Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом. Посилається на те, що 15.05.2013 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області. Заповіту померла [PERSON] не залишила. Вона, а також відповідач [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги майна померлої. Проте відповідач [PERSON] від прийняття спадщини відмовився на її користь. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла, користується всім спадковим майном, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.05.2013 року в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №119212 від 16.05.2016 року (а.с. 12). Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання - вул. 40 річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за вказаною адресою. Вказане вбачається із довідки Репужинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №404 від 01.03.2016 року (а.с. 21). За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт померла [PERSON] не вчиняла. Спадкоємцями першої черги її майна за законом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що видно із копії свідоцтва про народження серії ІІ-МИ №273996 від 04.02.1981 року (а.с. 19) та матеріалів спадкової справи №280/2013 (а.с. 32-34). Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1273, ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що на виконання вказаних вимог закону відповідач [PERSON] відмовився від належної йому частки спадщини за законом, що залишилась після смерті дружини [PERSON], про що протягом встановленого законом строку до Заставнівської державної нотаріальної контори подав відповідну заяву (а.с.34). Позивач [PERSON] вчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки протягом встановленого законом строку подала уповноваженим органам нотаріату заяву про прийняття спадщини (а.с. 33). Вказане вбачається також із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №198/02-31 від 25.02.2016 року (а.с. 17). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок позивач звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою (а.с. 31), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 17). Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], був побудований за власні кошти, колгоспним двором не рахується. Вказане вбачається із довідки Репужинецької сільської ради №406 від 03.06.2016 року (а.с. 22). З довідок Репужинецької сільської ради №403 від 29.02.2016 року та №405 від 01.03.2016 року (а.с. 20, 23) видно, що згідно погосподарських книг по вул. 40-річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці знаходиться житловий будинок який рахується за [PERSON] Згідно земельно-кадастрової документації за по господарським двором [PERSON] по вул. 40-річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці закріплені земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 10 га та веденя особистого селянського господарства 0,60 га. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що оскільки спадкодавець [PERSON] побудувала житловий будинок з господарськими спрутами та будівлями, розташований по вул. 40-річчя Перемоги, 12-а в с. Репужинці Заставнівського району Чернівецької області на відведеній ділянці, сільська рада зареєструвала його у по господарській книзі, то [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, проте не оформила право власності на нього належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємицею майна померлої [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок (а.с. 14). Згідно зведеного акту (а.с. 15) та довідки характеристики Заставнівського РБТІ №41 від 16.02.2016 року (а.с.13) згаданий житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями побудований у 1980-1985 роках, їх вартість становить 311017 (триста одинадцять тисяч сімнадцять) гривень 00 копійок. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved