Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 01.10.1995р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис №2306. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , яка досягнула повноліття та навчається в Львівському національному університеті ім.І.Франка. Зазначає, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося, такий після досягнення дочкою трьохмісячного віку залишив сім`ю та став проживати окремо. Стверджує, що більше двадцяти років проживають з відповідачем окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вважає, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечитиме їх інтересам. З огляду на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб між нею, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що не погоджується з обставинами, наведеними позивачкою [PERSON] Заперечив ті обставини, що більше двадцяти років проживає з позивачкою окремо, натомість зазначив, що проживав разом з нею до остаточного розриву їхніх відносин, тобто до 2014-2015р.р. Саме у зазначений період залишив сім`ю та став проживати окремо. До 2014-2015р.р. у них з позивачкою періодично виникали сварки, вони тимчасово проживали окремо, згодом мирились і продовжували проживати однією сім`єю. Однією із підстав погіршення сімейних відносин з позивачкою вважає втручання її (позивачки) матері у їх відносини. Щодо вимог позивачки [PERSON] про стягнення з нього судових витрат по сплаті судового збору, то з такими не погоджується з тих підстав, що є інвалідом ІІ групи та звільняється від сплати такого. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги з підстав, що викладені нею у позовній заяві. Ствердила, що не проживає з відповідачем [PERSON] більше двадцяти років, їхня дитина вже досягнула повноліття, у них з відповідачем немає спільного майна, такий не приймав участі у вихованні їхньої дитини та не несе витрат на утримання сім`ї. Вказала, що протягом наданого їм судом терміну на примирення відповідач не вживав жодних заходів, спрямованих на збереження їхнього шлюбу. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є не можливим та буде суперечити її (позивачки) інтересам. Просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього понесені нею витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву, в якій просить суд розглядати дану справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони з 01.10.1995р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис №2306. Від даного шлюбу в сторін народилася дочка [PERSON] , яка вже досягнула повноліття. Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини, такі проживають окремо, не ведуть спільного господарства, їх шлюб існує формально, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом тривалого часу, позивач не бажає зберегти шлюб та наполягає на розірванні такого. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 01.10.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому; копіями паспортів сторін по справі; копіями свідоцтва про народження та паспорта [PERSON] ; письмовою заявою [PERSON] від 06.12.2018р., письмовою заявою [PERSON] від 11.04.2019р. та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, виходячи з фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність у сторін неповнолітніх дітей, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення та враховуючи інші обставини життя подружжя, з урахуванням наданого судом терміну на примирення та тривалого періоду часу, який пройшов з часу завершення такого періоду до часу ухвалення судом рішення по суті спору та категоричних заперечень позивачки щодо можливості спільного життя з відповідачем, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору. Згідно з пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 144 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. З огляду на наведене, понесені позивачкою [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають, а відповідно до ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved