Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 09 вересня 2020 року, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 08 липня 1995 року Червономаяцькою сільською Радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис №5; судові витрати по справі стягнути з відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 08 липня 1995 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Червономаяцькою сільською Радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис №5. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, ведення господарства, діаметрально протилежними характерами, психологічною несумісністю, що кінцево призводило до виникнення сварок та конфліктів. Після народження доньки [PERSON] почав допускати приниження та образи позивача, у тому числі в присутності знайомих, друзів, перестав поважати її як особистість. З вересня 2012 року вони припинили стосунки, хоча й продовжують мешкати в одній квартирі. Наприкінці 2012 року вона вже зверталась до суду з позовом, однак залишила без розгляду на прохання чоловіка, що до позитивного результату це не призвело. Починаючи з березня 2018 року стосунки між ними остаточно припинились. Наразі вони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету та взаємних прав і обов`язків як подружжя не мають. Спір про визначення місця проживання дитини та майновий спір між ними відсутній. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. Зараз вона має стосунки з іншим чоловіком, про що відповідачеві достеменно відомо, та планує створити з ним сім`ю. Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » просила залишити без змін. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 липня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Червономаяцькою сільською Радою Бериславського району Херсонської області, актовий запис №5. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтва ми про народження серії [NUMBER] від 13 січня 1997 року, серії [NUMBER] від 31 січня 2012 року відповідно. Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, ведення господарства, діаметрально протилежними характерами, психологічною несумісністю, що кінцево призводило до виникнення сварок та конфліктів. Фактично стосунки остаточно припинено з березня 2018 року. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач - не заперечує проти його розірвання, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 липня 1995 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відповідної заяви позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420 грн. 40 коп., а інші 50% судового збору (420 грн. 40 коп. відповідно) - стягнути з відповідача на її користь. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат по справі, із їх підтвердженням відповідними доказами, позивач не заявляла.

Outcome: approved