Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вказавши, що з 26.01.2013 року по 26.12.2014 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Троїцького районного суду Луганської області від 26.12.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом із позивачем, що підтверджується довідкою від 12.10.2018 року за №0000633366/1414022400 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Мешкають за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу із [PERSON] , останній у вихованні та догляді за дитиною участі не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Аліменти на сина не сплачує, про що свідчить довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів №18356/18.1-72 від 28.07.2020 року, видана Луганським міським ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість за аліментами станом на 28.07.2020 року становить 107426,11 грн., сума заборгованості не погашена та збільшується щомісячно. Весь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні не виявляв. Відповідач [PERSON] перебуває у розшуку за базами даних поліції, про що свідчать відомості з інтернету. На даний час дитина фактично не пам`ятає батька та не має до нього будь-яких почуттів, оскільки вже багато років його не бачила. Позивач у свою чергу забезпечує дитину гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою оточення, має постійну роботу та забезпечує дитину одна. На підставі зазначеного, вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав відносно дитини у відповідності до законодавства України. Ухвалою судді від 15.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, розпочато загальне позовне провадження, призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою судді від 21.01.2021 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, при цьому від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, зокрема судовими повідомленнями про виклик, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (https://court.gov.ua). Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивача та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, та надала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 26.11.2020 №01.1-01-23-196. Відповідно до висновку Органом опіки та піклування розглянуто матеріали щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав Орган опіки та піклування залишає на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.2013 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , мати - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №863. Рішенням Троїцького районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2014 року (судова справа №433/1655/14-ц), шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 10.12.2014 року (судова справа №433/1654/14-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.12.2014 року і до повноліття дитини. Згідно інформації відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 08.10.2020 року [PERSON] , [INFO] у м. Маріуполі не зареєстрований та згідно інформації Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 09.10.2020 року, [PERSON] на обліку як внутрішньо-переміщена особа не перебуває. Згідно даних та наданих роздруківок із мережі інтернет [PERSON] , згідно бази даних «Миротворець» перебуває у розшуку як бойовик незаконних збройних формувань. Постановою державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 11.05.2019 року відкрито виконавче провадження №59080140 за виконавчим листом №433/1654/14-ц, виданим 14.09.2018 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. Згідно довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 28.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , встановлено, що станом на 28.07.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупній розмір якої становить 107426,11 грн. Згідно довідки від 12.10.2018 року №1413-22401 [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 12.10.2018 року №0000633366 [PERSON] , [INFO] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики, виданої КЗДО «Ясла-садок №104 «Вербинка», [PERSON] , [INFO] відвідує заклад з 2018 року. Взаємовідносини з дітьми в групі складаються добре. [PERSON] проявляє задатки лідерства. Логічне мислення розвинене. Розвиток математичних здібностей відповідає віку. Мовлення розвинене добре, додатково займається з логопедом. Думки висловлює чітко, словниковий запас значний. Навички самообслуговування сформовані відповідно до його віку. З програмою старшої групи справляється. Вихованням дитини займається мати, батьки проживають окремо, батько участі у вихованні дитини не приймає. Судом встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною, не піклується про його фізичний і розумовий розвиток, не проявляє до нього батьківської турботи, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, не сплачує заборгованість по аліментам. На підставі ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.п.15, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не готують до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що відповідач [PERSON] , маючи сина, тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню та утриманню, не піклується про його здоров`я, духовний, фізичний і етичний розвиток, не готує його до самостійного життя, що дає підстави суду позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина. Питання щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору судом не вирішується, оскільки позивач не наполягала на їх стягненні.

Outcome: approved