Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна набутого під час шлюбу, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно свідоцтва про шлюб сторони перебувають у шлюбі з 30.05.1979 року, зареєстрований у виконавчому комітеті Дубіївської сільської ради Черкаського районного суду Черкаської області, актовий запис №12. За час шлюбу, а саме у період з 1979 року по 1987 рік [PERSON] та [PERSON] будували житловий будинок з іншими надвірними спорудами у [ADDRESS] . У 2009 року [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку, яка була виділена йому для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , яка була виділена відповідачу ще у 1979 році. У свою чергу відповідачем 31.07.2019 року зареєстровано право власності на вище вказане домоволодіння та згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] . Оскільки відповідач [PERSON] у позасудовому порядку відмовляється відчужити Ѕ частину домоволодіння на користь дружини [PERSON] , позивач просить визнати будинок з усіма надвірними спорудами, яке розташовано у [ADDRESS] , спільно нажитим майном подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного домоволодіння. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася та у судовому засіданні її представник адвокат Хворов В.В., який діє на підставі доручення Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON] . Розгляд справи просив провести без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно абзацу першому пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11, вбачається, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (). Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.05.1979 року, зареєстрованому у виконавчому комітеті Дубіївської сільської ради Черкаського районного суду Черкаської області, актовий запис №12. В період шлюбу сторони за спільні кошти збудували домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 08.07.2019 року, виданого КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації». Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2019 року, №176388406 право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 10.05.2019 року №187 [PERSON] , 1959 року народження постійно проживає у [ADDRESS] , у домоволодіння власником якого є [PERSON] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] від 23.10.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1972га у [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно висновку про вартість майна суб`єкта оціночної діяльності від 10.04.2019 року, складеного ТОВ «Контакт-Сервіс» ринкова вартість об`єкту оціночної діяльності домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , становить 34960грн. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено набуття в період шлюбу позивача та відповідача права власності на вищевказаний житловий будинок з прибудовою та масандрою та іншими надвірними спорудами. З огляду на те, що набуття майна під час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем не заперечувалася суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. ст.325, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 69-70 СК України,

Outcome: approved