Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, в обґрунтування позову вказавши наступне. 18.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 24 500 гривень, на підтвердження чого Відповідач надала Позивачу розписку про отримання вказаної суми грошових коштів та зобов'язалася повернути одержані грошові кошти до 30.08.2015 року. 20.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 6 000 гривень, на підтвердження чого Відповідач надала Позивачу розписку про отримання вказаної суми грошових коштів та зобов'язалася повернути одержані грошові кошти до 31.05.2015 року. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договорів позики, позивач звернулася до суду та просить стягнути з Відповідача суму заборгованості за Договором позики від 18.03.2014 року, яка складається з суми основного боргу у розмірі 24 500 гривень; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1470 гривень; інфляційних витрат у розмірі 17 075 гривень; та за Договором позики від 20.11.2014 року, яка складається з суми основного боргу у розмірі 6 000 гривень; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 180 гривень; інфляційних витрат у розмірі 4 182 гривень, що разом складає 53 227 гривень та стягнути судові витрати. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без фіксації судового процесу, у якій вказав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій вказала, що визнає позовні вимоги частково. Згідно раніше наданих пояснень, відповідач не погоджується з нарахуванням 3% річних за прострочення виконання зобов'язання та інфляційних витрат за період до настання строку виконання договорів позики. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 24 500 гривень. Згідно договору позики Позичальник зобов'язалася повернути одержані грошові кошти у строк до 30.08.2015 року. Крім того, 20.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики б/н, відповідно до якого Відповідач отримала від Позивача грошові кошти у розмірі 6 000 гривень. Згідно договору позики Позичальник зобов'язалася повернути одержані грошові кошти у строк до 31.05.2015 року. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Умови Договорів позики Позикодавцем були виконані у повному обсязі шляхом надання грошових коштів у розмірі 24 500 гривень за договором від 18.03.2014 року та грошових коштів у розмірі 6 000 гривень за договором від 20.11.2014 року, що підтверджується відповідними розписками [PERSON] про отримання грошових коштів. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів позики, позивач зверталася до Відповідача з проханням повернути отримані кошти, однак грошові кошти за договорами позики Відповідачем не повернуто. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження щодо повернення грошових коштів за договорами позики у строк, визначений договором, та на час розгляду справи сума заборгованості позичальником не сплачена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 24 500 гривень за договором позики від 18.03.2014 року та грошових коштів у розмірі 6 000 гривень за договором позики від 20.11.2014 року підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами та стягнення інфляційних витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем нараховано за Договором позики від 18.03.2014 року 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1470 гривень та інфляційні витрати у розмірі 17 075 гривень за період з 18.03.2014 року по 27.04.2016 року та за Договором позики від 20.11.2014 року 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 180 гривень та інфляційні витрати у розмірі 4 182 гривень за період з 20.11.2014 року по 27.04.2016 року. Тобто з моменту укладення договорів по час звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за ними. Беручи до уваги, що ст. 625 ЦК України встановлено, що відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за договором настає з моменту прострочення виконання цього зобов'язання, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання та інфляційних витрат за договорами позики підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з умов договору позики від 18.03.2014 року позичальник зобов'язалася повернути грошові кошти у строк до 30.08.2015 року, та за договором позики від 20.11.2014 року - до 31.05.2015 року, тому відповідальність відповідача щодо невиконання грошових зобов'язань за договорами починається відповідно з цього часу. Таким чином, за договором позики від 18.03.2014 року з відповідача підлягають стягненню відсотки та інфляційні витрати, нараховані за період з 30.08.2015 року по 27.04.2016 року, що складає: 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 485 гривень; інфляційні витрати у розмірі 10 975 гривень. За договором позики від 20.11.2014 року з відповідача підлягають стягненню відсотки та інфляційні витрати, нараховані за період з 31.05.2015 року по 27.04.2016 року, що складає: 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 163 гривень; інфляційні витрати у розмірі 2 688 гривень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором позики від 18.03.2014 року у розмірі 35 960 гривень, яка складається з: суми основного боргу у розмірі 24 500 гривень; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 485 гривень; інфляційних витрат у розмірі 10 975 гривень; та за Договором позики від 20.11.2014 року у розмірі 8 851 гривень, яка складається з: суми основного боргу у розмірі 6 000 гривень; 3% річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 163 гривень; інфляційних витрат у розмірі 2 688 гривень, а всього за обома договорами - 44 811 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 535,00 гривень.

Outcome: partial