Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь судові витрати на судовий збір та правову допомогу. Свої вимоги мотивувала тим, що з 27 квітня 2007 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2014 року. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який є дитиною-інвалідом, та який після розірвання шлюбу проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що починаючи з липня 2012 року батько дитини проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не приймає педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всупереч вимогам судового рішення, позивач аліменти на утримання сина не сплачує та має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01 травня 2017 року складає 52 027 грн. 67 коп. Відповідач, [PERSON], ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; відповідач не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання сином освіти. Позивач вказує, що всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені факти позивач, [PERSON], розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, у зв'язку із чим і вимушена звернутись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, Органу опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якого просив розглянути справу без участі представника Органу опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та зазначив, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі письмових матеріалів справи, при цьому суд враховує, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, враховуючи думку позивача, [PERSON], представника третьої особи, Органу опіки і піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справ, приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому 27 квітня 2007 року шлюбі, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 06 січня 2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Автозаводським відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ. В судовому засіданні встановлено та вбачається із посвідчення серії [NUMBER], що дитинна - [PERSON], є інвалідом. За рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 листопада 2014 року, місце проживання дитини, [PERSON], визначено з матір'ю - [PERSON]; прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 06 травня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено в судовому засіданні, фактично сторони не проживають разом з 2012 року, відповідач, [PERSON], не займається вихованням дитини, не проявляє до нього уваги та турботи, не цікавиться розвитком сина, станом його здоров'я, не надає матеріальної допомоги на його утримання. В судовому засіданні встановлено, що дитина, [PERSON], проживає разом із матір'ю, [PERSON], що підтверджується довідкою голови правління ОСББ-50 [PERSON], а також змістом висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1007 від 25 вересня 2017 року; дитина перебуває на утриманні позивача. Із довідки, виданої Кременчуцькою спеціальною загальноосвітньою школою - інтернатом Полтавської обласної ради, вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON], та бабуся - [PERSON], приділяють достатню увагу дитині, кожного дня приводять і забирають дитину зі школи, слідкують за його зовнішнім виглядом і здоров'ям. Батько, [PERSON], в школу не з'являється, навчанням і вихованням дитини не цікавиться, живе окремо від сім'ї, вихованням сина не займається. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданої Автозаводським ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області 10 травня 2017 року за вих..№39100, [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] станом на 01 травня 2017 року в розмірі 52 027 грн. 67 коп. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1007 від 25 вересня 2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Конвенцією прав дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України Української РСР № 798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти; зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до пунктів 2, 3 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. За наведених обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач не спілкується з сином, не займається його вихованням та матеріальним утриманням, не проявляє до нього уваги та турботи, не цікавиться розвитком свого малолітнього сина, станом його здоров'я, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина, суд вважає достовірно доведеним той факт, що відповідач, [PERSON], ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у зв'язку із чим вимоги [PERSON] в частині позбавлення відповідача батьківських прав є законним та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з положень статті 76 Цивільно-прцесуального кодексу України, якими встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а також з положень статті 77 Цивільно-прцесуального кодексу України, згідно із якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі викладеного, суд вважає вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та витрат, понесених на оплату правової допомоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не надала до суду жодних доказів на підтвердження понесення останньою таких витрат.

Outcome: partial