Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], 20 грудня 2013 року року народження та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 09 липня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який згодом 09 червня 2017 року рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області було розірвано. За період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають на даний час з позивачем. З травня 2016 року відповідач проживає окремо та із січня 2017 року ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не бере участі в їх утриманні. Позивач сама несе усі витрати на харчування, одяг та матеріальне забезпечення дітей, однак, власних коштів на усе їй не вистачає. Позивач до суду не з'явилась, однак від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справ був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.14, 16). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ГЮ №198647 від 26.12.2013 року) (а.с.6) та сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-СГ №476808 від 18.01.2016 року) (а.с.7) є відповідач - [PERSON] (а.с.6). Згідно копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року, шлюб Шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09 липня 2013 року Мочулищенською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №4 - розірвано (а.с.3) Згідно довідки №505 виданої 14 липня 2017 року, виконкомом Мочулищенської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, [PERSON], 20 грудня 2013 року року народження та [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні матері - [PERSON] (а.с.9). Згідно ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проте, суду не надано відповідачем доказів того, що він є непрацездатним, а також не надано підтвердження того, що на своєму утриманні має інших непрацездатних осіб. Тому, виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітня дочка позивача проживає разом із нею та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей правомірними. Згідно ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому позов слід задоволити частково, стягуючи з відповідача аліменти в примусовому порядку в розмірі по 1\\3 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved