Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, де просить ухвалити рішенням яким стягнути з [PERSON] 42580,64 грн неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 13.01.2015 року по вересень 2018 року включно. На обґрунтування позову зазначила, що з 26.08.2000 р по 08.04.2007 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Кременчуцького районного суду від 24.02.2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки в розмірі 1000,00 грн , починаючи з 13.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач, навіть, в примусовому порядку аліменти не сплачував внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2018 р. складає 42580,64 грн., що підтверджується відповідним розрахунком Кременчуцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області. З урахуванням вимог ст.180, 195, 196 Сімейного кодексу України вона має право на стягнення неустойки (пені) в зв`язку зі зверненням до суду. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про поважність причини неявки суд не повідомили. Представник позивача адвокат Цвик М.В. подала заяву в якій позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та просила її задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку. Заяви про розгляд справи за його присутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24.02.2015 року з [PERSON]. на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в сумі 1000 грн щомісячно, починаючи з 13.01.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що на підставі вищезазначеного рішення суду Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №536/67/15-ц від 10.03.2015 р. і відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. Відповідно до довідок - розрахунків, виданої головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 09.10.2018 року , долученої позивачем до позову заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 30.09.2018р. складає 42580,64 грн. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем належних доказів неможливості сплачувати аліменти із обєктивних, незалежних від нього причин, суду не надано, як і не надано доказів, які б свідчили про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини. Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 13.01.2015 року по 30.09.2018 р. складає 138558,96 грн. Суд погоджується із вказаним розрахунком неустойки (пені) виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З аналізу норм глави 49 ЦК України вбачається. Що неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правової природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.04.2018 р. по справі №572/1762/15ц пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому проводилося стягнення. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved