Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Свій позову обґрунтовувала тим, що з 01.11.2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У 2017 році вона разом з дітьми змушена була переїхати на постійне місце проживання до своїх батьків до м. Бориспіль, а у 2020 році шлюб між ними було розірвано. З початку 2021 року вона разом з дітьми вирішили повернутися до місця свого проживання за адресою [ADDRESS] , однак відповідач не допустив їх до вказаного приміщення, ключі не надав. Тому вона змушена була звернутися до суду та просила вселити її до будинку [ADDRESS] та зобов`язати не чинити перешкод у користуванні житлом та стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати. 01.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він разом з [PERSON] перебували у шлюбі з 01.11.2003 року. На початку 2017 року [PERSON] змінила своє місце проживання, що в подальшому призвело до розірвання шлюбу між ними. Оскільки відповідач за зустрічним позовом [PERSON] вже понад чотири роки проживає у місті Бориспіль, за місцем своєї реєстрації не сплачує комунальних послуг та не бере участь в утриманні майна, він звернувся до суду з зустрічним позовом у якому просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом за адресою [ADDRESS] та покласти на неї судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представники первісний позов підтримали, просили суд його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити з підстав зазначених у відзиві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Його представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідно до ухвали від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.08.2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житлом та вирішено розглядати його з первісним позовом [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Ухвалою суду від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши сторони, встановив наступні обставини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що з 01.11.2003 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.07.2020 року був розірваний, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Відповідно ч. 1 і ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що домовленість між сторонами з приводу порядку користування спірним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами не досягнута. Судом встановлено, що в 2017 році відповідач змінив замки до вхідних дверей, отже позивач не мала змоги потрапити до будинку. З цього приводу позивачем викликалась поліція. [PERSON] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , не проживає з поважних причин більше року, але при цьому зареєстрована в даному будинку. Також судом встановлено, що будинок за адресою [ADDRESS] має загальну площу 71,8 кв.м., його власником є [PERSON] . Отже враховуючи всі обставини по справі, а саме той факт, що будинок має достатню площу для проживання позивача [PERSON] разом з дітьми, ту обставину, що позивач залишила будинок у зв`язку з конфліктом з відповідачем, іншого житла для проживання вона не має, місце проживання малолітнього сина [PERSON] , 2010 року визначено разом з матір`ю, місце реєстрації позивача у даному будинку, тому суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтований та підлягає до задоволення. Заявлений [PERSON] зустрічний позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку з не проживанням в будинку понад рік без поважних причин є не обґрунтованим, так як відповідач виїхала з будинку через сварки зі своїм чоловіком, а отже причини не проживання в будинку є поважними, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 908 грн. У зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати не підлягають до відшкодування. Оскільки суду частково надані докази щодо оплати витрат на правову допомогу суд приходить до висновку про необхідність призначення судового засіданні для вирішення питання про судові витрати, що відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

Outcome: approved