Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , вказуючи, що 11 червня 2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб засвідчено нотаріусом [PERSON] з відділу реєстрації актів громадського стану м.Каїр, Єгипет. У них народився син [PERSON] , [INFO] , який на цей час проживає з позивачкою, виховується нею та повністю перебуває на її утриманні. Подружнє життя у неї з відповідачем склалося невдало. Спочатку вони проживали в Єгипті, а 2019 року за ініціативою відповідача переїхали жити в Україну, де позивачка і народила сина. Вони з відповідачем проживали в будинку її матері в м.Бориславі і 18.03.2020 відповідачу видали посвідку на постійне проживання в Україні. З 02 травня 2020 року сторони фактично припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства та сімейного бюджету, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них різні погляди на спільне подружнє життя, з приводу чого в них часто виникали непорозуміння, конфлікти та сварки, внаслідок чого вони почали віддалятися один від одного. Відповідач не утримував сім`ю матеріально та не надавав кошти на утримання її та сина. У травні 2020 року відповідач влаштував у сім`ї скандал, під час якого наніс позивачці побої, після чого виселився з будинку її батьків та переїхав проживати в м.Київ. З того часу вони не мирилися та подружні стосунки не поновлювали. Така поведінка відповідача призвела до того, що позивач втратила до нього почуття любові та поваги, він став для неї чужою людиною. За таких обставинах вважає, що подальше перебування в шлюбі з відповідачем є формальним, їхня сім`я розпалася остаточно, примирення між ними не можливе, а збереження цього формального шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] і надалі буде проживати з нею. Ухвалою судді від 05 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року було задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано подружжю сторін строк на примирення тривалістю один місяць, провадження в справі зупинено до закінчення строку для примирення, судове засідання призначено на 22 червня 2021 року. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Петруняк О.Б. у судовому засіданні позов підтримали. Позивач дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім цього, позивач пояснила, що в наданий судом строк для примирення вони з відповідачем не помирилися і вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, додатково пояснив, що він з травня 2020 року проживає окремо від своєї сім`ї, в м.Києві. Хоча з цього часу вони не підтримують подружніх стосунків з позивачкою, проте він має намір зберегти сім`ю, просить шлюб не розривати. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та\~особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.\~56\~СК України). Згідно з ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з\~інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, шлюб між сторонами [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстрований 11 червня 2018 року. Шлюб засвідчено нотаріусом Рашваном Саміром Рашваном з відділу реєстрації актів громадського стану м.Каїр, Арабська Республіка Єгипет, що стверджується офіційним шлюбним договором, реєстр громадського стану №2196 від 11.06.2018. Відповідач є громадянином Арабської Республіки Єгипет, на цей час проживає в м.Києві. З 2019 року сторони проживають в Україні. 18.03.2020 відповідачу видано посвідку на постійне проживання в Україні. Подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою за адресою її реєстрації в м.Борислав Львівської області. Суд встановив, що сім`я між сторонами розпалася, перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Тривалий час, зокрема, з травня 2020 року сторони не проживають однією сім?єю, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на спільне подружнє життя, через що між ними виникали непорозуміння, конфліктні ситуації та сварки, стосунки між ними поступово погіршувалися, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В оцінці доводів сторін суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 347/1988/17, провадження № 61-48116 св 18 (ЄДРСРУ № 81908511), в якому зазначено таке. «Статтею 1\~Сімейного кодексу передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно з ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. З правового аналізу норм ст.\~111\~СК України та ч.7 ст.240 ЦПК України випливає, що надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До того ж, здійснення процедури примирення є можливим за наявності бажання до цього обох сторін, які прикладають зусилля до збереження шлюбу. Проте, як зазначила в судовому засіданні позивач, вона категорично не згодна на подальше збереження шлюбу, судом вже надавався строк для примирення, який не призвів до позитивного результату, вона не бажає спілкуватися з відповідачем, вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем не підтримує, вони спільно не проживають, шлюб існує формально і суперечить її інтересам та дитини. Суд також зазначає, що сама по собі незгода відповідача з розірванням шлюбу не є підставою для відмови в позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження. Відповідач, заперечуючи проти розірвання шлюбу, не подав суду доказів того, що їхня сім`я не розпалася і збереження шлюбу є можливим. Заперечення відповідача на позов суд розцінює як намагання відтермінувати розірвання шлюбу, оскільки він не взмозі змінити ситуацію, яка склалася в стосунках з позивачем, доводи якої були переконливими про те, що сім`ю зберегти не можливо. З`ясувавши фактичні обставини справи, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, позивач категорично відмовляється перебувати в шлюбі з відповідачем, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б її інтересам та їхньої дитини, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати. Суд враховує ту обставину, що в сторін є малолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. При зверненні до суду з позовом позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Outcome: approved