Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.09.2015 року [PERSON] передано кошти [PERSON] в сумі 37000 грн. Даний факт підтверджується розпискою від 10.09.2015 року, написаною відповідачем власноручно та засвідчується його підписом. Згідно розписки, кошти мали бути повернені відповідачем в строк до 10.10.2015 року в розмірі 37700 грн. На дату подання позову борг так і становить 37700 грн. В судовому засіданні 11.12.2015 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що 10.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики, що підтверджується розпискою, про передачу коштів від 10.09.2014 року. Відповідно до даної розписки [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв суму грошових коштів у розмірі 30000 грн. Згідно з розпискою, грошові кошти, передані [PERSON] мали бути повернені ним до 10.09.2015 року в розмірі 37000 грн. Проте, у визначений строк кошти відповідачем не були повернуті. 16.09.2015 року [PERSON] направлено [PERSON] вимогу про повернення коштів, проте останній ніяк не відреагував на дану вимогу та не повернув кошти до цього часу. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача на її користь 74700 грн. та 747 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні з позовом до суду. Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання мас виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити повністю, з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованим листом, про що в матеріалах справи міститься розписка про вручення поштового відправлення. Окрім того, відповідачу [PERSON] було достовірно відомо, про судове засідання, призначене до розгляду на 14 січня 2016 року, власноручно написаною розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи. Суд ухвалив: у звязку з повторною неявкою відповідача, слухання справи проводити без участі відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обєктивного їх дослідження, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2015 року [PERSON] передала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 37000 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою [PERSON] від 10.09.2015 року. Відповідач мав повернути грошові кошти в сумі 37700 грн. 10.10.2015 року. Окрім цього, 10.09.2014 року позивач [PERSON] передала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000 грн. За даною розпискою грошові кошти мали бути повернені в сумі 37000 грн. 10.09.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 74700 грн. та 747 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні з позовом до суду. Проте, законом не передбачено право фізичних осіб надавати кошти із отриманням відсотків. Позивач вправі була заявити вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних за користування грошовими коштами. Однак такі вимоги не були заявлені, а суд виходити за межі позовних вимог не може. Тому суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти в сумі 37000 грн. за борговою розпискою від 10.09.2015 року та 30000 грн. за борговою розпискою від 10.09.2014 року. Згідно ст.88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обговорюючи питання про суму судових витрат, суд виходить з наступного. Позивачем при подачі позову по квитанції №89557634 від 12.10.2015 року сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та по квитанції №0.0.473805110.1 від 11.12.2015 року сплачено судовий збір в сумі 259 грн. 90 коп., а всього судового збору сплачено 747 грн. Позов задоволено частково, а тому судові витрати слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам в сумі 670 грн. ( 1% від суми задоволених вимог). На підставі викладеного та

Outcome: partial