Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності, шляхом визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою, за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником житлового приміщення (квартири) на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2013 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №15508228, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі, [PERSON] зареєстрована у вищезазначеній квартирі з 13.06.2017 року. Починаючи з червня 2016 року та на момент подання позовної заяви відповідач не проживає у даному житловому приміщенні (квартирі) більше одного року. Позивач неодноразово особисто пропонувала відповідачу знятись з реєстрації, але остання не здійснила заходів, щодо зняття з реєстрації місця проживання у належній позивачу на праві власності квартирі, чим перешкоджала її інтересам, як власника, у користуванні, розпорядженні та володінні власністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, просила винести рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, зазначила, що дійсно не проживає у квартирі, за адресою: [ADDRESS], оскільки проживає з батьком. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №1550828, [PERSON] належить квартира, за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-14). Згідно довідки КП Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій» №299 від 31.07.2017 року, [PERSON] і [PERSON], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно копії домової книги про реєстрацію громадян які мешкають за адресою [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно акту від 26.07.2017 року, складеного комісією у складі: голови колісії Копи Д.О. - першого заступника селищного голови, челенів комісії: Люлька С.Л. - керуючого справами виконкому, [PERSON] - підбирач довідкового та інформаційного матеріалу, підтвердженням сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO], не проживає більше 1 (одного) року за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Частинами 1 і 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст.71 ч.1 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Всі обов'язки з оплати комунальних послуг позивач виконує самостійно. Згідно ст.72 Житлового Кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, зокрема повідомлення про те у листах, розписках, переадресуванні кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживав в квартирі, за адресою: [ADDRESS], понад один рік без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснював, а тому вона втратила право на користування жилим приміщенням. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved