Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом ,в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 27.01.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 31. В обґрунтування свого позову вказала, що 27 січня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис № 31. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з січня 2017. Однією сім'єю не проживають, оскільки не зійшлись характерами. Вважає, що їхня сімя розпалася і відновити їхні подружні стосунки не можливо, так як вони стали один для одного сторонніми людьми, які по різному розуміють свої подружні права та обовязки. Спору про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення. (а.с.20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 21 лютого 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст.58 ЗУ «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Ч.1 ст.63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 112164, виданого 27 січня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про що було зроблено актовий запис № 31, між сторонами укладено шлюб. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с.8, 9). Діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 1181 від 2017 року.(а.с.5). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи формальне існування шлюбу між сторонами, фактичне визнання відповідачем позову, неможливість продовження подружнього життя, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved