Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.11.2003 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу за реєстровим № 4887, придбала у відповідача квартиру, розташовану за адресою: м.Мирноград Донецької області, кв-л 40[ADDRESS], яка належала останньому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Отже, право власності відповідача на спірну квартиру припинилося внаслідок відчуження ним майна, за умовами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Між тим, останній до теперішнього часу продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою. У зазначеній квартирі також є зареєстрованими та постійно проживають її донька [PERSON] та її онука [PERSON]. Відповідач не бажає добровільно знятися з адреси його реєстрації. Між останнім та нею не укладався договір найму (оренди) житлового приміщення, він не є членом її сім'ї. Реєстрація у даній квартирі відповідача не дає їй змоги розпорядитися своєю нерухомістю на свій розсуд і обмежує її законні права. Тому позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За ухвалою суду від 29.10.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. За ухвалою суду від 26.11.2018 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи двічі належним чином сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», у судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа [PERSON] до судового засідання також не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона не заперечує на задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що житлова квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Мирноград, квартал 40[ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 4887. Колишнім власником вказаної квартири є відповідач [PERSON] Дані обставини підтверджується відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бюро технічної інвентаризації м.Димитров, сформованим за станом на 25.11.2003, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за станом на 16.10.2018, технічним паспортом на квартиру, виготовленим за станом на 12.10.2018 (а.с.7, 8, 9-10, 12). Згідно із довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 11.10.2018 за адресою: м.Мирноград, квартал 40[ADDRESS], в якості доньки власника з 29.09.2015 зареєстрована [PERSON], [INFO], та онука власника [PERSON], [INFO], та з 06.01.1998 відповідач [PERSON], [INFO], в якості колишнього власника (а.с.11). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов'язків до нового власника від попереднтого власника квартири, у звязку з чим збереження права користування житлом колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини його непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved