Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 14.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 45. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 14.07.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає та перебуває на утриманні позивача. Причиною звернення до суду стала відсутність взаємопорозуміння між нею та відповідачем, внаслідок чого часто виникають сварки, так як кожний має різні погляди на сімейне життя. Подальше сімейне життя суперечить їхнім інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини. Відповідач допустив подружню невірність, через що сімейні відносини припинились з листопада 2016 року. На даний час спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують. Строк для примирення просить не надавати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував. Строк для примирення просив не надавати. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 45 (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З листопада 2016 року сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, тобто фактично припинили сімейні відносини і не мають наміру примиритися та наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред'явлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред'явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків. В свою чергу, відповідач, в адресованій на адресу суду заяві, не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачем, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та права їх неповнолітньої дитини, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Позивач також просить залишити їй дошлюбне прізвище, яке вона змінила після реєстрації шлюбу - Охріменко. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача та, після розірвання шлюбу, залишити їй дошлюбне прізвище - Охріменко. Згідно ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати необхідно стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved