Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, в обґрунтування позову додала, що працювала на протязі більш ніж 37 років у відповідача на різних посадах, з яких 13 років та 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на посаді бункерувальника. Тривала праця у шкідливий умовах викликала у позивача нейросенсорну приглухуватість справа третього ст. (зі значним зниженням слуху), зліва другого ст.( з помірним зниженням слуху), яку за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. За результатами огляду МСЕК від 14.05.2012 року ступень втрати позивачем професійної працездатності було визначено у розмірі 15 відсотків безстроково. За висновками МСЕК позивачу показано медикаментозне лікування, за станом здоров'я позивач обмежена у праці по лінії ЛКК. Відповідно до п.17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2012 року причиною професійного захворювання визнано факт роботи позивача протягом 13 років 8 місяців в умовах шуму, рівень якого перевищує гранично допустимий рівень. Вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання встановлено п.19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період роботи позивача керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпІІ України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині створення на робочих місцях належних, безпечних здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. В наслідок професійного захворювання позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: у зв'язку з професійним захворюванням позивач частково втратила здоров'я. Внаслідок стійкого погіршення стану здоров'я позивач змушена неодноразово проходити курс стаціонарного та амбулаторного лікування. Внаслідок значеної втрати слуху позивач відчуває себе неповноцінною людиною, що завдає позивачу глибоких моральних страждань. Відчуття того, що позивач ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують її, внаслідок чого позивач постійно перебуваю у стані психічного напруження. Розмір завданої позивачу моральної шкоди, враховуючи стан її здоров'я, характер професійного захворювання, тривалість фізичних та моральних страждань, та вкрай негативні наслідки для позивача, які вникли у зв'язку з трудовим каліцтвом, позивач оцінюю в розмірі 20 811,90грн, виходячи із наступного розрахунку: 1 387,46 грн. (розмір середньомісячної заробітної плати перед настанням професійного захворювання) х 15 %( втрата працездатності) = 20 811,90 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - 20 811,90 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку ( а.с. 49- повідомлення), надала повноваження за договором про надання допомоги від 18.09.2013 року (а.с.50 - копія договору). Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, у встановленому законом порядку ( а.с. 48 - повідомлення, а.с.55 - розписка). У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не визнав, надав суду заперечення проти позову (а.с._56,57 - заперечення), просив суд у задоволені позовних вимог - відмовити. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач працювала у відповідача на протязі більш ніж 37 років на різних посадах (а.с.9а-11 - копія трудової книжки), з яких 13 років та 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів на посаді бункерувальника. Згідно виписки з медичної картки №826 від 12.03.2012 року (а.с.8 - копія виписки) у позивача встановлено нейросенсорну приглухуватість справа третього ст. (зі значним зниженням слуху), зліва другого ст.( з помірним зниженням слуху), захворювання професійне. За результатами огляду МСЕК від 14.05.2012 року ступень втрати позивачем професійної працездатності було визначено у розмірі 15 відсотків безстроково. Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.03.2012 року (а.с.3,4 - копія акту) причиною виникнення професійного захворювання визнано - роботу позивача протягом 13 років 8 місяців в умовах впливу шуму, рівень якого перевищує гранично допустимий рівень. Вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання встановлено п.19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період роботи позивача керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпІІ України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», щодо створення на робочих місцях умов праці відповідно до вимог нормативних актів. За висновками МСЕК (а.с.5 - копія довідки) позивачу показано медикаментозне лікування, за станом здоров'я позивач обмежена у праці по лінії ЛКК. Постановами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 15.06.2012 року за №0407/21063/21063.1/2 (а.с.7 - копія постанови) та №0407/21063/21063.1/3 (а.с.6 - копія постанови) позивачу призначено щомісячну страхову виплату та одноразову допомогу. Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні та фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені і інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, які порушували норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з виявленими у позивача професійних захворювань змінилися, його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль. Внаслідок стійкого погіршення стану здоров'я позивач змушена неодноразово проходити курс стаціонарного та амбулаторного лікування. Внаслідок значеної втрати слуху позивач відчуває себе неповноцінною людиною, що завдає позивачу глибоких моральних страждань. Відчуття того, що позивач ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують її, внаслідок чого позивач постійно перебуваю у стані психічного напруження. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, не приймає доводи відповідача щодо відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, так як органами МСЄК, відповідно до «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесено ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків» встановлено, що даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату працездатності, в той час, позивачу за висновком МСЄК встановлено стійку втрату працездатності. Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 15%, інвалідність не встановлена та відбулися зміни в стані його здоров'я, та часу роботи на підприємстві, викликані профзахворюванням, говорить про те, що позивачу завдано моральні страждання. Суму заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 20 811,90 грн. Суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу, та пропорційно часу відпрацьованого на підприємстві у сумі 5 000 грн. Вказана сума стягується з відповідача на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь держави у розмірі судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial