Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Як доказ заявлених вимог вказує, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 2010 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.07.2014 року було розірвано. Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.03.2011 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 21.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 20.03.2010 року, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.07.2014 року розірвано /а.с.4/. За час перебування в шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження останніх, батьком яких записаний відповідач по справі [PERSON] Разом з тим, згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.03.2011 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви 21.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с.5/. Відповідно до довідки про склад сімї №9869 від 14.11.2017 року неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із позивачем [PERSON] за адресою: м. Ківерці, вул. Ломоносова, 15, Волинської області /а.с.6/. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову 22.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір є достатнім для задоволення розумних потреб дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. За таких обставин з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved