Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог вказала, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського державного нотаріального округу 23.03.2017 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, вона є власником будинку [ADDRESS]. На теперішній час в будинку зареєстрований відповідач у справі [PERSON], який не є її родичем. Відповідач у вищевказаному будинку фактично не проживає з 2014 року по теперішній час. Відповідач був зареєстрований у будинку з 2010 року по вересень 2014 року. У 2015 році [PERSON] втратив паспорт, і 26.12.2015 року, вона як власниця будинку, знову його зареєструвала для отримання нового паспорту громадянина України. Проте відповідач з моменту реєстрації та по теперішній час не проживає у будинку, що підтверджується актом обстеження фактичного проживання. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Позивач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.03.2017 року (а.с.6-8). Згідно з актом від 15.02.2018, складеним Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з вересня 2014 року і по теперішній час фактично не проживає за вказаною адресою (а.с. 5). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивачки. В належному їй на даний час будинку по [ADDRESS] раніше також раніше мешкав відповідач [PERSON]. Але з 2014 року по теперішній час він в цьому будинку не проживає. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] загалом вже майже чотири роки, в тому числі весь час після купівлі цього будинку позивачем. Наявність реєстрації відповідача перешкоджає новому власнику будинку у вільному користуванні та розпорядженні будинком. Тому суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обґрунтованими і позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved