Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати договір № 23 від 27.04.2012 року, укладений між [PERSON] та Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого»; стягнути з Видавництва «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» на її користь завдані збитки в сумі 16431,20 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5000 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є автором книги «[INFO]». 27.04.2012 року між нею та Видавництвом «Право» було укладено договір № 23 та договір № 1 реалізації, відповідно до умов яких «Видавництво «Право» зобов'язалось здійснити видання книги «[INFO]», а також здійснити всі необхідні для цього дії: технічне і художнє оформлення твору, виготовлення оригіналу - макету, в тому числі і забезпечити якість видання відповідно до чинних технічних умов та вимог, що ставляться до таких видань, за що [PERSON] сплатила вартість видавничих та поліграфічних робіт в сумі 32500 грн. Для виконання умов договорів, Видавництво «Право» та ПП «Юнісофт» укладено договір на виконання поліграфічних робіт від 26.06.2012 року № 26/06-12. Видавництвом було випущено 500 примірників книги «[INFO]», з яких 122 реалізовано та перераховано грошові кошти в сумі 16068,80 грн. на її рахунок, 18 надіслано як обов'язкові примірники, а 359 повернуто автору у зв'язку із закінченням строку реалізації. Позивач вказує, що з вини відповідача договір не було виконано належним чином, книгу «[INFO]» взагалі заборонено випускати в світ нормами чинного законодавства, книга випущена з істотними недоліками, які не можуть бути усунені, оскільки відповідачем не зазначено ні адресу друкарні ПП «Юнісофт», ні серію, номер, дату видачі свідоцтва про внесення ПП «Юнісофт» як виготовлювача продукції до Державного реєстру, а отже відповідач порушив положення п. 4.2.2 договору № 23. Крім того, позивач зазначає, що, внаслідок неналежного виконання Видавництвом «Право» своїх обов'язків за договором № 23, їй було завдано збитків в розмірі 16431,20 грн., що становить вартість 359 повернутих їй видавництвом книг. Також позивач посилається на те, що внаслідок допущення порушення її прав та інтересів, нею було витрачено багато вільного часу на відновлення порушених прав та інтересів, її душевний спокій та психоемоціональний стан був порушений і не може відновитися вже довгий час, вона не може нормально здійснювати свою професійну діяльність, оскільки постійно хвилюється через те, що твір над яким вона довгий час працювала, витратила для цього величезну кількість розумових зусиль, фактично не був належним чином випущений в світ через допущені відповідачем істотні порушення умов видавничого договору Таким чином, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 5000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що Видавництво «Право» виконало умови договору № 23 від 27.04.2012 року та ним проведені усі роботи буз порушень чинного законодавства, а недоліків, при прийнятті вказаних робіт, позивачем виявлено не було, зауваження нею не заявлялися. Також представник відповідача зазначає, що позивачу не завдано жодних втрат у зв'язку зі знищенням або пошкодженням його речей, а сума збитків в розмірі 16431,20 грн., зазначена позивачем, не пов'язана із витратами на відновлення нібито порушеного права. Крім того, представник відповідача вказує, що доказів спричинення моральної шкоди діями відповідача, позивачем не надано, а в діях Видавництва «Право» відсутні порушення, які б могли її спричинити. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним зі способів судового захисту прав та інтересів особи є розірвання договору та відшкодування завданих збитків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, про що зазначено у ст. 60 ЦПК України. Ст. 629 ЦК України закріплено те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобов'язання, а саме: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № [NUMBER] від 25.06.2012 року, [PERSON] - є автором книги (творів) «[INFO]». 27.04.2012 року між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» та [PERSON] укладено Договір № 23 ,відповідно до умов якого відповідач на прохання позивача приймає, готує до видання і видає твір - [INFO]», тиражем 500 примірників у строк до 01.09.2012 року. Також, за умовами даного договору, позивач зобов'язується сплатити вартість видавничих і поліграфічних послуг у розмірі 32500 грн., які були сплачені 03.05.2012 року, квитанція № 756211. Згідно з п. 4.2.2 Договору № 23 видавець - Видавництво «Право» зобов'язаний забезпечити якість видання відповідно до технічних умов, що ставляться до таких видань. П. 5.2 вищевказаного договору передбачено, що видавець здійснює реалізацію всіх примірників товару згідно з договором реалізації № 1 від 27.04.2012 року 27.04.2012 року між Видавництвом «Право» національної академії правових наук України та Національного університету «Національна академія України імені Ярослава Мудрого» та [PERSON] укладено Договір реалізації № 1, згідно з умовами якого позивач передав відповідачу книгу «[INFO]» для подальшої реалізації, а відповідач прийняв її та зобов'язався оплатити на умовах, визначених даним Договором. Термін реалізації складає 6 місяців. Згідно з п. 1.2 загальна кількість, асортимент, номенклатура товару, ціна за 1 одиницю товару та інші характеристики товару, що є предметом даного договору, вказуються у додаткових накладних, які виготовляються покупцем і підписуються сторонами. На виконання умов Договору № 23 від 27.04.2012 року, 26.06.2012 року Приватне підприємство «ЮНІСОФТ та Державне підприємство «Видавництво «ПРАВО» уклали Договір на виконання поліграфічних робіт № 26/06-12, відповідно до п. 2.1 якого ПП «ЮНІСОФТ» зобов'язується виконати поліграфічні роботи з виготовлення продукції належної якості, відповідно до стандартів поліграфічного виробництва в межах допусків технологічного процесу. За домовленістю сторін, вартість товару встановлюється в розмірі 160,00 грн. за одну одиницю. Розрахунок за поставлений товар, переданий на реалізацію, проводиться за фактично реалізований товар один раз на місяць до 10 числа кожного поточного місяця на розрахунковий рахунок постачальника в особі [PERSON] За весь час виконання Договору реалізації № 1 від 27.04.2012 року відповідачем було реалізовано 122 примірники вищевказаного примірника книги, за що позивачу видавництвом перераховано 16068,80 грн., а 359 - повернути автору у зв'язку із закінченням строку реалізації. Відповідач Видавництво «Право» Національної академії правових наук України та Національного університету «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого» умови, зазначені в Договорі № 23 від 27.04.2012 року виконало в повному обсязі. Дослідивши зміст вищезазначеного договору № 23 від 27.04.2012 року, суд приходить до висновку, що їх предметом є виконання робіт, а за своєю природою це є договором підряду, а отже регулюється Главою 61 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки ,які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). З матеріалів справи вбачається, що позивачем при прийняті роботи не було заявлено про якісь недоліки. Крім того, претензії за договором були пред'явлені після його виконання, що не передбачено ст. 858 ЦК України, яка регулює вказаний вид правовідносин. Виходячи із вказаного визначення, а також умови Договору № 23 від 27.04.2012 року, дотримання Національного стандарту України ДСТУ 4861:2007 «Видання. Вихідні відомості» не може вважатися обов'язковим. В зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що жодних істотних порушень з боку відповідача Видавництво «Право», передбачених Договором № 23 від 27.04.2012 року, встановлено не було, а тому відмовляє в задоволенні вимог в частині розірвання вищезазначеного договору. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 16431,20 грн., суд відмовляє в задоволенні зазначених вимог в цій частині, оскільки позивачем не було надано доказів того, що [PERSON] було завдано збитків, а зазначена сума жодним чином не пов'язана із витратами на відновлення порушеного права. Крім того, як було раніше зазначено, суд дійшов висновку про те, що відповідач добросовісно та в повному обсязі виконав умови договорів № 23 та № 1 від 27.04.2014 року, а істотних порушень з його боку судом встановлено не було. Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду. При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту порушення прав позивача та всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів в підтвердження вищезазначених обставин, які б свідчили про заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди, в зв'язку із чим, суд приходить до висновку, про те, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу в розмірі 11000 грн. Згідно п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. П. 48 зазначеної постанови встановлено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 20.05.2014 року між Видавництвом «Право» Національної академії правових наук та Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір про виконання юридичних робіт та надання юридичних послуг № 05/14-02. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», «Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні». Згідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Максимальна вартість годин участі особи, яка надавала правову допомогу, складає 487,20 грн. Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт за Договором про виконання юридичних робіт та надання юридичних послуг № 05/14-02 від 20.05.2014 року загальний розмір витраченого часу при підготовці та розгляду справи становить 23 години. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу обсягом 23 години чистого часу складає 11205,60 грн. Згідно рахунку-фактури № 05/14-01 від 20.05.2014 року та № 06/14-02 від 24.06.2014 року, відповідач сплатив за надання правової допомоги 11000 грн., що не перевищує граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу, а отже, оскільки рішення ухвалено на користь відповідача, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь Видавництва «Право» зазначеної суми. На підставі викладеного та ст.ст. 22, 23, 610, 611, 629, 853, 858, 1167 ЦК України,

Outcome: approved