Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача\~\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , 1971 р.н., та колишня невістка [PERSON] , 1971 р.н. Рішенням суду Октябрського районного суду м. Полтави від 05.08.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначила, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала. [PERSON] не приймає участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг. Факт відсутності за місцем реєстрації відповідача понад рік можуть підтвердити свідки. Збереження реєстрації місця проживання відповідача за адресою [ADDRESS] порушує права позивача, як власника даної квартири. Зокрема, позивачу істотно утруднено право розпорядження своєю власністю, гарантоване Конституцією України. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала з наведених в ньому обставин, прохала його задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи рекомендованим повідомленням (а.с. 25-28), про причини неявки суд не повідомила. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.\~223,\~280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом приватизації житла «Полтавахіммаш» від 02.03.1998 року є власником квартири [ADDRESS] , форма власності - приватна (а.с. 7). Даний факт підтверджується копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виданого ПП ПБТІ «Інвентаризатор» (а.с10-11). З копії довідки № 3272 від 12.09.2019 року виданої КП «ЖЕО № 2» вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , - власник, та за згодою власника зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З копії Акту який підписано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та засвідчено начальником КП «ЖЕО № 2» Ландав О.М. 28.08.2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи [PERSON] , її син [PERSON] та [PERSON] , яка в даній квартирі взагалі ніколи не проживала (а.с.8). Відповідно до ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йогоз дійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту\~ст. 391 ЦК України. Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 ЖК України\~встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України\~у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Оскільки [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає, понад рік, що підтверджено озібраними по справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням\~квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 768 грн.40 коп. (а.с.1)., оскільки позивач на підставі п.9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Outcome: approved