Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 16 травня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС адміністрації Тракторозаводського району м. Волгоград, актовий запис № 333. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що їхнє подружнє життя з відповідачем по-ступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, ведення господарства та виховання дочки, між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім`ї, яка існує лише формально, оскільки на час звернення з позовом до суду сторони спільного господарства не ведуть. Після фактичного розпаду сім`ї дочка залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відпо-відач належної допомоги на утримання дочки не надає, тому позивач вважає, що достатнім буде стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповід-ного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяч-но. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON] , оскільки вона потребує матеріальної допомоги. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій під-тримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити та справу розглядати у її відсут-ність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої не запере-чував проти розгляду справи за його відсутністю. Проте, відповідно до протоколу судового засідання від 23.02.2020 р., який направлений відповідно до судового доручення від Паласівського районного суду Волгоградської області відповідач [PERSON] пред`явлені до нього позовні вимоги визнав частково. Відповідач погодився на розірвання шлюбу, а з приводу стягнення аліментів він не згідний, пояснюючи це тим, що позивач не надає йому змоги бачити доньку. При умові якщо позивач буде про-живати на території Російської Федерації він буде сплачувати аліменти на утримання донь-ки. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вва-жає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання, про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 16 травня 2014 року від-ділом РАЦС адміністрації Тракторозаводського району м. Волгограда, актовий запис № 333, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] народ-ження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Подружнє життя сторін поступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, ведення господарства та виховання дочки, між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім`ї, яка існує лише формально, на даний час сторони спільного господарства не ведуть. Після фактичного розпаду сім`ї дочка [PERSON] залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 05.06.2019 року, виданою Малокаховською сільською радою Каховського району Херсонської області (а.с. 60). Відповідач належної допомоги на утримання дочки не надає. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до\~ст. 110 СК України. Оскільки по-зивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде прим-ушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч. 2 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розір-вання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоло-віка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірван-ня шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як встановлено з матеріалів справи, позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Конституцією України\~проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою, де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій\~статті 51 основного Закону України\~зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необ-хідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть ос-новну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батька-ми, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`яз-ків щодо дитини. Згідно із ч.1\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (алімен-ти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1\~ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.\~183,\~184 СК України. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збіль-шено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріаль-ного або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших ви-падках, передбачених цим Кодексом. Згідно зп.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судо-вим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального ста-новища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.\~183\~та ст.\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визна-чається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначе-ного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК Укра-їни).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого роз-міру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріаль-ного або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших ви-падках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежу-ватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визна-чення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначених норми матеріального права у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-1143цс13, правовий висновок якого в силу ст. 263 ч.4 ЦПК України є обов`яз-ковим для застосування у подібних правовідносинах. Отримання аліментів в частці з урахуванням працевлаштування відповідача відповідає нормам\~СК. За таких обставин, доцільним в інтересах дитини для забезпечення їй матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці від доходу відповідача, що з урахуван-ням коштів від матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Доказів про наявність у відповідача інших утриманців, стягнень по виконавчим листам, обмеженість у можливості отримувати доходи за станом здоров`я, суду не надано. З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про задоволення позову як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказі, які подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішен-ня суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповід-ну заяву. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 840,80 коп., оскільки дитина проживає з по-зивачкою, та позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved