Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору частково недійсним в порядку захисту прав споживачів та стягнення суми страхового відшкодування. У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що їй на праві власності належить автомобіль ЗАЗ VIDA SF69YO державний номерний знак [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER]. Вказаний автомобіль був застрахований в Заводській філії ПАТ «Страхова компанія «ОРНТА СІЧ» відповідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 11.06.2013 року на суму 80 000 грн. 11.01.2012 року позивач, користуючись статусом приватного підприємця, діючи на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, уклала договір прокату № 34 з [PERSON], згідно якого вищевказаний автомобіль було передано останньому в строкове платне користування. У вказаний в договорі строк автомобіль не було повернуто позивачу і тому вона вимушена була звернутись до Орджонікідзевського відділу РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області з відповідною заявою, яка стала підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2013 року відомостей про кримінальне правопорушення. 21.07.2013 року позивача було письмово повідомлено старшим слідчим Орджонікідзевського відділу РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про те, що обставини, які викладені в заяві позивача, мають ознаки кримінально-карного діяння, проте особа, яка його вчинила, не встановлена. 22.07.2013 року позивач подала заяву про страхову виплату з відповідними додатками, але 27.08.2013 року від відповідача надійшов лист, в якому відповідач повідомив, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.9.1.9 та 9.1.14 Договору страхування. Позивач вважає, що вищевказана відмова є протиправною, а п.п.9.1.9 та 9.1.14 Договору страхування є несправедливими та такими , що обмежують права споживача. Відповідно до умов договору страхування страховик, відповідач по справі, у разі настання страхового випадку має виплатити страхувальнику, позивачу по справі, страхову суму у розмірі 80 000 грн. за вирахуванням франшизи, що відповідно до абзацу 6 на першому аркуші договору з написом в рядку «Франшиза» складає 10 грн., що становить: 80 000 - 10= 79 990 грн. Позивач просить визнати договір страхування частково недійсним в частині п.п.9.1.9 та 9.1.14 та стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 79 990 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що позов [PERSON] необґрунтований і не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивач [PERSON] була ознайомлена з умовами страхування транспортних засобів, про що свідчить її підпис на договорі страхування. В тому числі, їй було відомо, що передача без погодження із страховиком в лізинг застрахованого транспортного засобу припускає виникнення права страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування. Крім того, представник вважає, що позивач [PERSON] помилково визначила, що неповернення автомобілю, який знаходиться в прокаті, є страховим випадком. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін,їх представників, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2013 року між [PERSON] та Заводською філією ПАТ «Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту на суму 80 000 грн. Згідно ст.979 ч.1 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, із договору прокату № 34 від 11.06.2013 року , що [PERSON], як приватний підприємець, передала в строкове оплатне користування транспортний засіб ЗАЗ VIDA SF69YO державний номерний знак [NUMBER] громадянину [PERSON] Із заяви [PERSON] від 02.07.2013 року до начальника Орджонікідзевського РВ ЗГУ УМВС України в Запорізькій області вбачається, що вона просить подати в розшук належний їй автомобіль ЗАЗ VIDA SF69YO державний номерний знак [NUMBER] і порушити кримінальне провадження. Із заяви [PERSON] від 22.07.2013 року встановлено, що вона звернулась до керівника Заводської філії ПАТ СК «ОРАНТА СІЧ» з заявою про страхову виплату у зв'язку з крадіжкою її автомобіля. Із довідки, виданої Орджонікідзевським районним відділом ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, вбачається, що за заявою [PERSON] було проведено досудове слідств, в ході якого було встановлено, що [PERSON]. самовільно заволодів транспортним засобом, який належить [PERSON] Відомості про кримінальне правопорушення внесено слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Із відповіді першого заступника Генерального директора ПАТ СК»ОРАНТА СІЧ» від 21.08.2013 року № 3371 вбачається. що [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 9.1.9, 9.1.14 Договору страхування від 11.06.2013 року, а саме: несвоєчасне повідомлення в страхову компанію про настання страхового випадку без поважної причини. Згідно п.9 ст.4 Закону України від12.07.2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» страхування є різновидом фінансових послуг. Згідно Закону України «Про захист прав споживачів», цим законом регулюються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Тому, суд вважає, що спірні відносини, які виникли між позивачем [PERSON] та ПАТ СК «ОРАНТА СІЧ» повинні регулюватися нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст.18 ч.1 вказаного Закону виконавець послуг не повинен включати у договорі із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч.2.п.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене тільки власним розсудом виконавця. Згідно ч.ч.5,6 ст.18 вищезазначеного Закону якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Згідно ст.217 ч.1 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Як вбачається із договору страхування від 11.06.2013 року в п.9.1.9 встановлено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування в разі якщо страхувальник після укладання договору страхування без письмового погодження із страховиком, передав у лізин транспортний засіб чи видав доручення на управління транспортним засобом іншим особам. Як вбачається із договору страхування на першому аркуші в абзаці 3 вказано: особи допущені до управління транспортним засобом: на законних підставах. Тобто, позивач письмово повідомила відповідача про передачу автомобіля в прокат. Із наданих для огляду у судовому засіданні оригіналів платіжних доручень за 2013 рік та 2012 рік, копії яких долучені до матеріалів цивільної справи, встановлено, що [PERSON], як фізична особа підприємець, здійснювала страхові внески на рахунок ЗФ ПАТ «Страхова компанія «ОРАНТА СІЧ», відповідача по справі. Цей доказ підтверджує той факт, що відповідачу було відомо про те, що [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність шляхом передачі автомобілів в прокат, для цього вона і укладала договір добровільного страхування транспортного засобу. Згідно ст..988 ч.1 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст..8 Закону України» «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій особі. Судом встановлено, що у випадку з [PERSON] страхова подія настала з моменту коли вона 21.07.2013 року отримала повідомлення з Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС про те, що її автомобіль викрадено і порушено кримінальне провадження. Відразу після цього, 22.07.2013 року вона звернулась до відповідача з заявою і з додатками документів, про виплату страхового відшкодування. Тобто, свої обов'язки позивач [PERSON] за Договором страхування виконала у повному обсязі: здійснювала своєчасно страхові платежі, повідомила про страхову подію і надала докази в страхову компанію. Крім того, оглянув оригінал договору страхування від 11.06.2013 року суд звернув увагу на той факт, що спірний договір страхування складається з одного аркуша, який і підписаний позивачем та відповідачем по справі. Цей один аркуш скріплено з пам'яткою, але на пам'ятці немає підпису [PERSON], і пам'ятка та договір страхування, підписаний [PERSON] не скріплені, не прошиті та не пронумеровані.. Суд вважає, що у даному випадку відповідач своїх обов'язків не виконав, і ввів позивачу в оману шляхом введення в Договір страхування суперечливих норм, а саме п.9.1.9 та п.9.1.14: так у п.9.1.9 містить умову про відмову у виплаті у зв'язку з неповідомленням відповідача про передачу авто третім особам, а п.9.1.14 містить відсильну норму до п.3.3, який містить 23 підпункти, та п.5.1.2., 5.1.3, на підставі яких страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Тому, суд вважає, що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування та докази у судовому засіданні, і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved