Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона володіє на праві власності 1/3 ідеальною частиною паєнагромадження в Міській громадській організації гаражного кооперативу «Промінь» на суму 1091 карбованця та 2145 карбованців, що складають вартість садового будинку [ADDRESS] товариство ім.Мічуріна ВАТ Житомирського заводу «Автозапчастина», розташованого на території Іванівської сільської ради Житомирського району і гаража [ADDRESS] в Міській громадській організації гаражного кооперативу «Промінь», розташованого на території міста Житомира, які вона прийняла як спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] З часу смерті [PERSON] позивач використовує нерухоме майно, що належало померлому, здійснює догляд за будинком, проводить поточний ремонт, обробляє земельну ділянку, а тому позивач вважає, що набула право власності на дане майно за ст.344 ЦК України. Позивача та її адвокат позов підтримали повністю та просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представники відповідачів міської громадської організації гаражного кооперативу «Промінь» та обслуговуючого кооперативу «Садово-городнє товариство ім.Мічуріна ВАТ Житомирського заводу «Автозапчастина», а також відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року в м.Житомирі у віці 39 років помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №1000 (а.с.4). 19 липня 1987 року на ім'я [PERSON] видані свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] у вигляді 1/3 ідеальної частини в Житомирському гаражному кооперативі «Промінь» на суму 1091 карбованця та грошової суми 2145 карбованців в садовому товаристві ім.Мічуріна ВАТ Житомирського заводу «Автозапчастина» (а.с.11, 27). Згідно довідки гаражного кооперативу «Промінь» №21 від 23 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] був членом громадської організації «Гаражний кооператив «Промінь» та мав гараж [ADDRESS] на території громадської організації «Гаражний кооператив «Промінь», який побудований 26 липня 1975 року. Пайовий внесок сплачено в повному обсязі (а.с.12). Відповідно до довідки №7514 від 26 листопада 2016 року Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради право власності на нерухому майно за адресою: Житомирська область, м.Житомир, гаражний кооператив «Промінь», гараж [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.21). З копії технічного паспорту на садовий будинок, який виготовлено на ім'я позивача вбачається, що вище вказаний будинок побудований до 1984 році, а тому інший правовстановлюючий документ на будинок відсутній, відтак зазначений будинок не зареєстрований в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно (а.с.29-31). . 11 квітня 2011 року в с.Скаржинці Ярмолинецького району Хмельницької області померла [PERSON], мати позивачки (а.с.7). Позивач просить захистити її права шляхом визнання за нею права власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки у нормі ст.344 ЦК України не застосовується поняття «правомірно», зміст якого викладено у ч.2 ст.328 ЦК України, то ця норма поширюється і на випадки заволодіння особою чужим майном, коли особа апріорі знає або допускає, що вона без належних правових підстав (зокрема оренда, найм) володіє чужим майном і повинна бути готова, що таке майно може бути витребуване власником. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: - майно може бути об'єктом набувальної давності; - добросовісність володіння; - відкритість володіння; - давність володіння та його безперервність; - відсутність інших осіб, які претендують на це майно; - відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Цей строк відповідно до ст.344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. Слід зауважити, що в розумінні пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якщо строк давністного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що вона добросовісно заволоділа 1/3 частиною садового будинку, оскільки вона хоча і знала, що вона не є власником цього об'єкту нерухомості, однак наданими доказами підтверджено, що заволодіння цим майном відбулося без порушенням норм права (викрадення, шахрайство), шляхом вселення для тимчасового проживання, але без укладення жодних договорів в належній формі. Крім того, позивач належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користуватись цим приміщенням, як житловим будинком з 1 січня 2001 року і по даний час та відноситись до вказаного об'єкта як до свого. Враховуючи доведеність вказаних вище обставин, а також те, що садовий будинок, є об'єктом набувальної давності, зважаючи на відсутність інших осіб, які претендують на це майно та на відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та за позивачем слід визнати, в порядку набувальної давності, право власності на 1/3 частину садового будинку [ADDRESS] товариство ім.Мічуріна ВАТ Житомирського заводу «Автозапчастина», розташованого на території Іванівської сільської ради Житомирського району та гараж [ADDRESS] в Міській громадській організації гаражного кооперативу «Промінь», розташованого на території міста Житомира. Суд відмовляє у визнанні права власності на 1/3 частину садового будинку [ADDRESS] товариство ім.Мічуріна ВАТ Житомирського заводу «Автозапчастина», розташованого на території Іванівської сільської ради Житомирського району, оскільки вона була прийнята в порядку спадкування після померлого [INFO] року [PERSON] його дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 1989 року зареєстроване в реєстрі за №2-4420 (а.с.27). Суд роз'яснює позивачу [PERSON] право на прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] шляхом подання до суду позову про продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України).

Outcome: partial