Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 квітня 2014 року, спадкоємцями після смерті [PERSON], померлого 23 січня 2013 року, є вона, як дочка померлого та, як спадкоємець обовязкової частки її сестра відповідач по справі [PERSON] Спадщина складається із 3/4 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Черкаська область Уманський район с. Степківка вул. Лісна, 19, та земельної ділянки під вказаним будинком у порядку спадкування згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 03 липня 2014 року. В порушення вимог чинного законодавства та її законних прав та інтересів відповідач у справі [PERSON] систематично порушує її право власності щодо спадкового майна, не виділивши свою частку в натурі, самовільно проводить реконструкцію та у такий спосіб, маючи лише 1/4 його частину в будинку захопила його більшу частину, потім позамикала двері і взагалі не допускає її до власності, а тому вона змушена була звернутися до Державної архітектурно-будівельної інспекції в м. Черкаси та до міліції. У звязку із зазначеними подіями Уманським РВ здійснюється кримінальне провадження за фактом нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень № 12014250100000593. Як підтверджується правовстановлюючими документами частка відповідача складає всього 1/4, тобто є незначною, крім того, за таких обставина спільно користуватися вказаним майном є категорично неможливим, тому вважає, що за відповідачем необхідно припинити право власності шляхом сплати їй компенсації за належну їй компенсації за належну 1/4 частку. Просить суд ухвалити рішення, яким припинити за відповідачем [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку із надвірними спорудами та 1/4 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: вул. Лісна, 19 с. Степківка Уманського району Черкаської області та визнати за нею право власності на вказане майно, стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 16705,50 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: державний нотаріус Уманського району, про визнання права власності на спадкове майно, у якому зазначила про те, що вони, сторони по справі є рідними сестрами. Їх батьки [PERSON] і [PERSON] померли і після їх смерті залишилося спадкове майно. Мати [PERSON] померла 08 травня 2006 року, але за життя належним їй майном не розпорядилася і тому спадкування здійснювалося за законом. Спадщину вона прийняла одна. Батько, [PERSON], помер 23 січня 2013 року, але він за життя розпорядився майном і склав заповіт на користь [PERSON], який був посвідчений 10 грудня 2009 року і відповідно цього заповіту усе майно, яке належало йому на день смерті, переходить [PERSON] Після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON], звернулася до суду з позовом про припинення її права на частку у спадковому майні, з чим вона не погоджується, тому вимушена звернутися до суду з цим позовом. На день смерті батька вона була непрацездатною і, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту, вона має право на половину частки, яка належала б кожному із них у разі спадкування за законом. Видаючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на житловий будинок по вулиці Лісній, 19, с. Степківка Уманського району Черкаської області, державний нотаріус Уманської державної нотаріальної контори, не врахував ту обставину, що цей будинок є спільною сумісною власність батьків, кожному із них належало по 1/2 частині будинку. Будинок в с. Степківка по вулиці Лісній, 19 Уманського району був побудований батьками в шлюбі і відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація права на нього лише на імя одного із подружжя не спростовує призумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Будинок був зареєстрований на імя батька. Той факт, що після смерті матері [PERSON], яка померла в 2006 році, спадщину прийняла тільки вона, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, яке належало матері, а інші спадкоємці за законом, які мали право на частку у спадщині, після смерті матері, батько [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 1273 ЦК України відмовилася від своїх часток спадкового майна, яке залишилося після смерті матері на її користь. Тобто після смерті матері, вона успадкувала все майно, яке їй належало на день смерті, в тому числі і 1/2 частину будинку по вулиці Лісній, 19 с. Степківка Уманського району. [PERSON] враховуючи ту обставину, що батько проживав в будинку, то вона на свою частку в будинку, яка залишилася після смерті матері, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримувала, але відсутність свідоцтва про право на спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Вважає, що у відповідності до вимог чинного законодавства її частка у будинку № 19 по вулиці Лісній с. Степківка Уманського району, складає не 1/4, а з урахуванням обовязкової долі у спадщині, на яку отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька, [PERSON], 62,5/100 частин цього будинку, тобто державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було порушено її право на спадщину за заповітом [PERSON] було порушено її право, незаконно зменшена її частка будинку. Відповідно до постанови ПВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п. 27 одною із підстав визнання заповіту недійсним є порушення прав інших осіб, у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину. Просить суд визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 08.04.2014 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори на імя [PERSON], на 3/4 частин будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19 с. Степківка Уманського району Черкаської області. Визнати за нею, [PERSON], право власності на 62,5/100 частин будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19 с. Степківка Уманського району Черкаської області, після смерті батька [PERSON], який помер 23.01.2013 року. В подальшому [PERSON] збільшила позовні вимоги та просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 08 квітня 2014 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контор на імя [PERSON], на 3/4 частини житлового будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19, с. Степківка Уманського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-552. Визнати за ним, [PERSON], право власності на 62,5/100 частин житлового будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19 с. Степківка Уманського району Черкаської області, після смерті матері [PERSON], яка померла 08 травня 2006 року та після смерті батька [PERSON], який помер 23 січня 2013 року. Визнати за [PERSON] право власності на 37,5/100 частин житлового будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19, с. Степківка Уманського району Черкаської області, після смерті матері [PERSON], яка померла 08 травня 2006 року та після смерті батька [PERSON], який помер 23 січня 2013 року. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис за № 5264390 про право власності за [PERSON] на 3/4 частки житлового будинку, розташованого по вулиці Лісній, 19, с. Степківка Уманського району Черкаської області. Позивач, вона ж відповідач по зустрічному позову, [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обємі та пояснила, що вона та [PERSON], як рідні сестри є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх батьків. У відповідності до усної домовленості, досягнутої за життя батьків, [PERSON] купили хату, а батьківська хата мала б залишитися їй. Так як батько та мати мали по одному земельному паю, було вирішено, що один пай перейде у її власність, а інший у власність її сестри. Спочатку померла мати, тому вона та батько від прийняття спадщини відмовилися на користь [PERSON], яка прийнявши спадщину, оформила на неї право власності. [PERSON] після смерті батька [PERSON] своїх зобовязань вищевказаної домовленості не виконала, вважає, що також має право на спадкування після смерті батька і на цей час фактично позбавляє її можливості користуватися належним їй спадковим майном. З метою захисту своїх прав вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом, який просить задоволити. Позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає позов необґрунтованим та просить суд відмовити у його задоволенні. Представник позивача-відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та пояснив, що його довіритель є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 23.01.2013 р. Спадщина складається із 1/3 частки житлового будинку із надвірними спорудами за адресою: вул. Лісна, 19, с. Степківка, Уманського району, Черкаської області та земельної ділянки під вказаним будинком. [PERSON] після відкриття спадщини систематично порушує право власності [PERSON] щодо спадкового майна, самовільно проводить реконструкцію будинку, маючи лише 1/4 його частку, не допускає [PERSON] до користування спадковим майном. Просить суд позов [PERSON] задоволити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки, на його думку, будь-яких підтверджуючих доказів надано суду не було. Відповідач, вона ж позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просить суд відмовити у задоволенні її позову. Свої позовні вимоги підтримала в повному обємі, вважає, що надала достатньо доказів в підтвердження позову та просить суд позов задоволити. Пояснила, що після смерті [PERSON] подала до Уманської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, прийняла всю спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], в тому числі і 1/2 частку спірного будинку. Отримала свідоцтво про прийняття спадщини, яке складається із земельного паю та грошових вкладів. Свідоцтво про право на спадщину на будинок не отримувала.Не відомо як було укладено заповіт, однак переконана, що нотаріус не мав підстав видавати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зазначити в ньому, що спадщина складається з 3/4 частин житлового будинку, в той час, як у покійного [PERSON] у власності перебувала тільки 1/2 частка цього будинку. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, позов [PERSON] підтримав в повному обємі. Пояснив, що [PERSON] померла 08.05.2006 року. Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на частину житлового будинку вул. Лісній, 19, с. Степківка, Уманського району, Черкаської області. Вказаний будинок був збудований батьками позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON], а тому, відповідно до ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, з урахуванням вимог ст. 70 СК України та ст. 370 ЦК України, будинок є спільним майном подружжя в рівних частках, по 1/2 частці кожного.На його думку посилання [PERSON] на те, що вона є власником спадкового майна, що складається із 3/4 часток житлового будинку по вул. Лісній, 19, с. Степківка, Уманського району не відповідає дійсності. 08.05.2006 р. [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі із 1/2 частки житлового будинку по вул. Лісній, 19, с. Степківка, Уманського району.На момент смерті [PERSON] залишились спадкоємці: чоловік - [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON] і вся спадщина складалася із 1/3 частки всієї спадкової маси на кожного спадкоємця. [PERSON] і [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовились подавши жовтні 2006 року до Уманської районної державної нотаріальної контори заяву № 1661 у спадковій справі № 644, в якій зазначили, що вони відмовляються від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON]. Ця підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 27.11.2006 року та 12.01.2012 року, в яких записано, що [PERSON] і [PERSON] відмовились від своїх 2/3 часток спадкового майна. Наголосив, що відповідно до ст. 1241 ЦК повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, мають право на обовязкову частку у спадковому майні, яка складається з половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). До непрацездатних осіб відносяться особи, які досягли віку - жінки - 55 років, а тому [PERSON], крім іншого, має право на обовязкову частку. [PERSON] в позовній заяві не заперечує, що у [PERSON] є обовязкова частка у спадковому майні після смерті батька [PERSON] Таким чином, приймаючи до уваги, що [PERSON] мав у власності 1/2 частку житлового будинку, то саме цю частку він і заповідав [PERSON] З урахуванням обовязкової частки [PERSON], в розмірі 12,5% від всього будинку, то її частка у спадковому будинку складає 62,5%. [PERSON] особа державний нотаріус Уманської районної державної нотаріальної контори у судовому засіданні вважає, що під час оформлення спадкової справи діяв у межах чинного законодавства і будь-яких порушень не допускав. Усі документи, повязані з переходом спадкових прав від спадкодавців до спадкоємців є законними і відповідають встановленим нормам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою сторін по справі. За життя батьками позивача та відповідача, з метою уникнення непорозумінь між дітьми, була укладена домовленість про те, що [PERSON] куплять будинок, а [PERSON] залишиться їх будинок. Земельний пай, що належав батькові, перейде у власність [PERSON], а земельний пай матері у власність [PERSON]. Батьки позивача і відповідача купили хату у [PERSON] для [PERSON]. [PERSON] після смерті батьків майже самостійно прийняла усію спадщину. Не допускає [PERSON] до користування батьківською хатою, постійно свариться з нею, вчиняє сварки і навіть бійки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що добре знайома і з [PERSON], і з [PERSON], оскільки проживає по сусідству. Знає, що вони є рідними сестрами, але дружніх стосунків між собою не підтримують. Ганна постійно свариться із Вєрою, кричить на неї тощо. Їй відомо, що їх батьки за життя [PERSON] купили у [PERSON] хату, а Вєрі залишиться їх хата. У 2006 році після смерті їх матері, Вєра написала відмову від прийняття спадщини, оскільки у них була така домовленість і [PERSON] оформила прийняття спадщини. [PERSON] воли помер їх батько почала претендувати і на спадкове майно, що належить Вєрі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] і [PERSON] є її двоюрідними сестрами. Їх батьки за життя прийняли рішення про те, що вони свій будинок залишать Вєрі, а [PERSON] куплять інший, що ними і було зроблено. Аналогічна домовленість була і про паї. Фактично після смерті матері спадщину прийняла лише [PERSON]. Їх батько перед смертю мав намір укласти договір дарування, яким мав подарувати усе своє майно [PERSON]. Ганна заволоділа усім спадковим майном, перешкоджає [PERSON] у його користуванні, вчиняє сварки і бійки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що тривалий час знайома з позивачем та відповідачем по справі і їй відомо, що після відкриття спадщини [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у користуванні спадком. Їй також відомо, що батьками сторін по справі за життя було придбано житловий будинок для [PERSON], а [PERSON] мав залишитися будинок, у якому вони проживали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у них батьки позивача та відповідача по справі купили будинок для [PERSON], тоді як їх будинок мав залишитися [PERSON]. Також їх батьки говорили, що земельні паї, які були у їх власності будуть порівно розділені між дочками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивача та відповідача по справі. Знає, що за життя їх батьки, домовилися, що [PERSON] куплять будинок, а [PERSON] залишиться їх будинок. Пай, що належав батькові перейде у власність [PERSON], а пай, що належав матері у власність [PERSON]. Взагалі батьками сторін по справі за життя було придбано не тільки будинок, а й квартиру для [PERSON]. Після смерті тітки (матері позивача та відповідача) [PERSON] з батьком підписували якісь папери у нотаріуса. На цей час [PERSON] майже не має доступу до спадкового майна, оскільки [PERSON] усі двері, крім веранди, у спадковому будинку, який фактично є власністю Вєри, самочинно закрила. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] не підлягає до задоволення, а позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення. Статтею 55 Конституції України передбачено право, як громадянина України, на судовий захист. Конституційний суд України в рішенні від 25.12.1997 року № 9-зп вирішив (пряма мова): «Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.» Статтею 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, серед яких є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, і це визнано сторонами, що [PERSON] і [PERSON], проживаючи в зареєстрованому шлюбі, в с. Степківка, Уманського району, Черкаської області, по вул. Лісній, 19, збудували житловий будинок, в якому проживали до дня своєї смерті. В 1989 році ними набуто право власності на цей будинок. Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв на момент придбання будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Така ж норма визначена і ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), а статтею 70 СК України передбачено, що частки у спільному майні подружжя є рівними. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а частиною 2 ст. 372 ЦК України також передбачено, що частки такого майна є рівними, [PERSON] померла 08 травня 2006 року. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на 1/2 частку зазначеного житлового будинку, оскільки її право власності на цю частку будинку, прямо передбачено Законом. Після смерті [PERSON] залишились спадкоємці: чоловік - [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON]. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту цієї норми Закону слідує, що права та обов'язки спадкодавця переходять до його спадкоємців як єдине ціле. Відповідно до ст. 1268 ЦК України передбачається, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. [PERSON] і [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовились подавши жовтні 2006 року до Уманської районної державної нотаріальної контори заяву № 1661 у спадковій справі № 644 про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON], зазначивши, що ця відмова є безумовною і беззастережною та має місце відносно усього спадкового майна. Відповідно до ст. 1273 ЦК України, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Часткова відмова від прийняття спадщини не допускається. Пунктом 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 передбачено: Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Це саме передбачено п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 року за № 283/8882, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] в установлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк подала до Уманської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], та отримала свідоцтво про прийняття спадщини, яке складається із земельного паю та грошових вкладів. Свідоцтво про право на спадщину на будинок не отримувала. Відповідно до ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, однак жодною нормою закону не передбачено кінцевий термін отриманні цього свідоцтва і не отримання не свідчить про неприйняття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд критично оцінює покази свідків, оскільки жоден із свідків не дав показів стосовно того, що спільне користування будинком між сторонами неможливе, що даний будинок неможливо розділити в натурі. Покази свідків зводились в основному до того, що між сторонами постійно виникають сварки та бійки, однак про ці обставини їм стало відомо зі слів самої [PERSON], свідки при таких подіях присутніми не були. Крім цього позовна вимога [PERSON] про припинення права на частку у майні не може бути задоволена, оскільки, згідно із ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. [PERSON] на надала до суду доказів того, що [PERSON] зареєструвала своє право власності на частину житлового будинку, не надала доказів реального поділу спірного будинку із визначенням часток кожної з них, а [PERSON] пояснила, що на даний час такої реєстрації проведено не було, у звязку з чим суд приходиться до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак права власності на частину житлового будинку не набула. Крім цього суд приймає до уваги положення ЦК України, а саме: - Частину 1 ст. 355 якою визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). - Статтю 356 відповідно до якої, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. - Статтю 365 про те, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Також суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08.04.2014 р. Уманською районною державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] про право на спадщину на 3/4 частини житлового будинку № 19 по вул. Лісній, с. Степківка, Уманського району, Черкаської області підлягає визнанню недійсним, оскільки видано нотаріусом помилково, без врахування спадкової справи № 644, заведеною після смерті [PERSON], та без врахування заяви [PERSON] і [PERSON] від 23.10.2006 р. про відмову від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] Нотаріусом також не враховано, що в даному випадку спадщина після смерті [PERSON] складається із 1/2 частки зазначеного житлового будинку, а не всього будинку.

Outcome: approved