Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 08 серпня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області. Вказала, що від шлюбу мають спільних доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сімейні обов`язки, сторони припинили шлюбні відносини. Збереження шлюбу та подальше спільне життя вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. На підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява, у якій вона прохала суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує та прохає його задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява, у якій він прохав суд розглядати справу у його відсутність, позов визнав повністю. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області, сторони 08 серпня 2008 року зареєстрували шлюб, актовий запис №200 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох спільних доньок: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.08.2016 року, актовий запис № 416, та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 07.02.2014 року, актовий запис № 151 ( а.с.5,6). Як встановлено із позовної заяви та заяви позивача від 28.10.2019 року, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує з липня 2019 року, спір про поділ майна та місце проживання дитини не заявлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 384 грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved