Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]., а також стягнути на її користь з відповідача судові витрати. Мотивувала свою заяву тим, що 23 вересня 2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач з дітьми зареєстрована за адресою: [INFO], в квартирі, частина якої їй належить, однак вся сім'я проживала за місцем проживання чоловіка за адресою [ADDRESS]. 06 березня 2018 року вдома, в присутності дітей, відносно нею було вчинено умисне фізичне насильство зі сторони [PERSON] Вона була вимушена забрати дітей та виїхати мешкати додому, тоді [PERSON] вигнав її з постійного помешкання, без речей. 10.03.2018 року вона з дітьми прийшла за місцем проживання [PERSON] щоб забрати свої речі та речі дітей. [PERSON] знову вчинив скандал, віддав її речі, а речі дітей віддати не погодився, також вказав, що діти будуть мешкати з ним. Вона вимушена була подзвонити родичам, які приїхали, а також були викликані працівники поліції. Вони просили віддати дітей , доньку їй віддали, а сина він залишив в своїй квартирі. На той час відповідач знаходився на лікарняному з черепно - мозковою травмою, син був залишений під мотивом, що батька самого неможливо оставити. Після цього їх синові відповідач, а також його батьки дозволили зустрічатися з позивачкою, однак сина впевнили, що його батько травмований, його неможливо залишити самого, що позивач погана, а тому син на теперішній час бажає бути з батьком. Хоч реально син проживає у батьків відповідача. [PERSON] та його батьки також в шлюбі настроюють сина проти позивача. На теперішній час вона фактично не баче сина, відповідача, фактично була нанесена психологічна травма не тільки синові, а донці, яку фактично з вини відповідача та його батьків, позбавили бачитися, гратися з братом, вона в силу свого віку не розуміє чому їх розлучили. У зв'язку із чим вона вимушена звернутися до суду із вищевказаною позовною заявою. 18.04.2018 року позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просила визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]., а також стягнути на її користь з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в позовних вимог в про стягнення судових витрат відмовився, іншу частину позовних вимог підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали письмову заяву в якій вказали, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто згоди про те, що діти будуть мешкати разом з позивачкою, тому позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила розглянути позовну заяву у відсутність їх представника, рішення прийняти з урахуванням інтересів малолітніх дітей та висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено судом, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 23 вересня 2006 року , відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 16 березня 2018 року виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 890. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], відповідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та доньку [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER]. Судом встановлено, що діти зареєстровані разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] в квартирі, частина якої належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., зареєстровано в реєстрі № 1870. Після припинення спільного проживання сторін, донька [PERSON], [INFO] залишилась проживати з матір'ю, а син [PERSON], [INFO] залишився мешкати з [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідно договору дарування квартири від 08.05.2018 року , посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., [PERSON] одержав у власність квартиру [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі № 2-1132. Згідно договору оренди квартири від 01.04.2018 року [PERSON] орендує квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на тривалий строк, безоплатно. Відповідно характеристики виданої КЗ « Дошкільний навчальний заклад ( ясла-садок) № 25» [PERSON] працює на посаді вихователя з вересня 2017 року, за час роботи зарекомендувала себе позитивно. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради з питання визначення місця проживання дітей від 13.07.2018 року № 7/29-2552, було зазначено, що батьки створили належні умови для проживання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у зв'язку із чим , служба у справах дітей вважає, що діти можуть мешкати, як з матір'ю та із батьком, за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідач не заперечує, щоб суд визначив місце проживання дітей разом з матір'ю. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою . Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Покровська районна в місті рада (орган опіки та піклування) власним висновком № 7/29-2552 від 13.07.2018 року своїм висновком фактично підтримала позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей за місцем проживання матері. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов'язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір'ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved