Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку та доходів відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття, стягнути щомісячно з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку та доходів відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину віком до 3-х років, на її утримання до досягнення їх спільною дитиною трьох років, у декретній відпустці по догляду за якою вона на теперішній час перебуває, починаючи із дня предявлення позову. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що 06.06.2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 337. Останнім часом стосунки між сторонами погіршилися, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Від шлюбу у сторін народилась [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Також з позивачем мешкає її старша за віком донька [PERSON], [INFO], яка також мешкає з нею та потребує відповідного піклування та забезпечення. Відповідач матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини не надає, у звязку з чим позивач була вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження Серії 1-ВЛ № 395992 від 27 березня 2015 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № 20 від 16.02.2016 року [PERSON], 16.03. [INFO], зареєстрована проживаючою разом з матірю [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Довідкою Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради № 924 від 02.03.2016 року підтверджується, що [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Адміністрації Комінтернівського району Харківської міської ради та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року призначено допомогу при народженні дитини (а.с. 11). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обовязок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обовязків батьків. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини аліменти до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача грунтуються на законі та підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04 березня 2016 року та до 16 березня 2018 року. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial