Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], 27.05.2014р.н. у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення сином вісімнадцяти років; стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно і до повного видужання дитини, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що з 24.09.2010 перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем, в результаті яких у них 27.05.2014 народився син [PERSON], який проживає з нею та фактично перебуває на її утриманні. 12.10.2017 рішенням Галицького районного суду м.Львова шлюб між ними розірвано. Стверджує, що відповідач відмовляється давати кошти на утримання дитини, лише час від часу дає відповідачу список продуктів необхідних для дитини, які він зобовязаний купити. На її прохання в мирному порядку домовитись про аліменти відповідач не реагує. На даний час, син відвідує садок, на що витрачаються немалі кошти. Крім того, син [PERSON] має проблеми з мовленням (запізнілий розвиток мовлення), у звязку з чим його переведуть в логопедичну групу. Дитина постійно відвідує логопеда та інших лікарів, що також потребує значних додаткових витрат. У звязку із вищенаведеним, та неможливістю на сьогоднішній день самостійно здійснювати утримання дитини, просить вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів та додаткових витрат на дитину в судовому порядку. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 02.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просять таку задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив частково, пояснив, що не заперечує свого обовязку по утриманню дитини та постійно такий виконує шляхом купівлі синові усіх необхідних речей, одягу, продуктів, оплачує послуги дошкільного закладу (садка), купував медикаменти коли дитина хворіла, а тому вважає, що визначений позивачем розмір аліментів є необґрунтованим, а додаткові витрати - безпідставно заявленими, у звязку з чим просить погодити розмір аліментів у відповідності до положень чинного законодавства, а у стягнені додаткових витрат відмовити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони починаючи з 24.09.2010 перебували у шлюбі, який рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12.10.2017 був розірваний. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-СГ № 419659 виданого 12.06.2014 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина - [PERSON], 27.05.2014р.н. (актовий запис 2259). Встановлено, що дитина сторін [PERSON], 27.05.2014р.н. перебуває на утриманні матері - позивача по справі, проживає за адресою: [INFO], що стверджується довідкою ЛКП «Хуторівка» № 3159 від 21.09.2015. У статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, вказаний обовязок утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них обох. За змістом ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно із вимогами ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо виконання відповідачем обовязку по утриманню дітей, а також фактичних доказів виконання останнім такого обовязку, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти на утримання сина сторін до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище дитини, вік та потреби на її утримання (з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлений Законом України «Пpo Державний бюджет на 2018 рік»), матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, який є працездатною особою, проте немає постійної роботи та отримує нерегулярний дохід, відсутність на його утриманні інших утриманців, а також з огляд на однаковий обовязок обох батьків утримувати дитину, беручи за основу принципи справедливості та розумності, приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., починаючи з 08.12.2017 (дати звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 1000 грн. щомісячно і до повного видужання дитини, то в цій частині слід відмовити з наступних підстав. У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Підстави та розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте, позивачкою, всупереч зазначених вимог не надано суду жодних належних та достатніх доказів в підтвердження обставини щодо додаткових витрат на дитину у звязку хворобою останньої. Не було отримано жодної інформації з приводу діагнозу та призначення лікування дитини [PERSON], 27.05.2014р.н. і з Четвертої міської комунальної поліклініки, яка запитувалась на підставі ухвали суду від 21.03.2018. З огляду на зазначені обставини підстави для стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати відсутні, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Також позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача 4793,80 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Так, з матеріалів справи вбачається, що за надану позивачці правову допомогу, на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 28.11.2017 [PERSON] було сплачено 4793,80 грн., що підтверджується відповідним розрахунком витрат та квитанціями долученими до матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, в звязку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до частини задоволених вимог, слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.ст. 141, 180, 182, 184, 185, 191, 192 СК України, Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за № 3 та

Outcome: partial