Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 14 червня 2013 року у відділі РАЦСу по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів від 20.10.1990р. зроблено актовий запис №554. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Шлюб виявився невдалим, вони не ведуть спільного господарства з лютого 2015 року, разом не проживають. Між ними немає порозуміння, чоловік проживає окремо. Їхня сімя розпалась повністю, в подальшому імітувати сімейні відносини вважає не має сенсу. Вона зрозуміла, що сторони мають різного складу характери, які не співпадають та різні погляди на сумісне життя. Прав та обовязків щодо сімейного життя вони не виконують після їх фактичного розлучення. Звернення до суду зумовлено тим, що відповідач не бажає добровільно розривати шлюб у відділі РАЦС. Сумісне життя та збереження сімї стало неможливим та суперечить її особистим інтересам. Вони стали чужими людьми і примирення між ними бути не може, тому просить строк для примирення в порядку ст. 111 СК України. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, - розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково пояснила, що з відповідачем по справі не проживають з лютого 2015 року, спільних дітей не мають та спільного господарства не ведуть. Тому, просила строк для примирення не надавати та розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб ([PERSON] І-СР №099282), 14 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №554. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Спору про поділ спільного майна між ними не існує. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують протягом тривалого часу, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved