Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), посилаючись на те, що вона постійно проживає в с. Липа Турійського району Волинської області та з 11 червня 1980 року була прийнята в члени колгоспу «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області. На її думку, вона мала право на одержання земельного паю, однак з невідомих причин її не було включено до списків членів колективного сільськогосподарського підприємства «Слава» (далі КСП «Слава»), що додавалися до Державного акта на право колективної власності на землю, та вона не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Просила поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин, та визнати за нею право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах 3.87 вартістю 92759.57 гривень як члена КСП «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області. Суддя своєю ухвалою провадження у справі відкрив. Відповідач сільськогосподарський виробничий кооператив «Слава» (далі - СВК «Слава») подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач на час паювання земель КСП «Слава» не була членом колгоспу, а тому не мала права на земельну частку (пай). Крім того, на думку відповідача СВК «Слава», спірні правовідносини виникли в період чинності ЦК УРСР 1963 року, згідно з яким позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Оскільки право позивача на позов виникло ще у 1995 році, трирічний строк позовної давності минув у 1998 році, то звернення позивача до суду після закінчення цього строку є підставою для відмови у позові. Відповідачі - Турійська районна державна адміністрація Волинської області, Маковичівська сільська рада Турійського району Волинської області відзиву на позов не подали. Суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Мурай В.А. в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили його задовольнити. Представники відповідачів - Турійської районної державної адміністрації Волинської області, Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області та сільськогосподарського виробничого кооперативу «Слава» в судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак подали до суду заяви та клопотання, кожен зокрема, про розгляд справи без їхньої участі (а. с. 55, 96, 107). Заслухавши пояснення\~позивача та\~її представника,\~дослідивши та\~оцінивши наявні\~в матеріалах\~справи письмові\~докази в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~не підлягає\~до задоволення з таких підстав. Як установив суд, що [PERSON] була прийнята у члени колгоспу «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області з 11 червня 1980 року, що підтверджується архівним витягом, виданим Державним архівом Волинської області від 20 травня 2016 року №1471/01-20, відомостями, що зазначені у трудовій книжці колгоспника (а. с. 3, 4). Згідно зі Статутом СВК «Слава» останній є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області. Відповідно до пунктів 4.2, 5.1 Статуту СВК «Слава» вступ до кооперативу здійснюється на підставі поданої до правління заяви та прийнятого ним відповідного рішення. Членство в Кооперативі припиняється у разі припинення трудової участі в діяльності Кооперативу. Рішення про виключення з членів колгоспу приймається Загальними Зборами і може бути оскаржене в судовому порядку. Довідкою Відділу Держгеокадастру у Турійському районі Волинської області від 06 вересня 2016 року підтверджується, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Слава» с.\~Маковичі Турійського\~району Волинської\~області виданий 21 листопада 1995 року. Середній розмір земельної частки (паю) по Маковичівській сільській раді становить 3.87 га, вартість з урахуванням коефіцієнтів станом на 01 січня 2016 року становить 92759.57 гривень (а. с. 6). Так, згідно з Державним актом на право колективної власності на землю, додатком №1 до нього (список громадян членів колгоспу КСП «Слава») 21 листопада 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю, та у списку громадян членів колгоспу КСП «Слава» [PERSON] відсутня (а. с. 74-76, 77-83). З довідки Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області від 29 лютого 2016 року №25 слідує, що на території сільської ради наявні землі запасу 589.35 га та землі резерву 320.06 га (а. с. 7). Частиною дев`ятою\~статті 5 Земельного кодексу України\~(у редакції\~\~від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою\~статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої\~статті 22 ЗК України\~право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року\~ № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей\~22,\~23 ЗК України\~та зазначеного\~Указу\~особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За таких обставин та з огляду на вищевикладені вимоги законодавства суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] мала право на земельну частку (пай), оскільки працювала в КСП «Слава» с. Маковичі Турійського району Волинської області, була прийнята в члени колгоспу з 11 червня 1980 року, що підтверджується відомостями у графі «членство у колгоспі», що зазначені у трудовій книжці колгоспника, та архівним витягом, виданим Державним архівом Волинської області від 20 травня 2016 року №1471/01-20. Докази виключення [PERSON] із членів КСП станом на день видачі Державного акта на право колективної власності на землю 21 листопада 1995 року в матеріалах справи відсутні. Припинення трудової участі, на що посилається відповідач СВК «Слава», не є доказом виключення з членів колгоспу. Відповідно до пункту 6\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~\~2003 року\~правила цього\~Кодексу\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. Згідно зі\~статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до\~статті 75 ЦК УРСР\~позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Згідно з вимогами\~статті 76 ЦК УРСР\~ перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і переривання перебігу строків позовної давності встановлюються і статтями\~78\~і\~79\~цього\~Кодексу. Відповідно до\~статті 80 ЦК УРСР\~закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Судом встановлено, що право на позов у [PERSON] виникло ще у 1995 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому [PERSON] як член колгоспу, повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП «Слава» Державного акта на право колективної власності на землю (21 листопада 1995 року). Однак, позивач у передбачений законом строк не звернулася до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови в позові. Такого ж висновку про застосування строку позовної давності дійшов Верховний Суд у постановах від 07 квітня 2020 року № 147/294/18, від 17 червня 2020 року № 600/528/16, від 16 вересня 2020 року № 330/2463/17. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу\~(пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою\~№ 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення від 20 грудня 2007 року за заявою\~№23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку про те, що позов у 2017 році поданий [PERSON] з пропуском позовної давності, тому, відповідно до\~статті 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову за відсутності поважних причин пропуску такого строку є підставою для відмови в позові. Доводи позивача [PERSON] \~\~щодо поважності причин пропуску строку позовної давності є безпідставними, оскільки позивач не довела той факт, що вона з 1995 року не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого\~статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проявивши розумний ступінь добросовісності, [PERSON] могла\~у 1995 році довідатись про видачу КСП «Слава» Державного акта на право колективної власності на землю, оспорити невключення її до відповідного списку, а отже могла дізнатись про порушення її прав на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення [PERSON] строку звернення до суду та визнання за нею права на земельну частку (пай). Відповідно до \~статті 141\~ЦПК України підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні.

Outcome: dismissed