Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину ізольованої однокімнатної квартири [ADDRESS] , у порядку розподілу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 04 липня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Червнозаводського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 року розірвано шлюб між сторонами, рішення набрало законної сили 05.05.2021 року. Під час шлюбу 24 червня 2006 року на ім`я відповідача було придбано нерухоме майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності: квартира [ADDRESS] . З 13 липня 2009 року сторони не проживають разом, сім`я розпалася остаточно через різні погляди на життєві ситуації та сімейне життя, що й призвело до розірвання шлюбу. Дітей від шлюбу сторони не мають. Досудове урегулювання даного спору неможливо,\~відповідач не бажає вирішувати даний спір в позасудовому порядку, тому позивачка звернулася до суду. Позивач подала заяву до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позов, просила його задовольнити в повному обсязі, та надала до суду копію свідоцтва про шлюб. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. На підставі зазначеного, суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 04 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 358 (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони від шлюбу дітей не мають. Під час перебування сторін у шлюбі, 24.07.2006 року згідно договору купівлі-продажу подружжя придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.03.2021 року, яке набрало законної сили 05.05.2021 року, шлюб між сторонами розірваний. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2021 року [PERSON] 17 вересня 2021 року уклала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до частин першої, другої\~статті 364 ЦК України\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що встановлено ч.1\~ст.69 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 70 Сімейного Кодексу України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~Сімейного Кодексу України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу, квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, слід визнати за подружжям, за кожним, право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved