Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обгрунтування позову вказала, що з відповідачем [PERSON] вона познайомилася влітку 2019 року, а з серпня 2019 року стали жити однією сім`єю без укладення шлюбу за місцем її реєстрації. Наприкінці січня 2020 року, коли відповідачу вже було відомо про її вагітність та про те, що в них народиться донька, вони посварилися і перестали підтримувати сімейні стосунки. [INFO] вона народила доньку [PERSON] , біологічним батьком якої є відповідач. Так як відповідач не захотів офіційно визнати своє батьківство, запис про батька в свідоцтві про народження дитини був зроблений з її слів відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. Зазначаючи на вказані обставини та на те, що відповідач про матеріальне утримання дитини не дбає, в добровільному порядку допомоги на її утримання не надає, позивачка просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною віку повноліття, та стягнути з нього на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що з відповідачем вона познайомилася, працюючи з ним на одному підприємстві. З серпня 2019 по січень 2020 проживали разом у її квартирі, де також проживали її мати та малолітня донька. Так як відповідач має вади слуху і є глухим, вона освоїла жестову мову, на якій з ним спілкувалася. Спочатку їх сімейні стосунки розвивалися добре, а потім через нестриманий характер відповідача ускладнилися. В грудні 2019 року їм стало відомо, що в них буде дитина. Відповідач хотів доньку, так як син в нього вже був від першого шлюбу. В січні 2020 у зв`язку з загрозою вагітності її госпіталізували до лікарні. Відповідач, залишаючись проживати в її квартирі, ходив до неї рідко, а коли приходив - виказував їй своє невдоволення поведінкою старшої дитини, не хотів жити в одній квартирі з її матір`ю, проте забезпечити їх окреме проживання вона не могла. Через це між ними все частіше стали виникати сварки, які призвели до ускладнення стосунків. В кінці січня 2020 року вона відібрала у відповідача ключі від квартири, і їх сімейні стосунки були остаточно припинені та більше не відновлювалися. Після цього вона іноді спілкувалася з відповідачем по мобільному телефону по відеозв`язку через застосунок «Вайбер», проте їх стосунки не наладилися, так як відповідач ставився до неї неприязно, погрожував їй, говорив, що дитину на себе не зареєструє та що дитина залишиться їй від нього в подарунок. [INFO] вона народила доньку. Дізнавшись про це від їх спільних знайомих, відповідач в пологовий будинок не приходив, інтересу до дитини не проявляв. Коли виникла необхідність в реєстрації народження дитини, вона зв`залася з відповідачем s запропонувала йому записати дитину на своє ім`я, від чого він відмовився, і вона змушена була при реєстрації народження дитини записати батька зі своїх слів, вказавши його як [PERSON] . З дитиною відповідач не спілкується і про її утримання не дбає. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати батьківство відповідача відносно народженої нею 23.07.2020року доньки [PERSON] та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Відповідач [PERSON] , не заперечуючи в судовому засіданні свого батьківства щодо дитини, суду пояснив, що приблизно з вересня жовтня 2019 року він протягом декількох місяців жив разом з позивачкою, підтримуючи з нею сімейні стосунки. Разом з ними жила мати позивачки та її малолітня донька. Приблизно в листопаді 2019 року він дізнався, що позивачка вагітна, хоча сам він дітей не хотів, так як вже мав дитину від першого шлюбу. Йому не подобалося жити разом з матір`ю позивачки, тому вони з позивачкою шукали собі окрему квартиру, маючи намір її орендувати, але так і не знайшли. Він знав, що позивачка вагітна і в них мала народитися дівчинка. Проте їх сімейні стосунки не склалися, і в січні 2020 року вони розсталися. З того часу живе зі своєю матір`ю. Влітку 2020року, коли він поїхав на спортивні змагання, їх спільна знайома повідомила його про те, що позивачка народила дитину і поздоровила його з народженням доньки. Але до дитини він не приїздив, бажання бачитися з нею не виявляв, так як з позивачкою вже не жив. В жовтні 2020 року дізнався, що позивачка звернулася з позовом до суду. Тоді ж, зустрівшись з позивачкою на її прохання, він вперше побачив дитину. Позивачка пропонувала йому зареєструвати дитину на себе, проте він не погодився. Більше з дитиною не спілкувався, матеріальної допомоги на її утримання не надавав, зазначаючи, що для цього у нього недостатньо коштів та, до того ж, він вже сплачує аліменти на іншу дитину. Та, крім цього, вважав, що позивачка не буде давати йому дитину для спілкування. Про призначення у справі імунологічної експертизи, на яку він мав поїхати разом з позивачкою та дитиною, він знав, однак на експертизу не поїхав, виправдуючи свої дії тим, що в день проведення експертизи йому підвернувся «лівий» заробіток. І хоча свого батьківства відносно дитини відповідач не заперечував, вказував, що визнавати своє батьківство в суді і платити аліменти на дитину він не буде через недостатність у нього коштів. \~ \~ \~ \~Третя особа Мирноградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Харків) до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника. \~ \~ \~ \~Надавши оцінку спірним відносинам та дослідженим доказам, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~Згідно ст.121\~Сімейного Кодексу\~України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.122 Сімейного Кодексу походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Заява жінки і чоловіка відповідно до ст.126 Сімейного Кодексу подається до органу державної реєстрації актів цивільного стану і може бути подана як до, так і після народження дитини. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтю 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини відповідно до ст.128 Сімейного Кодексу може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений також особою, яка вважає себе батьком дитини. Таким чином, визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, так як саме ДНК-тест\~є єдиним\~науковим методом\~точного встановлення\~батьківства стосовно\~конкретної дитини\~і його\~доказова цінність\~суттєво переважає\~будь-який\~інший доказ,\~наданий сторонами,\~з метою\~підтвердити або\~спростувати факт\~оспорюваного батьківства,\~про що\~зазначає Європейський\~суд з\~прав людини\~у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року (заява № 3451/05, § 34). На підставі пояснень сторін судом встановлено, що на момент настання вагітності позивачки сторони проживали однією сім`єю в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] , де, крім неї, проживали її мати та донька, 2011 року народження. Сімейні стосунки, згідно пояснень сторін, були припинені в січні 2020року. Відповідач підтвердив суду, що був освідомлений про вагітність позивачки та про те, що у них мала народитися дівчинка. Згідно відомостей з обмінної карти [PERSON] , при першому відвідуванні нею жіночої консультації 03.02.2020 строк її вагітності становив 14 тижнів. Дитина народилася [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини [NUMBER] , виданого 31.07.2020 Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] в м.Мирноград, значаться [PERSON] і [PERSON] . Як свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька дитини зазначені матір`ю відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.10-11). Доказами підтвердження відносин між сторонами, як чоловіка та дружини, а також підтвердження батьківства відповідача відносно дитини позивачка зазначає її сумісне проживання з відповідачем однією сім`єю протягом декількох місяців з кінця серпня 2019 по кінець січня 2020, ведення спільного господарства, чого не заперечував у судовому засіданні і сам відповідач, який, крім цього, пояснив, що його особисті речі телевізор, комп`ютер, дрель, які він перевіз до позивачки, до теперішнього часу залишаються у неї вдома. \~ \~ \~ \~Заперечуючи проти позову, відповідач на спростування доводів позивачки не навів суду жодних аргументів та переконливих доказів, як і не навів поважних причин, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків його та дитини для забезпечення проведення судово-генетичної експертизи, призначеної судом відповідно до ухвали від 23.11.2020року, копія якої йому була вручена особисто (а.с.72). У зв`язку з цим 28.04.2021 року справа була повернута до суду без виконання ухвали суду про призначення експертизи. Нез`явлення відповідача до експертної установи за відсутності до того поважних причин свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство. \~ \~ \~ \~Згідно ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Частиною четвертою ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Надаючи оцінку процесуальній поведінці відповідача, якого через його матір [PERSON] , з якою він проживає разом, було своєчасно повідомлено про дату та час проведення експертизи, куди він не з`явився без поважних причин, суд вважає його таким, що ухилився від участі у експертизі, що тягне за собою наслідки, встановлені ст.109 ЦПК України. Поважних причин, які б перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків, відповідач не довів. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачка звернулася до суду з позовом на захист інтересів дитини, маючи на меті довести походження дитини від відповідача, аргументом чому наводить спільне проживання з відповідачем як дружини і чоловіка. Факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу був достатньо встановлений на підставі їх пояснень. До того ж, відповідач не заперечував походження дитини від нього. Клопотань щодо виклику та допиту в судовому засіданні свідків сторони не заявили. Таким чином, сумісне проживання відповідача разом з позивачкою без реєстрації шлюбу в її квартирі до народження дитини та визнання відповідачем дитини своєю навіть за відсутності\~результатів генетичної експертизи, від проведення якої відповідач ухилився, свідчать на користь визнання його батьківства щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Статтею 52\~Конституції України\~визначено,\~що діти\~незалежно від\~походження,\~а також\~від того,\~народжені вони\~у шлюбі\~чи поза\~ним,\~є рівними\~у своїх\~правах. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів утримання дитини є стягнення аліментів, які відповідно до ст.ст.181,182 цього Кодексу присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки щодо визнання батьківства відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення з нього на користь позивачки аліментів в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дитини. \~ \~ \~ \~Доказом проживання дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] є довідка Відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради та акт фактичних обставин проживання дітей з батьками (а.с.8, 9). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). \~ \~ \~ \~Як пояснив відповідач в судовому засіданні, він має постійне місце роботи, працює фасовщиком в АПК «Інвест», сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу, що підтверджується довідкою Мирноградського ВДВС (а.с.15). Довідки про розмір його заробітної плати та ьпенсії сторонами суду не представлено. \~ \~ \~ \~Відповідач є особою з інвалідністю за вадами слуху (глухий). Має офіційне джерело доходу, надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в виді аліментів в розмірі, про який просить позивачка, може. Недостатність коштів, про що зазначав у судовому засіданні відповідач, не звільняє батьків від обов`язку утримувати дитину, а сам розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Стягнення аліментів відповідно до положень ст.191 Сімейного Кодексу України має здійснюватися з моменту звернення позивачки до суду, тобто з 07.09.2020 року, а рішення суду в межах суми платежу за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~Судові витрати,\~що складаються\~з судового\~збору в\~розмірі 840,80грн., сплаченого позивачкою при зверненні до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України мають бути стягнуті з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved