Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 22 травня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року було розірвано. У шлюбі [INFO] в них з відповідачем народилась дочка - [PERSON] , про що 05 листопада 2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис за № 1951. Посилалась, що після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з нею, перебуває на повному її утриманні, відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не бере участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вважала, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки в розмірі 5000 гривень, адже, як їй раніше було відомо, він є приватним підприємцем, за станом здоров`я може працювати, інших осіб на утриманні не має. Обґрунтовуючи розмір аліментів в сумі 5000 гривень щомісяця, зазначила, що кожного місяця на утримання та розвиток дитини витрачає 10 800 гривень, тому просить стягувати з відповідача аліменти саме у наведеному вище розмірі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. 19 січня 2021 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , проте у розмірі 1000 гривен щомісячно, посилаючись, що він не зареєстрований як фізична особа - підприємець, підприємницьку діяльність не здійснює, працює у ТОВ «Медичний центр здоров`я» на посаді менеджера з питань регіонального розвиту, його місячний оклад становить 3497,00 гривень, іншого доходу він не має, як і не має на праві власності будь-якого нерухомого майна та транспортних засобів, винаймає житло. Також посилався, що в нього на утриманні перебувають ще двоє дітей - неповнолітній син [PERSON] , [INFO] та малолітній син - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, зазначив, що, виходячи з принципів розумності, справедливості, законності, верховенства права, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, беручи до уваги перебування в нього на утриманні ще двох дітей, вважав за можливе щомісячно сплачувати на утримання дочки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник позивача - адвокат Грудіна Ю.С. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, надала суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за участю його представника - адвоката Сахань В.О. Представник відповідача - адвокат Сахань В.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення просив суд взяти до уваги обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 22 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 636. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [INFO] в сторін народилась дочка - [PERSON] , про що Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 1951, що знаходить своє підтвердження свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим 10 листопада 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Дочка сторін - [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю - [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Відділом реєстрації Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради № 03-68064-2019. Як убачається з копій квитанцій від 27 листопада 2020 року, наданих позивачкою до позову, нею сплачено на користь ФО-П [PERSON] за навчання [PERSON] : 27.08.2020 - 4000 гривень, квитанція № 0.0.1816788303.1, 27.08.2020 - 4500 гривень, квитанція № 0.0.1816783080.1, 27.08.2020 - 4500 гривень, квитанція № 0.0.1816785363.1, 10.09.2020 - 1800 гривень, квитанція № 0.0.1830459349.1, 29.10.2020 - 11550 гривень, квитанція № 33652891-1, 4500 гривень - 27.11.2020, квитанція № 0.0.1922848724.1, 27.11.2020 - 4500 гривень, квитанція № 0.0.1922847968.1, 27.11.2020 - 2700 гривень, квитанція № 0.0.1922852093.1, 24.12.2020 - 1600 гривень, квитанція № 0.0.1956046227.1, 24.12.2020 - 4900 гривень, квитанція № 0.0.1956040958.1, 4800 гривень - 24.12.2020, квитанція № 0.0.1956043230.1. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, [PERSON] 28.03.2017 припинив підприємницьку діяльність, номер запису: 14800060005020303. Згідно з наказом № 710-к/тр від 16 вересня 2020 року, [PERSON] з 17.09.2020 прийнятий на роботу у ТОВ «Медичний центр здоров`я» на посаду менеджера з питань регіонального розвитку. Як убачається з довідки про доходи № 6, виданої 11 січня 2021 року ТОВ «Медичний центр здоров`я» на ім`я [PERSON] , він працює у даному товаристві за основною формою працевлаштування та обіймає посаду менеджера з питань регіонального розвитку. За вересень 2020 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі 1589,55 грн., за жовтень 2020 року - 3497,00 грн., за листопад - 3497,00 грн., за грудень - 3497,00 грн. З довідки про доходи № 42 від 05.03.2021, виданої ТОВ «Медичний центр розвитку» на ім`я [PERSON] , вбачається, що за січень 2021 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 4021,50 гривень, за лютий 2021 року - 3895,75 гривень. Відповідно до наказу № 27-к/тр від 19 лютого 2021 року, [PERSON] звільнений з ТОВ «Медичний центр розвитку» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції 29.11.2005, [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19 квітня 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, знаходить своє підтвердження обставина того, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. В матеріалах справи наявні відомості, що 19 лютого 2021 року відповідач [PERSON] звільнився з ТОВ «Медичний центр здоров`я», де він працював на посаді менеджера з питань регіонального розвитку, водночас, відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача після звільнення за новим місцем роботи та отримання ним стабільного, регулярного доходу, як фізична особа-підприємець відповідач [PERSON] не зареєстрований, зазначені обставини позивачем не спростовані. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом під час розгляду справи, малолітня дочка сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає за необхідне покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім наведених вище правових положень діючого законодавства, суд виходить з такого. Відповідачем в ході розгляду справи надано суду докази на підтвердження наявності в нього, окрім дочки [PERSON] , [INFO] , ще двох дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дочку в матеріалах справи відсутні, при цьому, у поданому відзиві відповідач заперечив проти стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 5000 гривень, зауваживши, що на даний час має змогу сплачувати аліменти лише у розмірі 1000 гривень щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , окрім наведених вище обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком до 6 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 1921 гривню. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дитини та батька суду не надані. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у визначеному нею розмірі 5000 гривень. Виходячи з пояснень, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, його дохід на місяць становить не більше 4000 гривень. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки аліментів у розмірі 5000 гривень щомісяця може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, суд також враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі 1000 гривень на дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дочки у вказаному вище розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 30 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial