Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадщину за заповітом. Просить визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку, розташованого по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 17.09.2016 року. Посилається на те, що 17.09.2016 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, та земельна ділянка площею 2,3312 га у межах згідно з планом, що розташована на території Звенячинської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане спадкове майно, відповідно до заповіту від 30.03.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №28 та посвідчений секретарем Звенячинської сільської ради та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, спадкодавець [PERSON] заповів їй, відповідач по справі [PERSON] є спадкоємцем, що має право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом. Зазначає, що з метою прийняття та оформлення спадщини вона звернулася до нотаріуса із заявою, на частину спадщини у вигляді ? частини вищевказаної земельної ділянки отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, проте у видачі свідоцтва на 3/4 частини спадкового майна у вигляді вищезазначеного житлового будинку їй було відмовлено, у звязку з тим, що нею нотаріусу не було надано належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на 3/4 частини спадщини після смерті [PERSON], померлого 17.09.2016 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та її представника, врахувавши заяву відповідача, суд вважає, що визнання останнім позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2016 року в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №163703 від 19.09.2016 року (а.с. 10). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, та земельна ділянка площею 2,3312 га у межах згідно з планом, що розташована на території Звенячинської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказане спадкове майно [PERSON], згідно заповіту від 30.03.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №28 та не був змінений чи скасований заповіла позивачу [PERSON], що вбачається із заповіту, довідок Звенячинської сільської ради №1349, №1350 від 29.09.2017 року та копій свідоцтв (а.с. 18-20, 23, 24). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем, який має право на обовязкову частку спадкового майна померлого 17.09.2016 року [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не проживала, що видно із довідки Звенячинської сільської ради №1348 від 29.09.2017 року (а.с. 11), однак спадщину після його смерті вчасно прийняла, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №45573637 від 27.10.2016 року (а.с. 21) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частки згаданих земельної ділянки та житлового будинку позивач звернулася до нотаріуса, на 3/4 частки земельної ділянки загальною площею 2,3312 га, кадастровий номер 7321584900:01:003:0078, розташованої на території Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 22), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на 3/4частки згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] Вказане вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25), свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2017 року (а.с. 22) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98484621 від 26.09.2017 року (а.с. 22 зворот). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], що підтверджується довідкою Звенячинської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1348 від 29.09.2017 року (а.с. 11), копією архівного витягу з рішення №1/4 від 26.01.1994 року виконавчого комітету Звенячинської сільської ради згідно якого [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку,площею 0,20 га для будівництва й обслуговування житлового будинку, що розташована по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області, копією по господарської книги, копією облікової картки обєкта по господарського обліку (а.с. 26-32). В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що він набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємицею майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12), згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 13), довідки характеристики Заставнівського РБТІ №87 від 13.03.2017 року (а.с. 17), житловий будинок, розташований по вул. С.Лучика, 17 в с. Звенячин Заставнівського району Чернівецької області побудований у 1947 році, а господарські споруди та будівлі до нього у 1947, 1970 роках, їх вартість становить 48197 (сорок вісім тисяч сто девяносто сім) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved