Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання довіреності недійсною, а саме, просила суд визнати довіреність, посвідчену нотаріально державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON]Г, зареєстровану в реєстрі за № 998 від імені [PERSON] на імя [PERSON] недійсною із застосуванням наслідків її недійсності. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала наступне. В період 2007-2008 роки вона проживала однією сімєю з [PERSON] у незареєстрованому шлюбі. 11.01.2008 року [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] У лютому 2008 року позивачка та [PERSON] примирилися і почали вирішувати питання щодо спільного проживання, зокрема, у березні 2008 року [PERSON] повідомив [PERSON] про намір отримати кредит у банку та викупити продану квартиру позивачки у [PERSON], а, оскільки [PERSON] не була виконана вимога щодо нотаріального посвідчення, то [PERSON] запропонував [PERSON] у якості забезпечення кредитного договору передати в іпотеку зазначену вище квартиру. Позивачка погодилася та за порадою [PERSON] видала довіреність [PERSON] від 14.03.2008 року, посвідчену нотаріально,оскільки постійно мешкала у Дніпропетровській області та не мала можливості самостійно реалізувати свої права. За твердженням позивачки, [PERSON] завірив її, що [PERSON] без її відома не буде здійснювати жодних дій, а у разі вчинення таких дій обовязково і негайно повідомить позивачку і лише після отримання її згоди здійснить такі дії. Окрім того, [PERSON] запевнив [PERSON] у тому, що в разі укладення будь-яких договорів він обовязково її повідомить, та вона повинна бути видати іншу довіреність з чітким зазначенням сторін договору, його повне найменування та дати укладання такого договору та наданням відповідних повноважень представника. Позивачка у своєму позові стверджує, що під час видачі довіреності [PERSON] не бачила, дані останнього були записані зі слів [PERSON], а державний нотаріус, посвідчуючи довіреність, жодних документів, необхідних для встановлення особи [PERSON] не видавала. Ця обставина, на думку позивачки, підтверджується самою довіреністю від 14.03.2008р., зареєстрованою у Реєстрі за № 998, оскільки остання не містить інформації щодо дати народження та ідентифікаційного номеру платника податків [PERSON] В подальшому позивачка не отримувала від [PERSON] та [PERSON] жодних повідомлень щодо отримання кредиту, жодних документів з приводу кредитних відносин. [PERSON] більше не спілкувався з позивачкою, у звязку з чим вона вирішила, що ніякого договору укладено так і не було. [PERSON] продовжувала мешкати за місцем своєї реєстрації та лише у серпні 2014 року, отримавши копію апеляційної скарги ПАТ «Альфа-Банк», дізналась про те, що [PERSON] отримав кредит та в якості забезпечення своїх зобовязань використав нерухоме майно шляхом укладання іпотечного договору від 14.03.2008 року за дорученням, виданого на імя [PERSON] від імені [PERSON] з ПАТ «Альфа-Банк». Вважаючи свої права порушеними, [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області про захист прав споживачів та визнання недійсним договору іпотеки. Як позивачці стало відомо з матеріалів справи, 14.03.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON] була відкрита нотаріальна справа за посвідченням іпотечного договору від 14.03.2008р. № 800003342-И. Відповідно до п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (яка діяла на час вчинення нотаріальних дій) при посвідченні правочинів нотаріусом у текстах правочинів зазначаються: для фізичних осіб ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, для юридичних осіб ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. На підтвердження наявності ідентифікаційного номера (коду) нотаріусу подається відповідна, завірена уповноваженою особою, довідка або витяг, фотокопія якого долучається до примірника правочину,який залишається у справах нотаріуса. На підтвердження повноважень сторін іпотечного договору нотаріусу були подані: довіреність ЗАТ «Альфа-Банк» № 181/07 від 23.03.2007р. на імя [PERSON]; довіреність від 14.03.2008р., реєстраційний номер 998, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй квартири за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд.6. З метою перевірки вказаних довіреностей приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON] були отримані скорочені витяги з Єдиного реєстру довіреностей. Витяг з Єдиного реєстру довіреностей № 3621397 від 14.03.2008р. містить інформацію відносно [PERSON], ІдН: [NUMBER] та інформацію відносно [PERSON] про відсутність коду: інша причина відсутності коду. При цьому, на думку позивачки, довіреність від 14.03.2008р., реєстраційний номер 998, якою [PERSON] уповноважує [PERSON], не містить інформації, на підставі чого встановлено особу останнього, його дата народження, зокрема, відсутня інформація про ідентифікаційний номер [PERSON] Позивачка посилається на ч.1 ст. 238 ЦК України, згідно якої представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, які він представляє. На думку позивачки, довіреність від 14.03.2008р. не наділяє [PERSON] повноваженнями діяти від імені [PERSON] з метою виникнення прав та обовязків за основним договором від 14.03.2008 року, укладеним між установою банку та [PERSON], оскільки не містить жодного посилання на такий договір. Позивачка вважає, що [PERSON] та [PERSON] зловмисно домовилися з метою отримання кредиту шляхом укладення договору іпотеки за довіреністю від імені [PERSON], оскільки позивачка не була жодним чином повідомлена про наявність укладеного кредитного договору з установою банку, в забезпечення якого укладався договір іпотеки. Про зловмисну домовленість [PERSON] та [PERSON], за переконанням позивачки, свідчить також той факт, що особа [PERSON] під час посвідчення довіреності не перевірялася взагалі та в цей же час у м. Запоріжжі інша особа почала діяти від імені [PERSON], посилаючись на довіреність від 14.03.2008р. та надаючи нотаріусу можливість встановити його особу шляхом надання паспорту, ідентифікаційного номеру платника податків. Відповідно до статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним, в звязку з чим позивачка просить визнати довіреність, посвідчену нотаріально державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON]Г, зареєстровану в реєстрі за № 998 від імені [PERSON] на імя [PERSON] недійсною із застосуванням наслідків її недійсності. 18.01.2017р. суддею було винесено ухвалу про прийняття до свого провадження вказаної цивільної справи та призначено розгляд справи на 31.01.2017 року. У відкрите судове засідання сторони та третя особа не зявилися. 24.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя [PERSON] з відміткою «повертається для уточнення адреси, адресат вибув, нова адреса не відома». 25.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя [PERSON] з відміткою «термін зберігання закінчився за незапитом». 30.01.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя [PERSON] з відміткою «термін зберігання закінчився за незапитом». Від представника позивачки не надійшло жодних повідомлень; від третьої особи 30.01.2017р. надійшла заява розглядати в її відсутність і винести рішення на розсуд суду. Розгляд справи ухвалою суду було відкладено на 02.03.2017 року. 10.02.2017 року від представника позивача адвоката [PERSON] (документи, які підтверджують її повноваження, знаходяться у матеріалах справи) надійшла заява з проханням розглянути дану цивільну справу без участі позивача та її представника в заочному порядку; позовні вимоги представник позивачки у заяві підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. 03.03.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя [PERSON] з відміткою «по закінченні терміну зберігання». 03.03.2017 року на адресу суду було повернуто поштове відправлення на імя [PERSON] з відміткою «по закінченні терміну зберігання». Щодо [PERSON] - суд направив запит для встановлення місця його реєстрації, було підтверджено його адресу реєстрації, зазначеної у позові, однак рекомендовані листи кожного разу поверталися неотриманими. 20.02.2017 року від третьої особи, державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори [PERSON] надійшла письмова заява з проханням цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання довіреності недійсною розглядати у її відсутність. Рішення просила винести на розсуд суду. При винесенні рішення просила врахувати те, що відповідно до абз. 5 п. 146 розділу 16 глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, яку позивач просить визнати недійсною, обовязковим є зазначення в довіреності місця і дати складання, прізвища, імені, по батькові, місця проживання представника і особи, яку представляють, що і було дотримано при посвідчені вказаної довіреності. Ухвалою суду судовий розгляд справи було відкладено на 16.03.2017 року, сторони та третя особа були належним чином повідомлені про місце, час та дату проведення судового засідання. Станом на 16.03.2017 року повістки та копії ухвали, направлені [PERSON], [PERSON], [PERSON] повернулися як не отримані. Від третьої особи 14.03.2017 року знову поступила письмова заява, аналогічного з попередньою заявою, змісту. Від представника позивачки не надійшло жодних повідомлень, була повідомлена належним чином. 15.03.2017 року згідно запиту суду третя особа державний нотаріус Покроської державної нотаріальної контори [PERSON] надала належним чином посвідчені фотокопії документів щодо посвідчення довіреності, виданої 14.03.2008 року [PERSON] [PERSON] [PERSON] у повному обсязі. Оскільки в судове засідання сторони повторно не зявилися, повідомлені про місце, час та дату проведення судового розгляду належним чином, причини неявки суду невідомі, а у матеріалах справи є заява представника позивача з проханням розглядати справу без участі позивачки та її представника в заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 14 березня 2008 року позивачка [PERSON] видала довіреність [PERSON], посвідчену нотаріально, для реалізації своїх прав. Даний факт, як і факт добровільної видачі довіреності позивачка не оскаржує. Копія даної довіреності знаходиться у матеріалах справи (а.с. 6), також третя особа (державний нотаріус) надала завірену копію вказаної довіреності ідентичного змісту (а.с. 102). Відповідно до тексту цієї довіреності, [PERSON] уповноважила [PERSON] виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй житлової квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд. № 06[ADDRESS]. Для виконання зазначених дій вона уповноважила його подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки і документи, також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, розписуватися за неї в договорах, представляти інтереси в органах нотаріату та в усіх інших підприємствах, установах, організаціях України з питань укладення іпотечного договору, а також виконати всі інші дії, повязані з виконанням даної довіреності. Довіреність була видана без права передоручення, строком дії протягом року, тобто, до 14.03.2009 року. Третя особа державний нотаріус Покровської державної нотаріальної контори [PERSON] надала по даній справі: копію довіреності; копію ідентифікаційного номеру [PERSON]; копію квитанції про сплату нотаріальних дій; витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (№ витягу 5621397), дата видачі 14.03.2008 року 10:03:00. У графі «дата та час реєстрації» вказано: 14.03.2008, 10:02:58. У графі «представник» зазначено: «[PERSON], причина відсутності коду, інша причина відсутності коду». Як надалі вбачається з матеріалів справи, 14.03.2008 року у м. Запоріжжі було укладено іпотечний договір № 800003342-И між ЗАТ «Альфа-Банк» та громадянином [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], який діє від імені гр. [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO], кв. 04, ідентифікаційний номер [NUMBER], на підставі довіреності, виданої Покровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, 14.03.2008р. за № 998, що виступає майновим поручителем зазначеного нижче боржника ([PERSON]) та надалі іменується «Іпотекодавець». Надалі, згідно з умовами договору, іпотекодавець ([PERSON]Г.) у забезпечення виконання зобовязання боржника (кредит у розмірі 50\~000,00 доларів США) передає іпотекодержателю (банку) нерухоме майно (квартиру) загальною площею 54,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 8-10). У розділі 9 договору «Найменування, адреса та інші відомості про Сторони» іпотекодавцем вказано [PERSON], підписав за довіреністю від імені якої договір [PERSON] Даний договір, як вбачається з наданої копії та пояснень у позові, був нотаріально посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] У посвідчувальному написі зазначено наступне: договір посвідчено [PERSON], договір підписано у присутності нотаріуса, особи громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також правоздатність та дієздатність ЗАТ «Альфа-Банк» і повноваження представників, а також належність квартири, яка передається в іпотеку гр. [PERSON] перевірено. Тією ж датою було накладено заборону на відчуження вказаної квартири. Суд вважає, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 237 ЦК України \~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 239 ЦК України, правові наслідки вчинення правочину представником правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу, а саме: недотримання форми, правочин не може суперечити закону, правочин має бути спрямований на настання реальних наслідків. Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 232 ЦК України, \~правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів, а саме: дефектів змісту правочину; дефектів недотримання форми; дефектів субєктного складу; дефектів волі (невідповідності волі та волевиявлення). Аналізуючи аргументацію позивачки, суд дійшов наступного висновку: позивачка вважає, що довіреність повинна бути визнана судом недійсною як правочин, що має дефекти змісту, субєктного складу та волі. У якості дефекту субєктного складу правочину позивачка зазначає, що видана нею довіреність підписана особою, особистість якої не встановлено. Позивачка стверджує, що особистість [PERSON] було посвідчено з його слів, без предявлення документів, які посвідчують особу, а довіреність не містить дати народження [PERSON] та його ідентифікаційного номеру. Третя особа державний нотаріус [PERSON] посилається на абзац 5 пункту 146 розділу 16 глави 3 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, яку позивач просить визнати недійсною, згідно з яким обовязковим є зазначення в довіреності місця і дати складання, прізвища, імені, по батькові, місця проживання представника і особи, яку представляють, що і було дотримано при посвідченні вказаної довіреності. Відповідно до п.146 розділу 16 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності, тобто станом на 14.03.2008 року, нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи на імя однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичним діями, які належить вчинити представникові. Довіреність та її скасування підлягають обовязковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей. У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові, місце проживання представника і особи, яку представляють. Таким чином, можна зробити висновок, що видана довіреність відповідає вимогам Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МУЮ від 03.03.2004 року за № 20/5, що діяла на час посвідчення довіреності. Тому посилання позивачки на пункт 19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, яка як вона стверджує діяла на час вчинення нотаріальної дії суд не приймає до уваги і робить висновок, що третя особа не порушила вимог закону при вчиненні нотаріальної дії. Правомірність дій третьої особи державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори [PERSON] підтверджується непрямо і тим фактом, що інший нотаріус, а саме: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] нотаріально посвідчила іпотечний договір, перевіривши повноваження сторін і не знайшовши вад форми або змісту довіреності, про що вказала у своєму посвідчувальному написі (а.с. 10). Щодо дефектів змісту довіреності - у тексті довіреності зазначено, що [PERSON] уповноважила [PERSON] виступати від її імені майновим поручителем за договором майнової поруки та іпотекодавцем за іпотечним договором стосовно належної їй житлової квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, буд. № 06[ADDRESS]. Для виконання зазначених дій вона уповноважила його подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки і документи, також витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, розписуватися за неї в договорах, представляти інтереси в органах нотаріату та в усіх інших підприємствах, установах, організаціях України з питань укладення іпотечного договору, а також виконати всі інші дії, повязані з виконанням даної довіреності. Відповідно до ч.1 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, які він представляє. Суд не вбачає невідповідності дій та (або) перевищення повноважень з боку уповноваженої особи [PERSON], який, власне, зробив те, що вказано у довіреності підписав іпотечний договір від імені [PERSON], за яким вона виступила майновим поручителем та іпотекодавцем за кредитом [PERSON] У чинному законодавстві (на час видачі довіреності) не містилося жодних приписів,в яких би обовязковою умовою дійсності довіреності вказувалося точна назва договору, який треба укласти, його номер тощо. Йдеться лише про чіткий, визначений перелік прав довіреної особи і дій, які вона повинна вчинити. Також суд не може погодитися із аргументацією позивачки, що довіреність від 14.03.2008 року не наділяє повноваженнями [PERSON] діяти від імені [PERSON] з метою виникнення прав та обовязків за основним договором від 14.03.2008 року, укладеним між установою банку та [PERSON], оскільки не містить жодного посилання на такий договір. По перше, у матеріалах справи відсутня копія основного договору позивачка її не надала, а в судове засідання, для того, щоб надати суду якісь пояснення з цього приводу, не захотіла зявлятися ні вона, ні представник позивачки. По друге, в іпотечному договорі є посилання на кредитні зобовязання боржника [PERSON], за якими [PERSON] виступає майновим поручителем та іпотекодателем згідно наданої нею довіреності на імя [PERSON] По третє, у своєму позові позивачка сама зазначає, що на початку березня 2008 року [PERSON] повідомив їй про намір отримати кредит у банку та викупити продану квартиру позивачки у [PERSON], а оскільки [PERSON] не була виконана вимога щодо нотаріального посвідчення, то [PERSON] запропонував [PERSON] у якості забезпечення кредитного договору передати в іпотеку зазначену вище квартиру. Позивачка погодилася та за порадою [PERSON] видала довіреність [PERSON] (а.с. 1-2). Таким чином, суд не знаходить доказів наявності дефектів волі (невідповідності внутрішньої волі позивачки та зовнішнього її волевиявлення), які виразилися у наданні довіреності саме такого змісту для досягнення саме таких цілей. Посилання [PERSON] на той факт, що [PERSON] її завірив, що [PERSON] без її відома не буде вчиняти жодних дій, а у разі вчинення таких дій обовязково і негайно повідомить позивачку і лише після отримання її згоди здійснить такі дії, у разі укладення будь-яких договорів він обовязково її повідомить, та вона повинна бути видати іншу довіреність з чітким зазначенням сторін договору, його повне найменування та дати укладання такого договору та наданням відповідних повноважень представника нічим не підтверджені, тому суд не може прийняти їх до уваги. Тим більше, що [PERSON] у позові не заперечує, що добровільно надала довіреність на певні, чітко визначені дії підписання іпотечного договору, тому повинна була передбачувати наслідки (а саме, підписання договору) і достеменно встановити підписаний такий договір чи ні. Тим більше, що заборона на відчуження була накладена у день видачі довіреності та підписання договору і та інформацію немає жодної проблеми отримати у реєстрі заборони відчужень. З матеріалів справи не вбачається жодних підтверджень, що [PERSON] узнала про укладений іпотечний договір лише у серпні 2014 року. Позиція позивачки, що [PERSON] та [PERSON] зловмисно домовилися з метою отримання кредиту, шляхом укладення договору іпотеки за довіреністю від імені [PERSON], оскільки позивачка не була жодним чином повідомлена про наявність укладеного кредитного договору з установою банку, в забезпечення якого укладався договір іпотеки - також не знаходить підтверджень у матеріалах справи. Як було вже зазначено вище, з позовної заяви вбачається, що позивачка знала про ймовірний кредитний договір [PERSON] з банком, обговорювала з ним ([PERSON]В.) можливість виступити майновим поручителем за його кредитом, надала довіреність на укладення від свого імені іпотечного договору під заставу квартири за адресою: [ADDRESS], мала всі можливості самостійно перевірити чи був укладений іпотечний договір. Аргумент позивачки, що про зловмисну домовленість [PERSON] та [PERSON], свідчить також той факт, що особа [PERSON] під час посвідчення довіреності не перевірялася взагалі та в цей же час у м. Запоріжжі інша особа почала діяти від імені [PERSON], посилаючись на довіреність від 14.03.2008р. та надаючи нотаріусу можливість встановити його особу шляхом надання паспорту, ідентифікаційного номеру платника податків також не надходить підтверджень у матеріалах справи. Окрім відсутності фактичних даних, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що було скоєно кримінальне правопорушення (шахрайство), що позивачка зверталася з цим до органів поліції, відсутні будь-які рішення суду з приводу кредитного та/або іпотечного договору. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed