Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу батька до відповідача -[PERSON] вказавши в ньому, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що 18 грудня 2014 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області шлюбні відносини між сторонами було розірвано, а малолітній [PERSON] С-Д.Е. залишився проживати з позивачем в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області. На даний час позивач матеріально утримує та належним чином піклуюсь про здоров'я дитини, про його фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком та станом здоров'я дитини не цікавиться, безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку, а саме, відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку, дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON]-Д.Е. за кордон для відпочинку та його оздоровлення в Республіку Італії. Водночас, малолітній син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. На даний час у позивача є можливість виїхати до своєї матері в Республіку Італії на декілька тижнів та вона бажає скористатися цією можливістю. Разом з тим, відповідач, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі території України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Позивач, вважає, що така позиція відповідача, перешкоджає інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. На підставі викладено просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзд за межі території України [PERSON]-Д.Е., [INFO] в супроводі своєї матері [PERSON], без згоди батька в період двох місяців з моменту вступу рішення в законну силу. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Також пояснила, що вона має намір виїхати за кордон, до своєї матері, яка перебуває там без відповідних дозвільних документів. Також пояснила, що з метою виїзду до Республіки Італія вона бажає користуватись послугами приватних авто перевізників. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити та надав пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Також від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву в яких він вказав, що ознайомившись з позовною заявою [PERSON] вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується мета виїзду дитини за кордон. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог ставить під сумнів мету виїзду для відпочинку через відсутність будь-яких доказів виїзду для заявлених цілей. Крім того в своїх запереченнях відповідач звертає увагу суду на те, що дитині тільки виповнився один рік, будь-яких доказів того, що дитина часто хворіє на застуду, позивач не надала, а бажання самої позивача поїхати до своєї матері в Італію, на думку відповідача, не співпадають з інтересами однорічної дитини. Відповідачу також відомо, що у матері позивача не має відповідних документів посвідчення своєї особи, виданих Італійською Республікою, позивачка не надала документів про її працевлаштування за кордоном, документів на підтвердження права власності чи права користування житлом, а це може вплинути на безпечне перебування їхнього сина за кордоном. Також зазначив, що позивач сама чинить перешкоди в тому, щоб він спілкувався з сином та брав участь у його вихованні та утриманні. Відповідач виїхав до Італії в пошуках роботи в березні 2014 року, до того часу жили однією сім'єю та він мав намір забрати дружину та сина через деякий час до Республіки Італії, однак, позивач через надумані обставини припинила з ним спілкуватися. [PERSON] вказує, що саме поведінка позивача свідчить, що вона перешкоджає йому в участі в вихованні та утриманні сина та умисно позбавляє його спілкуванню з дитиною. Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не працює, не надала доказів про наявність в неї достатніх коштів, що б гарантувало безпечний та належний відпочинок для дитини. На підставі наведеного, вважає, що надання дозволу для виїзду малолітньої дитини на оздоровлення до Республіки Італії начебто в гості до матері позивача, яка немає в Республіці Італії належного житла та дозволу на проживання, суперечить інтересам його сина, а тому в позові просив відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні поясненням відповідача викладених в письмових запереченнях на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. № 5), від якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.№6). 18 грудня 2014 року рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області шлюбні відносини між сторонами було розірвано, а малолітній [PERSON] С-Д.Е. залишився проживати з позивачем в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області. Так згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ст. 4 ЗУ « Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та п. 16.21 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабміну України від 31.03.19995 року № 231, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. В ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» зазначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. В судовому засіданні були встановлені обставин, які дають суду підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду [PERSON] С-Д.Е. за кордон, а саме: не надано доказів законності перебування матері позивача за кордоном, не має відомостей щодо доходів позивача та її матері, які гарантують фінансову можливість проїзду та перебуванню за кордоном дитини, також не надано будь-яких доказів того, що дитина часто хворіє на застуду, а також того що виїзд здійснюється на море, як те що вказано в позовній заяві, також суд враховує велику відстані від території України до республіки Італія та вік дитини. У звязку з тим, що не було доведені належні доказами того, що виїзд дитини здійснюється саме в його інтересах, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed