Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини та дитини, мотивуючи позов тим, що з відповідачем [PERSON] вона уклала шлюб 16.04.2016 року у виконавчому комітеті Великобийганської сільської ради Берегівського району, актовий запис № 3. Від цього шлюбу у них народилася донька [PERSON], 15.08.2016 року, яка знаходяться на повному утриманні та вихованні позивача. З відповідачем бажає розірвати шлюб по тій причині, що сімейне життя з самого початку в них не склалося, так як вони мають різні погляди на життя та різний склад характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Причиною припинення шлюбних відносин між ними стали постійне рукоприкладство з боку відповідача, зловживання ним спиртними напоями та ведення анти суспільного способу життя. Зазначає, що з травня 2017 року відповідач покинув сімю, спільне господарство не ведуть, тому збереження сімї є неможливим, шлюб їх виявився помилковим, існує лише формально, а тому просить шлюб розірвати. Оскільки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, ухиляється від її виховання та утримання, тому позивачка просить стягнути з нього аліменти на своє утримання до досягнення донькою трирічного віку та аліменти на утримання доньки [PERSON], 15.08.2016 року, у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого, для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами припинилися шлюбні відносини, і сімя фактично перестала існувати, що дає для суду підстави вважати, що припинення шлюбних відносин між сторонами носить не тимчасовий, а постійний характер, що унеможливлює їх примирення. Відповідно до ч. 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Подружжя від шлюбу має доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на повному утриманні та вихованні позивачки. Встановлено, що відповідач в добровільному порядку допомогу на утримання доньки не надає. Також встановлено, що позивачка не працює, не може матеріально забезпечувати себе, оскільки доглядає за донькою. [PERSON] не надає дружині матеріальної допомоги, для її утримання і утримання дитини, однак може таку надавати оскільки є особою працездатного віку та займається фермерством, тому взмозі забезпечувати дитину і дружину. Згідно з ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Виконання передбачених ст.150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини, повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. У відповідності до\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до\~ст. 84 СК України\~дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності (ч. 3)\~ якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Згідно ч. 2\~ст. 91 СК України\~жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті\~84\~та статей\~86\~і\~88\~цього\~Кодексу. Таким чином, право на утримання матері, з якою проживає дитина, до досягнення нею трирічного віку, виникає з факту народження дитини і залежить лише від матеріального становища батька дитини. Оцінюючи матеріальне становище відповідача, суд бере до уваги наявність у нього постійного місця роботи,\~\~щомісячного заробітку, з урахуванням чого погоджується з позивачем і вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, а також стягнути аліменти на утримання матері дитини у твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років, починаючи від дня пред'явлення позову, як це передбачено ч. 1\~ст. 191 СК України. Згідно\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. За приписами\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] при предявленні позову щодо вимоги про стягнення аліментів, була звільнені від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп..

Outcome: approved