Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В якій прохала: розірвати шлюб, зареєстрований 12.09.2009 у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області за актовим записом №144 між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] . Розгляд справи провести без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає їх задовольнити. В обґрунтування позову зазначила, що 12.09.2009 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, втрату взаємоповаги та довіри один одному. На даний час проживають окремо. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з позивачем. Спір про розподіл майна відсутній. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки повністю втрачено почуття любові та поваги (а.с.1,2) 17 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження в справі №№554/5265/2020, 2/554/1702/2020. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено справу до розгляду по суті на 10.00 годин 22 липня 2020 року (а.с.16). Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. У позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.1,2). В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовну заяву визнав. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 12.09.2009 перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №144, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстроване та видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 12 вересня 2009 року (а.с.4) Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого та виданого 03 березня 2010 року Ленінським відділом РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого та виданого 16 січня 2015 року Октябрським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Полтавського МУЮ (а.с.11,12) Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 840грн. 80 коп. (а.с.3) Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн.40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved