те, що доходи матері не можуть забезпечити належні умови для розвитку та навчання сина, останній не має власних доходів, а відповідач погоджується сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. Таким чином, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання сина до закінчення ним навчання або досягнення 23 років слід задовольнити повністю та стягувати такі аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення [PERSON] навчання або досягнення ним 23 років, починаючи з 29 жовтня 2014 року (з часу пред'явлення позову). При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат на оплату навчання сина у двох ВУЗах, таку вимогу слід також задовольнити. Незважаючи на те, що в мотивах позову позивач вважає такі витрати додатковими, по суті, вони є аліментами за минулий час, позаяк за усною домовленістю обов'язок сплатити ці кошти у відповідача виник перед початком навчання сина. Як вже згадувалось вище, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання врегульовано Главою 16 Розділу ІІІ Сімейного Кодексу України. В ст. 201 СК України зазначено, що до таких відносин застосовуються також норми ст. 191 цього Кодексу. За правилами ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В судовому засіданні встановлено, що за усною домовленістю між позивачем та відповідачем, витрати по оплаті навчання сина сторони несуть в рівних частках. Визнання відповідачем цієї обставини, а також визнання, що такі домовленості в повному обсязі ним виконані не були, з одного боку, підтверджує факт вжиття позивачем заходів для отримання аліментів, а з другого боку, підтверджує факт неможливості одержати грошові кошти через ухилення платника аліментів від їх сплати. Проведені відповідачем обрахунки суми до стягнення, які підтвердив [PERSON] і які не спростовані іншими доказами, судом приймаються, і оскільки відповідач погоджується та визнає свій обов'язок сплатити ці кошти, діючи в інтересах дитини, суд даним рішенням також стягує з відповідача половину загальної вартості навчання сина у двох ВУЗах, що становить 8 750 грн. Оскільки третьою стороною не заперечується спосіб стягнення цих коштів шляхом проведення відрахувань із заробітної плати відповідача в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, не вбачаючи порушень прав дитини під час ухвалення такого рішення, оскільки його право на утримання захищається у спосіб гарантування стягнення аліментів щомісячними платежами, суд стягує ці кошти саме шляхом проведення відрахувань із заробітної плати відповідача в розмірі 1/4 частки його доходів, що в загальному, тягне за собою часткове задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: partial