Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд постановити рішення, яким: 1) позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання в суд цієї заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є опікуном малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , на підставі розпорядження голови Пологівської районної державної адміністрації №341 від 13 серпня 2018 року. Заявник є рідною бабою даної дитини. Мати дитини, яка була донькою [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] . З вересня 2016 року дитина проживає разом із [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Дитина народжена у шлюбі. Батько дитини [PERSON] з часу народження дитини не цікавиться її життям. У 2018 році відповідач захворів на туберкульоз легень, однак, з 01 жовтня 2019 року відповідач закінчив курс лікування та одужав, відповідно, за станом здоров`я міг у повній мірі виконувати батьківські обов`язки, про що свідчить відповідний висновок ЛКК №55 від 01 жовтня 2019 року. Однак, відповідач з часу одужання не цікавився життям дитини. [PERSON] обізнаний про те, що дитина проживає у сім`ї заявника, йому відомі номери телефонів [PERSON] та [PERSON] , однак відповідач взагалі не цікавився життям доньки. Таким чином, відповідач з 01 жовтня 2019 року без поважних причин не виконує батьківські обов`язки, байдуже ставиться до благополуччя та розвитку дитини, не відвідує її, не телефонує, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не піклується про розвиток дитини, матеріальної підтримки на утримання дитини відповідач також не надає. Останній раз відповідач приїздив до дитини у 2017 році. Дитина знаходиться на повному утриманні заявника, її вихованням займається лише [PERSON] та її чоловік. Учасники справи належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, але вони у судове засідання не з`явилися. У той же час, від позивача [PERSON] та її представника адвоката Богдана В.М. до суду надійшли заяви, в яких вони просили дану цивільну справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, а також не заперечували проти ухвалення заочного рішення суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за довіреністю [PERSON] також надала до суду заяву, у якій просила розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною у позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, неодноразово будучи повідомленим про розгляд справи в суді відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України шляхом завчасного оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України оголошень про його виклики у судові засідання, до суду жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не звертався, відзив на позов не подав. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, її представником та представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ненадання відповідачем відзиву на позов, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 31 травня 2016 року, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 грудня 2015 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 квітня 2018 року [PERSON] померла [INFO] . З копії довідки №360 про склад сім?ї, виданої 04 березня 2020 року виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] та підопічною [PERSON] , [INFO] . Із копії розпорядження голови Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 13 серпня 2018 року №341 «Про встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , дитиною, позбавленою батьківського піклування» встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , призначено опікуном над цією дитиною, яка доводиться їй рідною онукою, що підтверджується, серед іншого, і копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05 жовтня 1992 року. Із копії рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №283/10 від 25 червня 2018 року «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] » встановлено, що [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, №55, виданого 01 жовтня 2019 року, та виписки з амбулаторної карти № [NUMBER] [PERSON] не має високого ступеня втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Згідно з висновком Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування від 29 жовтня 2020 року №01-49/449 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини вважається доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Із копії листа Відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 08 грудня 2020 року №07-08/13-15, встановлено, що на первинному обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та мешкає разом з опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , за час перебування малолітньої [PERSON] під опікою, до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з питання виховання, допомоги в утриманні малолітньої доньки жодного разу не звертався, своїх намірів щодо передачі дитини йому для подальшого виховання не повідомляв. Той факт, що відповідач не бере участі у вихованні та житті його дитини, підтверджується також копіями характеристики на [PERSON] , виданої за підписом завідувача та вихователя молодшої групи КДНЗ Я-С «Веселка», та Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного діловодом Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області 04 березня 2020 року за №362. Проаналізувавши здобуті у судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, не спілкується з нею та не цікавиться її життям. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач відмовився від участі у вихованні та утримання своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом також враховано положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач до ухвалення рішення у даній справі не був зобов`язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання дитини, стосовно якої він позбавляється батьківських прав, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 05 травня 2020 року, і до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved