Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.06.12р. о 15год. 30хв. в м. Черкаси по вул.Чкалова,11 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпеці руху та скоїв наїзд на автомобіль позивача д/н [NUMBER] за що постановою Ленінського райсуду м. Харкова від 13.08.12р. притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього штрафу в розмірі 425грн. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль, належний позивачеві, і відповідно завдано матеріальної шкоди на суму 8048грн. 84коп. (висновок автотоварознавчого дослідження від 19.08.13р.). Крім того, за проведення дослідження сплачено 400грн., що підтверджується квитанцією від 15.08.13р. Також, вважає, що внаслідок ДТП позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що: пошкоджено автомобіль; малися глибокі психологічно-душевні страждання з-за неможливості використовувати за призначенням автомобіль; тяжкі вимушені негативні зміни в житті і життєвих стосунках з рідними і близькими - погіршення відносин з родиною; втрата нормальних життєвих зв»язків з оточуючими - витрачалися кошти з сімейного бюджету на ремонт транспортного засобу; напруження в родині; нервові розлади і погіршення загального самопочуття. Таким чином, розмір моральної шкоди визначено позивачем - 3000грн. 18.06.12р. сталася ДТП; заяву про страхове відшкодування та повідомлення про ДТП разом із необхідними документами було подано позивачем страховику НАСК «Оранта» 19.06.12р. Між тим, протягом 2012р. та першої половини 2013р. в усному порядку співробітники НАСК запевняли, що рішення про виплату буде прийнято як тільки отримають постанову про притягнення [PERSON] до відповідальності. 11.07.13р. позивач повторно написав заяву про виплату страхового відшкодування, але у серпні 2013р. йому було відмовлено у здійсненні такої виплати. Позивач вважає таку відмову незаконною та безпідставною, оскільки, як зазначає, таку заяву ним було подано 19.06.12р. Отже, на думку позивача, страхове відшкодування повинно було бути здійснено не пізніше 17.09.2012р., а тому прострочення становить 430днів (з 18.09.12р. ДТП по 21.09.13р. дата звернення до суду), за що нарахована пеня - 1385грн. 94коп. та 3% річних - 284грн. 47коп. Таким чином, позивач просить суд стягнути з НАСК «Оранта» на свою користь невиплачене страхове відшкодування - 8048грн. 84коп., пеню - 1385грн. 94коп., 3% річних - 284грн. 47коп.; стягнути з [PERSON] на його користь витрати на оплату дослідження - 400грн. 00коп., моральну шкоду - 3000грн. 00коп.; стягнути з НАСК та [PERSON] судові витрати: судовий збір - 229грн. 40коп. та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача НАСК «Оранта» за довіреністю Федоренко І.М. частково визнала заявлені позовні вимоги, а саме: не заперечує відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 8048грн. 84коп., але не згідна зі сплатою пені, 3% річних та витрат на правову допомогу, яка не доведена. Також заперечувала проти сплати судових витрат, які як на її думку, повинен нести відповідач [PERSON] В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що 18.06.12р. о 15год. 30хв. в м. Черкаси по вул.Чкалова,11 [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпеці руху та скоїв наїзд на автомобіль [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за що постановою Ленінського райсуду м. Харкова від 13.08.12р. притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням на нього штрафу в розмірі 425грн. Внаслідок ДТП було пошкоджено вказаний автомобіль, належний позивачеві, і відповідно завдано матеріальної шкоди на суму 8048грн. 84коп., що підтверджується даними висновку №100/13 автотоварознавчого дослідження від 19.08.13р. Крім того, за проведення такого дослідження [PERSON], який діяв в межах повноважень, визначених довіреністю від 07.08.2013р. від імені [PERSON], сплачено 400грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №100 від 15.08.13р. 19.06.2012р. [PERSON] було подано до ЧОД НАСК повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (№9977) та проведено відповідний огляд пошкодженого транспортного засобу, що не заперечується сторонами по справі. За даними довідки ВДАІ №9023536 від 29.05.2013р. до страхової компанії, також встановлені обставини ДТП, яка сталася 18.06.2012р., в т.ч. в ній зазначено про те, що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол САІ №236550 за ст. 124 КУпАП щодо [PERSON] і матеріали направлено до Ленінського райсуду м. Харкова. Крім того, судом встановлено, що 11.07.2013р. страховою компанією отримано копію постанови про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП, що вбачається із штампу ЧОД НАСК (№9977). Відповідно до даних листа №09-03-09/16221 від 24.07.2013р. НАСК «Оранта» відмовлено [PERSON] у здійсненні страхового відшкодування на підставі ст. 37.1 та 37.1.4 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Як передбачено ст. 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вони є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов»язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для собак, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом механізмом, іншим об»єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ч.ч.1, 2, 5ЦК). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст. 1167ЦК). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що передбачено ст. 1194 ЦК України. Як зазначено у статті 999 ЦК, законом може бути встановлений обов»язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров»я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов»язкове страхування). Згідно із ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. (в редакції, що діяла на час виниклик правовідносин, тобто станом на 18.06.2012р.), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, статтею 9 вказаного Закону визначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого. У разі коли загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратний ліміт відповідальності страховика, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору. Розміри лімітів відповідальності страховика мають переглядатися Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. За статтею 28 згаданого ЗУ, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана в т.ч. з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 ЗУ в редакції на час виниклих правовідносин). Стаття 33 ЗУ передбачає перелік дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). За встановленими обставинами справи, такі дії були вчинені особами, причетними до ДТП та іншими відповідними особами. Відповідно до положень ст. 33 ЗУ, зокрема: п.33 1.1 страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально; п.33 1.20 на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ підрозділ Державтоінспекції МВС України зобов'язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров'я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров'я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди. Зазначені в цьому пункті документи надаються безоплатно. Строк надання такої інформації (довідок та інших документів) органами державної влади (у тому числі судовими та правоохоронними) та органами місцевого самоврядування, медичними закладами, а також іншими юридичними особами не може перевищувати 30 днів з дня надходження запиту страховика (МТСБУ). За ст. 34 ЗУ страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно із статтею 35 ЗУ, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Вказана стаття визначає вимоги до заяви та перелік документів, які повинні додаватись. Крім того, відповідно до ст. 25 ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996р., у разі необхідності страховик або МТСБУ можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку. Як передбачено статтею 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial