Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виписку з житлового будинку, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що вона має у власності жиле приміщення за адресою: м. Мирноград, Донецька область, вул. Заньковецької, буд. 23, залишений їй в спадщину. Крім позивача в цьому будинку зареєстровані: [PERSON] та [PERSON], тобто відповідач по справі. [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресою з 12.10.2012 року. До цього, відповідач мав у власності будинок № 28, який розташований за адресою: м. Мирноград Донецької області, вул. Свободи. Після продажу будинку відповідач отриману суму за продаж свого будинку віддав своїй доньці [PERSON] З 2016 року відповідач не мешкає по зареєстрованій адресі. Подальше мешкання на спільній території з відповідачем не можливе у звязку з неприязними відносинами між сторонами. Так-як, житло було заповідано позивачу до реєстрації шлюбу з відповідачем, позивач вважає, що відповідач не має права претендувати на це майно. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд, виписати відповідача з будинку, розташованого в місті Мирноград, Донецької області по пров. Заньковецької, будинок 23. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог. Пояснила, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 1994 року. Весь час проживали разом, у тому числі нетривалий проміжок часу за однією адресою, а потім протягом багатьох років за адресою: вул.Заньковецької, 23 в місті Мирнограді. Відповідач разом з нею за цією адресою проживав спочатку без реєстрації, а в 2012 році після продажу будинку, де він був зареєстрований зареєструвався за місцем їх проживання. Жили вони разом до грудня 2016 року, а після цього через неприязні стосунки, які склались між відповідачем і її прийомною дочкою, відповідач спочатку декілька разів уходив, а в січні 2017 року остаточно залишив місце реєстрації. Його дочка зняла йому квартиру і там він проживає зараз. Точна адреса їй невідома. Оскільки будинок, в якому зареєстрований відповідач належить їй, це є її спадщина, він не має права там далі проживати. Крім того, через реєстрацію відповідача вона не може отримати субсидію, а відповідач, навіть те вугілля, яке він отримував, не залишав для опалення будинку, а продавав, віддаючи всі гроші своїй дочці. Відповідач до судового засідання двічі не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи або даних про поважність відсутності в судовому засіданні суду не надавав що, враховуючи згоду позивача, дає суду підставу розглянути дану справу заочно та за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у судовому засіданні наступні правовідносини. Будинок № 23 по вулиці Заньковецької в місті Мирнограді Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 січня 2005 року, посвідченого 12 січня 2005 року в.о. державного нотаріуса Димитровської державної нотаріальної контори, реєстр. № 3 і зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації міста Димитров 4 лютого 2005 року, належить позивачу [PERSON] (а.с. 10). Позивач [PERSON] у належному їй будинку зареєстрована з 30 листопада 2010 року, відповідач [PERSON] з 12 жовтня 2012 року, що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сімї зареєстрованих від 14 лютого 2017 року таданими з домової книги для прописки громадян (а.с. 7-9, 14). Позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Димитровським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області (а.с. 13). Даних щодо розірвання цього шлюбу суду не надавалось. Згідно з актом фактичних обставин не проживання особи що зареєстрована від 13 квітня 2017 року, [PERSON] за адресою: місто Мирноград, вулиця Заньковецької, 23, фактично не проживає з січня 2017 року (а.с. 24). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень частини першої статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. А частина четверта статті 156 Житлового кодексу України передбачає збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, або квартири. Члени сім*ї власника житла (у тому числі і колишні), втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що закріплено у частині другій статті 405 Цивільного кодексу України. Таким чином при вирішенні питання про втрату членом сім'ї власника (у тому числі колишнього) права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Під час розгляду справи судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] і прийомною дочкою позивача [PERSON] склались неприязні стосунки, що стало підставою переїзду відповідача для проживання в інше місце. Позивач суду не довела, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку без поважних причин, а не через неприязні стосунки, які склались між різними членами сімї, у звязку з чим суд не може дійти висновку про наявність законодавчо встановлених підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачеві будинком. Крім того, при зверненні до суду позивачем не дотримано вимог частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, оскільки на дату подачі даного позову до суду, з часу залишення відповідачем будинку позивача, один рік ще не сплинув. Враховуючи викладене, вимоги позивача, які по суті містять вимогу про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 386, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed