Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що 23.01.2005 року зареєструвала законний шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними припиненні більше року тому, спільного господарства не ведуть. Основна причина розпаду сім'ї, постійні суперечки, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння і довір'я, подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Позивач зазначає, що ні вона, ні чоловік не мають наміру зберегти шлюб, та подальше спільне життя її з відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 21.01.2005 року, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON], стягнути з відповідача на її корить судовий збір у розмірі 704,80 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі, дитина після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею, спір про поділ майна подружжя відсутній, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 31). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 18-20, 27-29), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 21 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 3 (а.с. 30). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 15 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 8). Між сторонами немає взаєморозуміння, втрачена пошана і довіра один до одного, склалися різні погляди на життя, сторони до примирення не спрямовані, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують. При таких обставинах подальше збереження їхнього шлюбу стало неможливим. Спору про поділ майна, що є їх сумісною власністю, не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Так як позивач скористалася своїм правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, то суд вважає на необхідним після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу встановити місце проживання дитини разом з матір'ю. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved