Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому вказала, що вона є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Станом на теперішній час у квартирі зареєстрований [PERSON] Відповідач є її племінником, прибув до м. Запоріжжя з Луганської області, де раніше постійно мешкав, і на його прохання був зареєстрований у квартирі наприкінці березня 2017 року, але ніколи не проживав у квартирі. Вважає, що відповідач, як племінник, не може вважитися членом її сімї чи близьким родичем у розумінні чинного законодавства, а також не повязаний спільним проживанням і веденням спільного господарства з нею. На підставі ст. 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України, просить усунути перешкоди у праві користування майном, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 02.02.2018 року було відкрито провадження по справі і визначена форма розгляду справи: за правилами спрощеного провадження. У встановлений ухвалою від 02.02.2018 року строк відповідачу на подання відзиву, від відповідача [PERSON] відзив не надійшов. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Як вбачається з довідки УДМС України в Запорізькій області від 24.01.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Рекомендовані листи відповідачем не отримані, та вони повернуті до суду з відміткою поштового відділення звязку «За закінченням встановлено строку зберігання». Судом були використані можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва №76 про право власності на житло від 06.01.1994 року, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS](а.с.8). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на «Іванова»(а.с.10). Таким чином суд вважає, що позивачці [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2014 року(а.с.9). Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до довідки УДМС України в Запорізькій області від 24.01.2018 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO](а.с.12). Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2017 року, крім тверджень позивача, підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], наданими до суду(а.с.30-33). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] не будучи власниками вказаної квартири, зареєстрований в ній, чим перешкоджає позивачеві, як власнику квартири, у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позовній заяві позивач просить суд усунути перешкоди у праві користування майном, шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням. Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] хоча і є племінником позивачки, однак членом її сімї не являється: у спірній квартирі ніколи не мешкав, зареєстрований у 2017 році на своє прохання та за згодою позивачки, не є членом сімї власника квартири. Положення ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, регулюють права і обов'язки членів сім'ї власника квартири, і не можуть бути правовою підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки в судом встановлено, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачеві як власнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд для поновлення порушеного права позивача, відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, застосовує положення ст. 391 ЦК України, згідно якій власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, законні обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved