Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей по 1500 грн. але не менше половини прожиткового мінімуму на кожну дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 2005 року по 2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з 2012 року відповідач не спілкується з дітьми та не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Вихованням та розвитком дітей повністю займається позивач, яка і утримує їх. Отже, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не телефонує синам, не цікавиться їхніми успіхами у навчанні, станом здоров`я, не приймає участі у матеріальному забезпеченні. Таким чином позивач вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей буде відповідати інтересам останніх. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, але не менше половини прожиткового мінімуму на кожну дитину, посилаючись на те, що на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Харкова від 20.10.2008 року по справі № 2-4330/08 суд вирішив стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 300 грн. з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 02.09.2008 року і до повноліття дітей. Проте станом на 01.09.2019 року існує заборгованість відповідача по аліментам, розмір якої складає 76480,00 грн.. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, а також прийнято до провадження заяву позивача про уточнення позовних вимог від 14.02.2020 року. Позивач в судових засіданнях позовні вимоги підтримувала, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила суд ухвалити рішення в заочному порядку. В судове засідання 14.05.2020 року позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 14.05.2020 року до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12.05.2020 року № 1290/0/202-20 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд встановив наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.04.2009 року по справі № 2-1917/09 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 2005 року РАГС Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 411 (а.с. 11). 12 травня 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції видано Свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (серія [NUMBER] ) (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач по справі - [PERSON] (свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 березня 2006 року та серії [NUMBER] від 15 березня 2006 року) (а.с. 6, 7). Згідно з інформацією адміністрації Міської дитячої поліклініки № 19, діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають під наглядом фахівців закладу з народження. За вказаний час супроводжувала дітей в поліклініку під час проведення медичних оглядів мати [PERSON] . Мати вчасно приводить дітей на прийом лікарів, виконує рекомендації, робить за календарем щеплення. Матеріально-побутові умови сім`ї задовільні, діти мають власну кімнату, забезпечені усім необхідним. Батько дітей, [PERSON] , проживає окремо, станом дітей не цікавиться (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , станом на 01.09.2019 року складає 76480,00 грн. (а.с. 14-15). Згідно з інформацією адміністрації Харківської гімназії № 86, де навчаються [PERSON] та [PERSON] з першого класу, мати, [PERSON] приділяє увагу навчанню та вихованню дітей, цікавиться їх успішністю та поведінкою, турбується про стан здоров`я. Батько дітей не відвідував заклад (а.с. 16). Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є позивачеві батьком та рідним братом відповідно, пояснили суду, що відповідач більше десяти років не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання їхніх спільних дітей, відповідач навіть жодного разу не привітав дітей з днем народження, не цікавиться їхньою долею, станом здоров`я, тощо. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 12 травня 2020 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради наданий висновок № 1290/0/202-20 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного Кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення його від виконання обов`язків по вихованню дітей. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, життям та здоров`ям синів не цікавиться, не спілкується з дітьми та не проявляє турботи, відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані. Крім того, відповідач [PERSON] був повідомлений судом про розгляд справи у передбаченому ЦПК України порядку, однак жодного разу до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, як і будь-яких заперечень з приводу позовних вимог. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що до суду надано відповідний висновок від 12.05.2020 року № 1290/0/202-20. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своїх дітей, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дітям належного життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у фіксованій сумі в розмірі по 1500,00 грн. на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд вважає необхідним зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Харкова від 20.10.2008 року по справі № 2-4330/08 суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 300 грн. з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 02.09.2008 року і до їх повноліття (стягувати по 300 грн. на кожну дитину) (а.с. 13). Статтею 192 СК України закріплено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, саме за позовом одержувача аліментів про зміну розміру аліментів, визначеного судовим рішенням. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Втім, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного цивільного права є невірним, оскільки вже існує судове рішення, за яким стягуються з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, та зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за позовом одержувача аліментів про зміну розміру аліментів, визначеного судовим рішенням. На підставі викладеного суд прийшов до висновку , що позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial