Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Барський районний сектор Управління ДМС України у Вінницькій області про усунення перешкод у користуванні будинком, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, про зняття з реєстрації. Позивач просила усунути перешкоди у користуванні будинком по [ADDRESS], яка належить позивачеві на праві приватної власності на підставі договору дарування від 19.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] відповідач був зареєстрований у спірному будинку, оскільки був одружений з позивачем. На підставі рішення суду 17.10.2007 шлюб між сторонами розірвано, відповідач переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків у с. Шпирки Барського району Вінницької області. Позивач вимушена звертатись до суду, оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає знятись з реєстрації, чим перешкоджає позивачеві володіти, користуватися та, зокрема, розпоряджатися даною квартирою. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, у якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила слухати справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечила (а.с. 44). Представник третьої особи - Барського районного сектору Управління ДМС України у Вінницькій області у судове засідання не з'явився. До суду надійшов лист завідувача Барського РС УДМС України у Вінницькій області, у якому зазначено, що третя особа не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу у відсутності їх представника (а.с. 53). Одночасно вказано, що у спірному будинку зареєстровано місце проживання позивача та відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву позивача та представника третьої особи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до даних копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17.10.2008, актовий запис №157 (а.с. 5). 19.09.2008 відповідач [PERSON] подарував дружині [PERSON] та дітям - [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з належними будівлями та спорудами під [ADDRESS], що підтверджується даними копії договору дарування житлового будинку від 19.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1217 (а.с. 6). Відповідно до даних акту обстеження про фактичне місце проживання №393 від 05.12.2013, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак, не проживає за даною адресою (а.с. 7). Відповідно до даних копії домової книги для прописки громадян у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно з даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно з даними довідки виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області №651 від 06.12.2013, до складу сім'ї [PERSON] входить дочка [PERSON], син [PERSON] та чоловік [PERSON], який зареєстрований, але не проживає у вище вказаному будинку (а.с. 17). Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У судовому засіданні було доведено, що власником спірної квартири є позивач, відповідач є колишнім власником квартири. При розгляді позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наведену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 у справі №6-57цс11, що прийнята у порядку перегляду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та є обов'язковою для застосування всіма судами України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування власністю підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Крім того, даний спосіб захисту здатний повністю відновити порушене право власника - позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача слід стягнути 121,80 грн витрат на сплату судового збору, що документально підтверджені (а.с. 1, 21), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України, положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial