Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову вказано, що вона працювала у підземних умовах ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]» з 1991 року по 2002 рік. Висновком МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25%, за професійним захворювання коніотуберкульоз. Причиною професійного захворювання є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів та несприятливого мікроклімату. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку вона оцінює у 290 000 грн. Моральні страждання виражені у постійному болю та обмеження руху, загальній слабкості, задухи, постійному болю та кашлю, відчуття непотреби суспільству, неможливості працювати на присадибній ділянці та перебувати у громадських містах, транспорті, а також допомагати родині. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. До суду від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання пр. розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] встановлено позивач працювала в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату зумовленою обмеженістю робочого простору на підприємствах відповідача ПАТ «ЄВРАЗ [PERSON]», на сьогодні підприємство змінило назву на Приватне акціонерного товариства «ЄВРАЗ [PERSON]» - понад 43 роки, що підтверджено копією трудової книжки та актом розслідування хронічного захворювання на виробництві та трудової крижки позивача(а.с.5-8, 9-12). По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 26.02.2015 року. Причиною професійного захворювання є робота на протязі довгого часу в умовах впливу шкідливих факторів 10 років 7 місяці, саме на підприємстві відповідача, що відмічено у п.12, 16, 19 акту (а.с.9-12). Висновком МСЕК від 21.04.2015 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25 %, за професійним захворювання коніотуберкульоз, безстроково, інвалідом не визнана (а.с.13). Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача\~була заподіяна шкода професійним захворюванням та втрата працездатності 25%, позивач тривалий час працював лише на підприємстві відповідача та виконувала роботу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває постійно фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я вона вимушена періодично проходити стаціонарне лікування, протипоказана важка праця, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині, їй дуже складно користуватися громадським транспортом так як не може знаходитися тривалий час в обмеженому просторі через задуху та кашель. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з оточуючими, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі \~\~позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного [PERSON] України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови \~\~праці \~\~відповідно \~\~до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з викладеним, суд вказує, що відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 4.1 Рішення Конституційного [PERSON] України від 27.01.2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких\~\~ особистих\~\~ немайнових\~\~ прав,\~\~ як\~\~ право на життя,\~\~ право на охорону здоров'я тощо. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у житті, неможливість відновлення стану, яку мала до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, тривалості роботи на підприємстві, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі\~ 13 000 грн. що буде\~відповідати\~розміру заподіяної\~моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача \~\~на користь держави судовий збір. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial