Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 06 серпня 1990 року по 26 липня 2017 року працювала в Дочірньому підприємстві «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на посаді медичної сестри. 26 липня 2017 року позивача було звільнено з Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» за згодою сторін, однак, в порушення норм трудового законодавства, позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі, яка на день звільнення становила 26 868 гривень 83 копійки. В зв'язку з викладеним, позивач [PERSON] просить суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати з урахуванням індексації у розмірі 27 895 гривень 97 копійок, середню заробітну плату за період затримки розрахунку при звільнені за період з 27 липня 2017 року по 07 вересня 2017 року в розмірі 4 477 гривень 33 копійки, моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 300 гривень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, з трудової книжки [PERSON] слідує, що наказом № 108-л від 01 серпня 1990 року позивач була прийнятий у Слов'янську територіальну раду з керування курортами профспілок до Базового санаторію «Донбас» на посаду медсестри. Наказом № 15 від 25 лютого 1992 року Слов'янська територіальна рада з керування курортами профспілок реорганізована в Слов'янське відділення акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця». Наказом № 19-л від 01 квітня 1996 року позивач була звільнена за п. 5 ст. 36 КЗпП України за переведенням до санаторію «Слов'янський». Наказом № 31л від 17 квітня 1996 року [PERSON] прийнята медичною сестрою палатною ортопедо-травмотологічного відділення за переведенням з санаторію «Донбас». Наказом № 77л від 30 травня 1997 року позивача переведено медичною сестрою палатною першого спинального відділення. Наказом № 54 від 28 березня 2000 року Санаторій на підставі наказу Правління № 31 від 14 лютого 2000 року реорганізований в філію Слов'янського підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» Санаторій Слов'янський. На підставі рішення зборів акціонерів від 27 березня 2002 року № 1/5 Санаторій «Слов'янський» філія Слов'янського ДП ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» реорганізований шляхом приєднання на правах структурного підрозділу до Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» з 01 квітня 2003 року. Наказом № 02р ві 02 січня 2017 року на підставі додатка до класифікатора професій ДК003-95 позивачу було змінено посаду з медсестри на сестру медичну. Наказом № 126/П від 26 липня 2017 року трудовий договір між позивачем та відповідачем був припинений за угодою сторін. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 7 статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, згідно з якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Натомість згідно довідки Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 07/1053 від 21 серпня 2017 року станом на 01 серпня 2017 року заборгованість вказаного підприємства перед позивачем з виплати заробітної плати складає 26 868 гривень 83 копійки, в тому числі: 1 353 грн. 75 коп. - за жовтень 2016 року, 3 099 грн. 20 коп. - за листопад 2016 року, 3 302 грн. 18 коп. - за грудень 2016 року, 991 грн. 79 коп. - за січень 2017 року, 2 848 грн. 95 коп. - за березень 2017 року, 2 659 грн. 62 коп. - за квітень 2017 року, 2 814 грн. 21 коп. - за травень 2017 року, 2 962 грн. 78 коп. - за червень 2017 року, 6 836 грн. 35 коп. - за липень 2017 року. З довідки Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» № 07/1258 від 25 жовтня 2017 року слідує, що позивачу [PERSON] була частково виплачена заборгованість по заробітній платі 29 вересня 2017 року в розмірі 9 755 грн. 13 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що на день розгляду справи у суді заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати складає 17 113 грн. 70 коп. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації, суд виходить з наступного. Згідно положення ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Зі зведеної таблиці індексів інфляції, оприлюдненої на урядовому порталі, вбачається, що в жодному місяці, за який відповідачем було нараховано, але не виплачено позивачу заробітну плату, індексація не перевищила 103 відсотки. Крім цього, сам позивач в розрахунку заборгованості з урахуванням індексу інфляції, зазначає індекс інфляції, що не перевищує 103 відсотки. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості з заробітної плати з урахуванням індексу інфляції не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача [PERSON] з виплати їй відповідачем середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім цього, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З довідки Дочірнього підприємства «Санаторно-курортний реабілітаційний центр «Слов'янський курорт» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», наданої суду позивачем [PERSON], слідує, що заробітна плата за травень 2017 року складає 2 814 грн. 21 коп., за червень 2017 року складає 2 962 грн. 78 коп. Натомість відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд, при вирішенні питання щодо обчислення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку виходить з доказів, наявних в матеріалах цивільної справи. Так, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] дорівнює: (2 814 грн. 21 коп. + 2 962 грн. 78 коп.) / (20 робочих днів травня 2017 року + 20 робочих днів червня 2017 року) = 144 грн. 43 коп. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року N 6-159цс13, яка відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. З роз'яснень, викладених в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року слідує, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток позивача [PERSON] за час затримки розрахунку при звільнені дорівнює: 144 грн. 43 коп. * 76 дні (з дня звільнення по день ухвалення рішення суду) = 10 976 грн. 68 коп. Отже вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, то в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надав жодного доказу суду на підтвердження того, що нею були понесені витрати на правову допомогу, а тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., суд виходить з наступного. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем її трудових прав призвели до порушення її звичайного способу життя, вона не мала засобів до існування, для забезпечення себе та своєї сім'ї усім необхідним, відчувала сильне душевне хвилювання. Через протиправну поведінку відповідача вона змушена витрачати свій час і зусилля на звернення у різні інстанції. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року встановлений в розмірі 1 600 гривень. Тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved