Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 05.04.2019 року в якому просить суд: визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля «НІССАН НОТЕ» реєстраційний номер [NUMBER] , який був придбаний в період спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з листопада 2003 року вона почала проживати з [PERSON] як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно відпочивали та здійснили обряд вінчання. Факт їх спільного проживання підтверджений рішенням суду. У листопаді 2013 року ними був оформлений кредитний договір та придбаний за спільні кошти автомобіль «НІССАН НОТЕ» кредитний договір був погашений. Вона користувалася автомобілем спільно з чоловіком, але згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу був оформлений на чоловіка, так яка кредитний договір теж оформлювався теж на нього. Грошові кошти вони надавали спільно, так як вона приватний підприємець і є власником продуктового магазину. 23.09.201 року в результаті ДТП скоєного по вині водія інкасаторського автомобіля ПАТ «Державний ощадний бак України» помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, однак не зважаючи на факт їх спільного проживання необхідно визнати, що вона є співвласником спірного автомобіля. Визнання її співвласником необхідно при оформленні право власності на спадкове майно і відповідно поділі частко у спадковому майні. Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.06.2019 року за клопотанням представника позивача судом були витребувані докази. Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, змінені вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористались, подавши заяви про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення рішення про задоволення позову не заперечували, позовні вимоги [PERSON] визнали в повному обсязі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також подання сторонами заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 03.10.2017 року (а.с.6). За життя [PERSON] був власником автомобіля NISSAN NOTE, державний номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , що підтверджується листом територіального сервісного центру №1243 №31/4-1243-1075 від 29.08.2019 року (а.с. 49). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49622302 (а.с. 57) заповітів від імені [PERSON] за їх життя не складалось та не посвідчувалось. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Дослідженням матеріалів спадкової справи №24/2017 (а.с. 51) встановлено, що в силу ст. 1261 ЦК України відповідачі [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки є його рідними доньками, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.05.1992 року (а.с.67) (дошлюбне прізвище - [PERSON] , свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER] від 22.02.1997 року, свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER] від 07.08.2009 року, а.с. 68,69) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.12.1983 року (а.с.73) (дошлюбне прізвище - [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00011073891 уклала шлюб з [PERSON] 25.01.2003 року (а.с. 74), свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON] серії [NUMBER] від 22.12.2006 року (а.с. 75). Відповідачі у встановлені строки звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] (а.с. 51, 52). Інших спадкоємців за законом, які належить до першої черги спадкування не має. 16.10.2018 року до нотаріуса звернулась позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 54). У той же час, постановою нотаріуса від 16.10.2018 року у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частку спадкового майна після смерті [PERSON] позивачеві відмовлено у зв`язку з тим, що пропущений строк для прийняття спадщини після смерті померлого, оскільки на момент смерті за однією адресою не була зареєстрована з померлим та не надано документів, що [PERSON] є чоловіком [PERSON] (а.с.32). Вказані обставини стали приводом для звернення позивача до суду, оскільки свої спадкові права в позасудовому порядку вона не може реалізувати. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових. Крім того, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору. Так, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2018 року у справі №216/3653/18 встановлено факт постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини позивача [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] у період з 25.11.2003 року по день смерті [PERSON] - 30.09.2017 року (а.с. 5). Згідно з ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії [NUMBER] спірний автомобіль Nissan Note був придбаний 15.11.2013 року (а.с. 81), тобто у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, як вказувала позивач спірний автомобіль був придбаний у кредит, який вони спільно виплачували за рахунок спільних коштів, так як вона також працювала, що не оспорювалось відповідачами. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Згідно з частиною другою статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи визнання позову та те, що автомобіль Nissan Note був набутий у період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] є спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи презумпцію рівності часток до складу спадщини входить 1/2 частина цього автомобіля. Таким чином, вирішуючи спір, враховуючи визнання позову відповідачами, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити визнавши за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобіля NISSAN NOTE, державний номерний знак [NUMBER] , який був придбаний в період спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач просить покласти всі понесені нею витрати по справі на неї, тому суд не вбачає необхідності у відшкодуванні їх шляхом стягнення з відповідачів.

Outcome: approved