Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що 09 листопада 2004 року померла її тітка [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме - житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами по вул. Заводській, 12 в с. Полонка Луцького району Волинської області та земельну ділянку площею 1,93 га, розташовану на території Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області. Зазначає, що оскільки дітей у померлої [PERSON] не було, тому вона ще за життя вирішила розділити належне їй майно між її племінниками. Житловий будинок померла [PERSON] заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON], про що 27 лютого 1995 року склала заповіт. А земельна ділянка повинна була відійти позивачу. Позивач звернулася до нотаріуса за оформленням своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не прийняла спадщину у встановлений законом строк. У звязку з чим, просить суд встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON], яка померла 09 листопада 2004 року, на час відкриття спадщини після її смерті, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивачем були заявлені клопотання про виклик і допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON], клопотання про витребування у відділі ДРАЦС Луцького міського ГТУЮ у Волинскій області Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті [PERSON], які задоволені судом. Крім того, судом було витребувано в Луцької районної державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав, викладених у ній та просила її задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, відзиву на позов не подавали. Відповідач [PERSON], який брав участь в судовому засіданні 18 вересня 2018 року, надав пояснення, в яких позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 06 листопада 2004 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЕГ №153176, виданим 09.11.2004 Гіркополонківською сільською радою (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зясовано судом, померлій [PERSON] належали на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Полонка Луцького району Волинської області по вул. Заводській, 12, та земельна ділянка площею 1,93 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в с. Полонка Луцького району Волинської області. Вказані обставини стверджуються свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданими на імя [PERSON]З та [PERSON] (зареєстровані в реєстрі за №1-1872, 1-1874) та державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ВЛ №025404, виданим 12 жовтня 2000 року на підставі рішення Гіркополонківської сільської ради від 14 квітня 2000 року №16 (а.с. 13). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на: вищевказані житловий будинок та земельну ділянку. Як слідує із матеріалів справи, за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27 лютого 1995 року Гіркополонківською сільською радою Луцького району Волинської області за р.№23 (а.с. 11), яким належний їй на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селі Полонка Луцького району Волинської області по вул. Заводській, 12, заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 05 грудня 2005 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] та на ім'я [PERSON], (зареєстровані в реєстрі за №1-1872, 1-1874), згідно яких останні оформили право власності на житловий будинок - по 1/2 частки кожен. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Проаналізувавши зміст заповіту та з огляду на вищевказані приписи закону, суд дійшов висновку, що майно після смерті [PERSON] спадкується як за заповітом, так і за законом. Житловий будинок спадкувався спадкоємцями за заповітом, а щодо земельної ділянки має місце спадкування за законом, оскільки ця частина спадщини не охоплена заповітом. Судом встановлено, що позивачка є племінницею померлої [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №258065 від 19.05.2017р., витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018080291, №00018080083 від 19.05.2017, свідоцтвом про одруження 1-ЕГ №051246 (а.с. 5-6, 9-10). Згідно ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. З врахуванням викладеного вище, суд вважає, що позивачка відноситься за правом представлення до кола спадкоємців третьої черги. Інших спадкоємців цієї чи попередніх черг, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON], судом не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином, чинним законодавством встановлено два способи прийняття спадщини: шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини або факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] не вбачається того, щоб в установлений законом строк позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Допитана в судовому засіданні 18 вересня 2018 року свідок [PERSON] повідомила, що є племінницею померлої [PERSON], спадщину після її смерті не приймала. Крім того, показала, що позивачка [PERSON] постійно проживала із [PERSON] в с. Полонка Луцького району Волинської області по вул. Заводській, 12, доглядала її, допомагала по господарству. З довідки №2630, виданої 01 грудня 2017 року Гіркополонківською сількою радою (а.с. 21), вбачається, що разом з [PERSON] до дня її смерті проживала її племінниця [PERSON], яка здійснювала догляд за нею, вони разом вели спільне господарство. На підставі вищевказаних доказів суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом з нею на час відкриття спадщини (час смерті [PERSON]Д.). З врахуванням того, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.06.2017р. №629/02-31 (а.с. 17), а позивач не може оформити свої спадкові права в позасудовий спосіб, то права позивача підлягають захисту судом шляхом визнання права власності на спадкове майно. А тому, зважаючи, що позивач у визначеному законом порядку прийняла спадкове майно, яке не охоплене заповітом, то суд не вбачає підстав для відмови у позові. В судовому засідання представник позивача не наполягала на стягненні судового збору з відповідачів, а тому його відшкодування проводити не слід. На підставі ст. ст. 15, 16, 1216-1218, 1220, 1245, 1263, 1268-1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved