Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позивач просить суд: надати дозвіл на виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя неповнолітній дитині [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення нею 16 років, тобто до [INFO]. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2012 року і за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року шлюб між ними був розірваний. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і дочка [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та разом з нею проживає в м. Умані. Робота позивача потребує неодноразового виїзду за кордон і їй необхідно, щоб дочка була поряд з нею, оскільки це сприяє її всебічному розвитку та відповідає її інтересам. Також, позивач в позові стверджує, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці в країнах Євросоюзу для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що, на її думку, є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Крім того, восени 2017 року вона має намір вивезти дитину на відпочинок за межі України. Також в позові вказано, що на неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд доньки вона отримує відмову, або він лише після довгих вмовлянь дає дозвіл у встановленому законом порядку, що є приниженням та зловживанням з його боку правами батька. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Також позивач, в судовому засіданні пояснила, що вона художник, і у зв'язку з цим часто виїжджає за кордон на виставки. Оскільки, вони з відповідачем розлучилися, дитина проживає після розлучення з нею, і тому, при виїзді за межі України у неї виникають значні проблеми з приводу оформлення дозволів для виїзду дитини за кордон. Позивач пояснила, що її колишній чоловік умисно до останнього моменту затягує процес оформлення документів, що призводить до того, що вона фактично змушена кожного разу докладати значних зусиль та «…умолять…» його для того, щоб належним чином та вчасно оформити всі дозволи і це створює досить значні незручності. Крім того, в своїх поясненнях в суді вона зазначила, що виїзд дитини за кордон, на дитину буде мати лише позитивний вплив з метою її всебічного розвитку та захисту її інтересів, оскільки дитина повинна бути з мамою. Представник позивача в судовому засіданні вказувала, що відповідач моряк і тому тривалі періоди часу ( по 4-5 місяців, а то і більше), перебуває за кордоном, що позбавляє можливості позивача кожного разу при потребі вирішувати питання оформлення документів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов він визнає частково і вважає, що потрібно встановити період в межах двох-трьох неділь, але не більше чотирьох місяців при наданні дозволу для виїзду його доньки за кордон, оскільки він вважає, що в даному випадку мати дитини намагається створити йому перешкоди для того, щоб він вільно спілкувався з донькою, на його думку «…це лише прикриття…». Також він пояснив, що в даний період часу є безробітнім і категорично наполягав, що всі факти викладені в позовній заяві позивачем є надуманими та необґрунтованими. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 618. Дитині на час розгляду справи в суді виповнилося повних три роки. Після розірвання шлюбу за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року [PERSON] залишилась проживати разом з матір'ю - [PERSON], окремо від батька. Позивач [PERSON], [INFO], має паспорт для виїзду за кордон, [NUMBER], в якому в графі «Особливі відмітки» вказані дані стосовно її доньки [PERSON]. Термін дії паспорту - до 26.10.2022 року. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей тощо. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення. Судом достеменно встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір'ю, відповідач проживає окремо, мати дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, забезпечує дитину усім необхідним. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю за межі України за кордон є доцільним для розвитку дитини і повністю відповідає її інтересам. Твердження відповідача щодо намагання таким чином створити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною ґрунтуються лише на його припущеннях та належним чином не доведені. У той же час, суд вважає, що термін виїзду дитини за кордон необхідно визначити протягом 2017,2018, 2019 років з метою убезпечення дитини та можливості в подальшому її батькам спільно вирішувати питання щодо виховання доньки.

Outcome: partial