Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], про надання дозволу неповнолітній [PERSON], [INFO], на виїзд з межі України без згоди та супроводу батька [PERSON], в країни Шенгенської угоди (Польща, Іспанія, Греція, Італія, Чорногорія), в Болгарію, Хорватію, Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет терміном до 31 вересня 2019 року з дати набрання законної сили рішенням суду, у супроводі або за згодою матері - [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 13 липня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач частково надає матеріальну допомогу, але участі у вихованні дитини не приймає. Позивач має намір оздоровити дитину на морі за кордоном та розширити її світогляд, однак для виїзду дитини за кордон необхідна згода батька, яку останній не надає. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилась, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відзив на позов не подав та про причини неявки суду не повідомив. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони 13 липня 2013 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №100350 від 13 липня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №994. Від даного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №188118 від 10 січня 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №40. Дочка [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно довідки за №12 від 23 січня 2019 року,виданої Тернопільським районним територіальним медичним об'єднанням встановлено, що [PERSON], [INFO], хворіє та їй рекомендовано оздоровлення на курортах з морським кліматом. [PERSON]. придбала путівки для себе та дочки [PERSON] у Єгипет Шарм-ель-Шейх, дата поїздки: з 14.05.2019 року по 23.05.2019 року, що підтверджується договором на туристичне обслуговування за №К380/190228-9 від 28 лютого 2019 року та додатком до договору за №1. В судове засідання відповідач не з'явився, відзив не подав та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не представив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конвенцією про права дитини (ст.3), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В силу вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до положень п.п. 2 п. 4 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № № 6-350цс17). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що дочка [PERSON] проживає разом з матір'ю, хворіє та потребує оздоровлення на курортах з морським кліматом. Крім цього, станом на день розгляду справи позивачка придбала путівки у Єгипет для себе та дочки [PERSON]. Батько у добровільному порядку згоди на виїзд дитини за межі України не надає. У судове засідання відповідач не з'явився, відзив не подавав та будь-яких доказів щодо спростування доводів позивача суду не представив. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що з викладених у позовній заяві обставин слідує, що неповнолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов чи будь-яких заперечень по суті позову до суду не надав, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відтак, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі необхідності її оздоровлення та розвитку, суд вважає за необхідне надати дозвіл [PERSON] на виїзд з межі України без згоди та супроводу батька [PERSON], в країни Шенгенської угоди (Польща, Іспанія, Греція, Італія, Чорногорія), в Болгарію, Хорватію, Турецьку Республіку та в Арабську Республіку Єгипет терміном до 31 вересня 2019 року з дати набрання законної сили рішенням суду, у супроводі або за згодою матері - [PERSON]. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 768,40 гривень судового збору. Відповідно до ст.ст. 141, 150, 153, 157 СК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57,

Outcome: approved