Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусового знання останнього з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником вказаної квартири, у якій з 1971 року зареєстрований - [PERSON] . Відповідач з моменту придбання по теперішній час не проживає в квартирі. [PERSON] постійно мешкає зі своїм сином за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого, але фактично не проживаючого у квартирі відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] та адвокат Міхно М.Г. не з`явилися, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23379747 від 23.07.2009, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право спадщину належать [PERSON] Відповідно до акту про фактичне проживання, складеного головою ЖБК «Дружба-1», [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відповіддю №17-141-0110 від 24.01.2019, наданою на запит суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що та обставина, що відповідач залишається зареєстрованим у спірному будинку, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю. Тому, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Щодо позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 Закону України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З 04 квітня 2016 року в Україні набув чинності закон №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року. З 04 квітня 2016 року Державна міграційна служба України втратила функції реєстрації місця проживання громадян. Дана робота покладена на органи місцевого самоврядування. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації. Тому, суд приходить до переконання, що вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України,

Outcome: partial