Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2001 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач протягом тривалого часу не надає їй матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, який проживає з нею та знаходяться на її утриманні, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 07 листопада 2013 року (а.с.5), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: стягнути з відповідача користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від його заробітку (доходу) щомісячно, й до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач їх визнав частково, погоджуючись сплатувати аліменти в меншому розмірі - 1/5 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, а не в ? частці, як просить позивачка. Окрім того просив врахувати, що ним в добровільному порядку щомісячно сплачуються кошти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн., востаннє він сплатив вказану суму в 20-х числах червня 2014 року. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2001 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.3, 4, 14). Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами, відповідач щомісячно приймає участь в матеріальному утриманні дитини, яка проживає разом з позивачкою, сплачуючи кошти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн., востаннє він сплатив вказану суму в 20-х числах червня 2014 року, що не спростовується позивачем. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, працює та на утриманні якої знаходиться малолітння дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює в органах СБУ, отримує заробітку плату щомісячно в розмірі понад 9 000 грн., інших утриманців, крім сина [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків дитини у її утриманні, підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку/доходу відповідача, оскільки судом встановлено, що відповідач працює, щомісячно отримує достойну заробітну плату, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 25 квітня 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1). Проте, оскільки відповідачем за червень 2014 року вже сплачена сума аліментів в розмірі 2000 грн., за погодженням сторін відрахування має бути призначено з наступного місцяця - 01 липня 2014 року. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1, 91 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved