Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Також, у вказаному приміщенні зареєстрований онук позивачки [PERSON] , [INFO] , однак який у квартирі не проживає майже 2 роки, починаючи з літка 2017. Позивач зазначає, що вона є пенсіонером та бажає отримувати житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, однак оплата за ці послуги, яка нараховується позивачу наразі з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб, є значною для її бюджету. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачці квартирі перешкоджає їй у реалізації цього права, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про слухання справи у її відсутності, позов підтримує і просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявсь неодноразово належним чином, однак не з`явився в судові засідання без повідомлення причин неявки, відзиву на позов, або будь-яких заяв він суду не подав. У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, враховуючи заяву позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - [PERSON] надіслала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, проти позову [PERSON] не заперечує. Таким чином, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 03.02.2004 державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 2-328 та копією технічного паспорту ОП ЗМБТІ. Згідно з витребуваної судом інформації з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 08.11.2012 по теперішній час. Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , випливає, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з літка 2017 й по день його складання, тобто по 30.05.2019. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Також, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач [PERSON] є власником житла, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі у справі [PERSON] , є членом сім`ї власника квартири, а саме онуком [PERSON] , однак він не проживає за місцем реєстрації з літка 2017 року, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача як власника, так як позивач обмежений у своєму праві розпорядження власністю, не може оформити житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, а крім того відповідач в квартирі не проживає, витрат по утриманню житла не несе, і позивач несе зайві комунальні витрати. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є доведеним та таким, що підлягає задоволенню, а тому відповідач, який не проживає за зареєстрованим місцем проживання з літа 2017 року без поважних причин, визнаний судом такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні залишитись за позивачем, оскільки таке питання щодо їх стягнення позивачем не заявлялись. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved