Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 13 вересня 2005 року було укладено шлюб між нею та [PERSON]. [INFO] року у них народився син [PERSON]. Від народження сина відповідач не проявляв батьківських почуттів, до неї та сина відносився із неповагою. З часом відносини між ними почали погіршуватись, він почав вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, що набуло систематичного характеру. На її прохання покинути шкідливі звички, пройти обстеження та розпочати лікування останній в категоричній формі відмовлявся. Відповідач почав рідше з'являтися вдома, а на початку березня 2006 року, коли дитині ще не виповнилося одного місяця від народження, відповідач пішов із сім'ї та став проживати окремо. З того часу відповідач ніяких відносин ні з нею, ні з сином не підтримує. В серпні 2006 року Краснолуцьким міським судом Луганської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] 12.05.2009 шлюб між ними розірвано. З часу припинення шлюбних відносин і спільного проживання, відповідач взагалі не цікавиться життям, здоров'ям, вихованням та матеріальним становищем сина, ухиляючись від своїх батьківських обов'язків, передбачених законодавством України. Він не зустрічається та не спілкується з дитиною, тобто ніякого зв'язку з сином у відповідача немає. Матеріальної допомоги відповідач сину не надає, добровільно рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] не виконує, ніякого інтересу до життя дитини та батьківської любові не проявляє. Від народження та на даний час дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, в свою чергу, продовжує проживати за адресою реєстрації, у районі проведення антитерористичної операції. Відповідач за період навчання дитини в школі участі у вихованні [PERSON] не приймає, до школи та на батьківські збори жодного разу не з'являвся, зацікавленості до навчання сина на виявляв, під час перебування дитини у навчальному закладі не цікавився успіхами та досягненнями дитини. Зі слів класного керівника, батька жодного разу ніхто не бачив. Всі витрати пов'язані із відвідуванням школи, у тому числі, харчування, придбання навчальних матеріалів та приладдя сплачуються нею особисто та одноособово. Вона перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Приморського району м.Одеси та отримувала державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми з 01.08.2014 до 30.06.2016 в зв'язку із ухилянням батька від сплати аліментів. Крім того, ухилення від виконання батьківських обов'язків [PERSON] виражається у систематичному невиконанні обов'язку турбуватись про сина, останній від народження [PERSON] не забезпечує його необхідним одягом, медичною допомогою, харчуванням. Все це поєднувалось під час спільного проживання з відповідачем, руйнуючою особистість дитини поведінкою [PERSON], а саме пияцтвом, а також агресивною поведінкою відносно неї, коли останній вимагав від неї гроші для придбання алкоголю. У зв'язку з вищенаведеним, з метою недопущення виховання дитини в нездоровій сімейній атмосфері, від чого дитина страждає морально і фізично, вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі «Судова влада України». Представник третьої особи, органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, надав, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час ті місце судового розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.10.2012, актовий запис №113 від 12.05.2009 (а.с.9). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16.02.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції, актовий запис №116 від 16.02.2006 (а.с 8). Як вбачається з довідки від 15.03.2017 №458 (реєстр. № 5105/8533 від 15.03.2017) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Судом встановлено, що позивач забезпечила дитині належні умови проживання та виховання, що підтверджується зазначеним актом, характеристиками учня Одеської ЗОШ №105 Одеської міської ради Одеської області [PERSON], де зазначено, що мати цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання в сім'ї (а.с.10,11). Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. На підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків позивач надала до суду характеристики зі школи, зазначені вище, та довідку про отримання (неотримання) допомоги №1723, видану Управління соціального захисту населення в Приморському районі м.Одеси 26.05.2016, де зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН в Приморському районі м.Одеси та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.08.2014 до 30.06.2016 призначено допомогу у зв'язку з ухиленням батька дитини [PERSON], [INFO], від сплати аліментів (а.с.12). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25.07.2017 третю особу Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування зобов'язано надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON] 15.08.2017 до суду надійшов лист Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (вих. №01-12/1357 від 08.08.2017), в якому зазначено, що вказана ухвала суду була направлена до служби у справах дітей Одеської міської ради та при надходженні відповідних документів, достатніх для надання висновку, питання про позбавлення батьківських прав буде розглянуто на засіданні ради опіки та піклування Приморської РДА Одеської міської ради (а.с.32). 15.09.2017 Новопсковським районним судом Луганської області було постановлено окрему ухвалу, якою зобов'язано Одеську міську раду та Одеську обласну раду вжити заходів щодо недопущення ухилення органу опіки і піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від виконання ухвали суду щодо надання висновку. 18.10.2017 від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду надійшов лист (вих. №01-11/2/335 від 10.10.2017), згідно якого документи зі служби у справах дітей не надійшли, тому вони позбавлені можливості розглянути питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав на засіданні органу опіки та піклування (а.с.48). 20.12.2017 до суду надійшов лист Служби у справах дітей Одеської міської ради (вих.№07/8936/1 від 01.12.2017), в якому зазначено, що станом на 30.11.2017 до служби у справах дітей не надійшло документів у повному обсязі необхідних для підготування проекту висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], проект висновку буде підготовлений лише після надходження документів та направлений до органу опіки та піклування. Відповідно до п.10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України розумність строків розгляду справи судом є однією з основних засад цивільного судочинства. Згідно ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що в розумний строк до суду не було надано достовірних доказів, достатніх для того, щоб суд дійшов до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Обставини, встановлені судом, а саме ухилення відповідача від сплати аліментів та неприймання участі у шкільному житті сина не є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Така ж сама позиція викладена в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.11.2017 у справі №299/3019/16-ц. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива за умови свідомого нехтування батьками своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду не підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, покладених на нього ст.150 Сімейного кодексу України. Позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Тому суд дійшов до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом у розмірі 640 грн. відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed