Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON], Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. [PERSON] з вересня 1998 року проживала у [INFO] однією сімєю з [PERSON] до дня його смерті - 01.02.2008 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Зазначені особи вели спільне господарство, купували та користувалися спільним майном, при цьому ані позивачка, ані покійний [PERSON] не перебували у будь-якому іншому шлюбі. Шлюб [PERSON] з [PERSON], зареєстрований 12.08.1978 року припинено у 1980 - 82 роках; після припинення шлюбу 27 березня 1982 року [PERSON] одноособово вселився у спірну квартиру; колишня дружина [PERSON] згодом вийшла заміж за іншого чоловіка, народила у цьому другому шлюбі доньку. Після смерті [PERSON] після його поховання [PERSON] продовжувала проживати у [INFO], але під час перебування у лікарні з 28 лютого по 26 березня 2008 року, спірній квартирі, безпідставно, Розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 06.03.2008 року надано статус службової; в квартиру у якості користувача службовим житлом вселилася майстер КП ЖКС «Черемушки» [PERSON]; вже 19.03.2008 року квартира виключена з числа службових, повернута до загального житлового фонду; Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 21.03.2008 року № 210441 спірна квартира безпідставно, без згоди особи, яка постійно проживала у зазначеній квартирі, передана у власність громадянці [PERSON]. Розпорядження органу приватизації та передача спірної квартири у власність [PERSON] порушили права [PERSON] на житло. Зі змісту копій документів, наданих суду представником відповідачки, вбачається, що [PERSON] 13 червня 2008 року продала приватизовану нею спірну квартиру громадянину [PERSON] [PERSON], який у свою чергу 14 лютого 2011 року перепродав квартиру громадянці [PERSON], яка в даний час згідно Акту КП ЖКС «Черемушки» від 20.3.2015 року проживає у значеній квартирі разом з громадянином [PERSON]. Відповідачі [PERSON] районна\~адміністрація Одеської\~міської ради,\~Департамент міського\~господарства Одеської\~міської радипорушили приписи законів, а саме: статті 1, 6, 9, 61, 58, 64, 71, 118 Житлового кодексу, залишили поза увагою вимоги статті 29 Цивільного кодексу, порушили приписи статей 1, 5, 8 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а інші відповідачі і третя особа [PERSON] уклали договори купівлі-продажу спірної квартири, які суперечать вимогам закону, а саме і втому числі приписам статті 658 ЦК, і на підставі статей 215, 203 ЦК мають наслідок визнання цих договорів недійсними. Після остаточного визначення із позовними вимогами [PERSON] просила суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON], померлим 01.02.2008 року з вересня 1998 року по день смерті [PERSON]; визнати ордер серії МР № 1640 від 11 березня 2008 року про надання квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі Мінуліній [PERSON] недійсним; визнання розпорядження органу приватизації № 210441, виданого 21.03.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного Одеської міської ради і передачу квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі у власність [PERSON] недійсним; визнати свідоцтво № 3-26910 про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі, укладений 13 червня 2008 року громадянами [PERSON] та [PERSON] і договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 14 лютого 2011 року громадянами [PERSON] т [PERSON] № 309 від 14.02.2011 року недійсними; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] [PERSON] квартиру № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі, повернути зазначену квартиру до житлового фонду місцевих рад, у відання Одеської міської ради і визнати наймачем цієї квартири [PERSON]; усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі шляхом виселення із зазначеної квартири громадян [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням - квартирою № 53 житлового будинку № 52 п вулиці Ген. Петрова в місті Одесі; вселити [PERSON] у квартиру № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судових засіданнях заперечував проти поданої позовної заяви, зазначаючи, що [PERSON] не набула право користування спірною квартирою, оскільки не довела факт проживання однією сімєю з [PERSON], а тому не вбачається можливість задоволення всіх інших вимог. В подальшому представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутності представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву. За якою вказала, що оспорюваний ордер серії МР № 1640 вона отримала 11.03.2008 р. Свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], отримане нею 21.03.2008 р. Вказала, що проживала в зазначеній квартирі до травня 2018 р., коли вона була нею відчужена. Щодо того, хто проживав в даній квартирі до і після неї,\~їй нічого\~не відомо.\~Просила розглядати\~справу у\~її відсутність,\~у задоволенні позову просила відмовити повністю. Представник [PERSON] [PERSON] С.Л. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність відповідними доказами, просила суд відмовити у задоволенні позову. Решта відповідачів та треті особи в судове засідання не зявилися, повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 01.02.2008 р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖД № 138744, який проживав за адресою: [INFO]. Вказана квартира входила до житлового фонду комунальної власності та приватизована на момент смерті [PERSON] не була, а померлий в ній проживав та був наймачем цього жита. Після смерті [PERSON] інших зареєстрованих осіб, членів сім'ї наймача або інших осіб, які б мали право на користування (проживання) у вказаній квартирі не було (а. с. 49, 50 т. 2), у зв'язку з чим вона була повернута на облік Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а. с. 53-54, т. 2). Розпорядженням Голови Малиновської РА ОМР № 135/01-06 від 06.03.2008 р. вільна квартира за адресою: [ADDRESS] була включена до числа службових та видано ордер на неї майстру виробничого цеху відділу КП «ЖКС «Черьомушки» [PERSON] (а. с. 45-48, т. 2). Розпорядженням Малиновської РА ОМР № 158/01-06 від 19.03.2008 р. спірна квартира виключена зі складу службових та залишена для проживання [PERSON] на умовах договору найму. Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлового-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР № 210441 від 21.03.2008 р. прохання наймача задоволено та передано у приватну власність займану нею квартиру, на підставі якого УЖКГ та ПЕК ОМР видано свідоцтво про право власності на житло від 21.03.2008 р. на ім'я [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а. с. 100-105, т. 1). На підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 29.05.2008 р. за р. № 2144 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] отримала право власності на вищевказану квартиру за зареєструвала його за собою в КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 654пр-39. За договором купівлі-продажу від 13.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] під р. № 2366, [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON], який також зареєстрував за собою право власності на неї в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.07.2008 р. На підставі договору купівлі-продажу укладеного 14.02.2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 309, [PERSON] отримала право власності на спірну квартиру. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 764пр-50. [PERSON] зверталася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше пяти років. Рішенням суду від 23 січня 2009 року заяву [PERSON] задоволено. Представник відповідачки [PERSON] оскаржила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року, апеляційний суд Одеської області поновив строки оскарження і 28.11.2016 року постановив ухвалу, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року - скасував, заяву [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімєю з [PERSON] залишив без розгляду. З цих підстав [PERSON] була подана позовна заява. Щодо встановлення факту спільного проживання. Порядок надання в користування, вселення та проживання в жилих приміщеннях державного або комунального житлового фонду врегульований ЖК України. Ст. ст. 58, 61, 65 ЖК України визначено, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Згідно постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 р. (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. На підтвердження факту проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] та проживання нею в квартирі за адресою: [ADDRESS], позивачка посилається на показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та показання самої позивачки, допитаної в якості свідка. Свідок [PERSON] (працював разом із померлим [PERSON]В, та за його свідченнями був кращим другом померлого) при його допиті як свідка під головуванням судді Мурзенка М.В. повідомив суду, що «[PERSON] проживав років приблизно п'ять з жінкою на ім'я [PERSON], про яку він не пам'ятає нічого, і яку померлий не називав дружиною, а натомість інколи називав своєю жінкою», на питання суду щодо часового проміжку цих подій свідок відповів, що «не пам'ятає, здається вже не існувало Радянського Союзу». При повторному допиті під головуванням судді Гуревського В.К. Сколозубов В.І. повідомив, що «позивачку знає як дружину померлого, познайомились вони на початку 2000-х років, проживали у позивачки десь по вулиці Гайдара, потім переїхали». На питання представника відповідача - [PERSON] про те, наскільки близько спілкувався свідок з померлим, [PERSON] відповів, що дуже близько, однак питання особистого життя, ведення господарства та інші обставини не обговорювали. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою [PERSON], проживала зі своєю рідною сестрою у квартирі [PERSON] протягом кількох років в середині 2000-х років. Свідок [PERSON] назвалась матір'ю померлого [PERSON], однак при її допиті було з'ясовано, що вона є дружиною його батька, а не матір'ю, та пояснила суду, що пам'ятає, що померлий проживав у [PERSON] з її дітьми. Допитана за її згодою у якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що проживала з 1998 року по 2001 рік разом з [PERSON] в квартирі її колишнього чоловіка [ADDRESS], а після того, як їх вигнали з цієї квартири, вони всією родиною у складі позивачки, її двох дочок, сина, а також [PERSON] переїхали до спірної квартири. В той самий час, в позовній заяві [PERSON] вказує, що вона вселилась як член сім'ї наймача в квартиру за адресою: [ADDRESS] в 1998 році після знайомства з [PERSON], в якій вони постійно проживали і вели спільне господарство. Під час перебування у лікарні з 28 лютого по 26 березня 2008 року, що підтверджується довідкою Міської клінічної лікарні (а. с. 33, т. 4), спірній квартирі, безпідставно, Розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 06.03.2008 року надано статус службової; в квартиру у якості користувача службовим житлом вселилася майстер КП ЖКС «Черемушки» [PERSON]; уже 19.03.2008 року квартира виключена з числа службових, повернута до загального житлового фонду; Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 21.03.2008 року № 210441 спірна квартира безпідставно, без згоди особи, яка постійно проживала у зазначеній квартирі, передана у власність громадянці [PERSON]. Квартира були відкрита, речі винесені та їх місцезнаходження позивачу невідоме. Позивач поховала [PERSON], отримала свідоцтво про смерть. На питання щодо причин не оформлення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] протягом десяти років, відсутності реєстрації місця проживання позивача за адресою проживання [PERSON], небажання приватизувати спірну квартиру позивач повідомила, що [PERSON] бажав, щоб буле справжнє весілля, але коштів на це не вистачало. Вони вважали, що реєстрація не є обовязковою. Щодо причин реєстрації місця проживання позивача протягом останніх 20 років за іншою адресою, а саме: [ADDRESS], позивач повідомила, що вона ніколи не була власницею цієї квартири, квартира свого часу була продана, нові власники ([PERSON], [PERSON] з 2000 р.) не ставили перед нею питання про зняття з реєстраційного обліку, будь-яких заяв з цього приводу до суду не подавали. Ніхто із свідків також не зміг відповісти на питання щодо причин не оформлення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] протягом десяти років, відсутності реєстрації місця проживання позивачки за адресою проживання [PERSON], небажання приватизувати спірну квартиру та причин реєстрації місця проживання позивача протягом останніх 20 років за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи наявні письмові докази, які свідчать про проживання [PERSON] наодинці у спірній квартирі, а саме: довідка про склад сім'ї та прописку (а. с. 49, т. 2), копія паспорту [PERSON] та довідка з Центрального адресного бюро (а. с. 162, т. 1). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала жодного достовірного доказу ані спільного проживання нею у спірній квартирі з [PERSON], ані законності такого проживання і його оформлення. Таким чином, суд вважає, що оскільки [PERSON] не отримувала ордеру на спірну квартиру, не укладала договору найму цієї квартири, ніколи не була там зареєстрована, не була членом сім'ї наймача [PERSON], не отримувала письмової згоди наймача на вселення до квартири за адресою: [ADDRESS], не довела факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, а за таких обставин не набувала права користування спірною квартирою, а набула право користування квартирою № 75 в будинку № 24 по вул. Валентини Терешкової (теперішня [PERSON]) в м. Одесі, в якій тривалий час (більше 20 років) зареєстрована. Щодо визнання недійсними ордеру, розпорядження та свідоцтва про право власності. Позивач заявляє вимоги про визнання недійсними ордеру серії МР № 1640 від 11.03.2008 р. про надання квартири [PERSON], розпорядження органу приватизації № 210441 від 21.03.2008 р., видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР; свідоцтва про право власності на квартиру № 3-26910. При цьому не вказує, які саме норми права були порушені при видачі цих документів, які фактичні підстави для визнання їх недійсними. На питання представника відповідача стосовно правового обґрунтування цих вимог представник позивачки в судовому засіданні відповів, що квартира [ADDRESS] не була вільна, а отже компетентні органи не мали права видавати відповідні розпорядчі документи. Щодо визнання договорів купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 р., укладеного між: [PERSON]\~та [PERSON] та договору купівлі-продажу квартири № 309 від 14.02.2011 р., укладеного між та [PERSON] та [PERSON] недійсними. Договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] не існує, оскільки 13.06.2008 р. було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], між [PERSON] та [PERSON], а 14.02.2011 р. укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], що було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивач не вказує на жодне порушення вказаних норм діючого законодавства при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу та жодним чином не обґрунтовує свою позовну вимогу про визнання договорів недійсними. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину. Щодо права [PERSON] на спірну квартиру. [PERSON] на час розгляду справи є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого відплатного договору, право власності за нею зареєстровано у встановленому законом порядку, вільно користується своєю власністю з 2011 року. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Спірну квартиру [PERSON] придбала у [PERSON], будь-яких заборон чи обтяжень квартира не мала, про що свідчить відсутність записів у відповідних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Таким чином, відповідачка є добросовісним набувачем квартири за адресою: [ADDRESS]. Витребувати майно\~із чужого\~незаконного володіння\~може лише\~власник майна, яким [PERSON] ніколи не була, не отримувала і права користування спірною квартирою. Першим власником майна є територіальна громада міста [PERSON], яка не заявляє жодних претензій щодо незаконності вибуття з її власності спірної квартири. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed