Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 17.02.1995 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , остання проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. За останні декілька місяців їх з відповідачем спільного проживання стосунки між ними сильно погіршилися, між ними часто виникають сварки, ініціатором яких стає чоловік. Під час конфліктів останній грубо висловлюється на її адресу, принижує її гідність. В результаті одного з конфліктів відповідач вигнав з дому їх старшу доньку, яка з того часу не може повернутися додому та змушена проживати у її батьків. Свідком вказаних подій стає їх молодша донька, що негативно впливає на її психологічний стан. Хоча вона з відповідачем проживають у одному будинку, але фактично стали один одному чужими людьми. Проживаючи разом з нею та дітьми, чоловік відмовляється матеріально утримувати родину, свою заробітну плату витрачає на особисті потреби. Їх з відповідачем шлюб фактично розпався, розлучення вона бачить як єдиний вихід для себе побудувати нове життя. Вважаючи збереження сім`ї та примирення неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх дітей, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою судді від 24.06.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Сторони та представник позивача [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач [PERSON] вказав про визнання ним позовних вимог. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.02.1995 сторони зареєстрували шлюб у Димитровському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 45. У даному шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з батьками. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з травня 2019 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяв сторін, свідоцтв про їх шлюб, про народження дітей, довідки координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 21.05.2019 (а.с.5, 6, 7, 8). Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, наполягають на розірванні шлюбу, місце проживання неповнолітньої дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Згідно за ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору у 768,40 грн, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 384,20 грн, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved