Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просить встановити факт володіння на праві власності [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0602 га, розташованою по вул. Пловдівська, 28 у м. Кривому Розі та визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0602 га, розташовану за адресою: вул.Пловдівська, 28 м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. В обґрунтування позову зазначила, що вона отримала у власність зазначене домоволодіння та користується своєю власністю з 2006 року. При виготовленні технічної документації для отримання кадастрового номеру на земельну ділянку, де розташоване її домоволодіння, зясувалося, що на вказану земельну вже видавався державний акт на право приватної власності на землю ДП № 4850 від 07.04.1998 р. на імя [PERSON]. [PERSON] продала домоволодіння [PERSON], у якого згодом вона і придбала будинок. Вважає, що право власності попереднього власника на земельну ділянку, [PERSON], на якій розташоване домоволодіння, припинилося з моменту укладення договору купівлі-продажу, тому до попереднього власника [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок та інші господарчі споруди, він вважав себе власником цієї земельної ділянки та володів нею, тому просить задовольнити заявлені вимоги. Позивач в судове засідання не зявилась, представник позивача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, заперечень не надійшло. Представник третьої особи Криворізької міської ради в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшли пояснення з проханням слухати справу за відсутності представника та вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 05 жовтня 2006 року придбала у [PERSON] домоволодіння, що в цілому складається з житлового будинку А-1, глиноб обкл. цеглою, житловою площею 50,3 кв.м., загальною площею 80,3 кв.м. та господарчих будівель, літня кухня В, шлакоблок; вбиральня Г, цегла; водоколонка 1; огорожа 1-2, що знаходиться за адресою: місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, вулиця Пловдівська, будинок під номером 28. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка переходить у тимчасове користування та підлягає оформленню у особисту власність покупця згідно діючого законодавства (а.с. 10 копія договору). Право власності на вищезазначене домоволодіння зареєстровано за [PERSON] в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 9 копія витягу). Рішенням № РВ-1200436382016 від 29.12.2016 р. державним реєстратором Управління Держгеокадастру у Криворізькому районі Дніпропетровської області відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки технічна документація не відповідає п. «е» ч. 10 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» - відсутні відомості про документ, що посвідчує право на земельну ділянку)державний акт на право приватної власності на земл. ДП за № 4850 від 07.04.1998 р., площа ділянки 0,0602 га, виданий на імя [PERSON]) (а.с. 20 копія рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Отже, правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов'язків сторін цього договору. За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець передає/зобов'язується передати майно (товар), а покупець приймає/зобов'язується прийняти майно (товар). Згідно витребуваної у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] копії договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 19 вересня 2002 р.,укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON], як покупцем, останній придбав домоволодіння та земельну ділянку розміром 602,00 кв.м., що знаходяться у м. Кривому Розі, вулиця Пловдівська, будинок під номером 28. Земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ДП виданого 07.04.1998 р., зареєстрованого за № 4850, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку та господарчих будівель. Тому саме між цими суб'єктами цивільних правовідносин виникли права та обов'язки, і саме від [PERSON] до [PERSON] мало перейти право користування земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України . Саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України). Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року. яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, За таких обставин суд вважає можливим встановити факт володіння на праві власності [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0602 га за вищезазначеною адресою, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії ДП виданого 07.04.1998 р., зареєстрованого за № 4850 та визнати за позивачкою право власності на вказану земельну ділянку у відповідності до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. На підставі ст.ст. 321, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.41 Конституції України,

Outcome: approved