Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 02.07.2004 року по 10.11.2016 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області. Від шлюбу у них [INFO] народилася спільна донька - [PERSON]. На даний час донька проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, систематично ігнорує інтереси сім'ї. Враховуючи, що обов'язок утримання дитини покладений на обох з батьків, просить суд стягувати з [PERSON] аліменти в її користь на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 13.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, яка вмотивована тим, що сторони перебували у шлюбі з 02.07.2004 року, у якому в них народилася донька - [PERSON]. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2016 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу він продовжував проживати разом з донькою та повністю її забезпечувати. З липня 2018 року [PERSON] мешкає окремо від доньки, оскільки вона виїхала за кордон. Вихованням доньки, її матеріальним забезпеченням, духовним та фізичним розвитком він піклується одноосібно. На підставі викладеного, просить стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 14.08.2018 року зустрічна позовна заява рачка В.В. до [PERSON] про стягнення аліментів була прийнята до провадження суду та об»єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] 13.08.2018 року відповідач [PERSON] подав відзив на первісний позов в якому зазначив, що вважає позовні вимоги [PERSON] незаконними та необґрунтованими з огляду на наступне. Так, позивач [PERSON] не проживає з донькою, вихованням та повним матеріальним забезпеченням дитини він здійснює самостійно. Крім того, у нього є донька від першого шлюбу [PERSON], яка на даний час навчається на денній формі навчання, якій він також надає кошти на придбання продуктів харчування, одягу, необхідної навчальної літератури, а також сплачує кошти за її проживання в гуртожитку. За таких обставин, сплачувати аліменти на утримання доньки не має реальної спроможності. Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 27.08.2018 року від представника позивача за первісним позовом на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов. В заперечення зустрічних позовних вимог зазначив, що [PERSON] не було надано суду жодних доказів того, що він утримує неповнолітню доньку [PERSON], разом з тим, таке твердження [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки матеріальне забезпечення доньки здійснює [PERSON] та її мати. Крім того, тимчасовий виїзд [PERSON] за кордон спричинений тяжким матеріальним становищем, однією з причин якого є небажання [PERSON] надавати фінансову допомогу. Просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що її донька [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач також проживає разом з ними в одному будинку, однак шлюбні відносини з ним припинені, спільне господарство не ведеться, в кожного з них окремий бюджет. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Неповнолітніх дітей на утриманні відповідача немає. Середньомісячний дохід [PERSON] становить понад 10000 грн. Дійсно, в період з 18 липня 2018 року по середину вересня 2018 року вона перебувала за кордоном на заробітках, весь цей вихованням та утриманням дитини займалася її матір - [PERSON] Перебуваючи за кордоном вона передавала матері кошти на утримання доньки. Представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримала з підстав, викладених у її позовній заяві та наданих у судовому засіданні поясненнях, у задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити за необгрнутованністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судових викликів (а.с. 57-58, 63-64), причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи суд не надав. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з її участю у розгляді кримінальної справи в Сарненському районному суді Рівненської області (а.с. 66-68). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідач [PERSON] не з'явився в судове засідання без повідомлення суду причин неявки. Причини неявки представника відповідача [PERSON] суд вважає неповажними. Так, про судове засідання 05.11.2018 року представник відповідача була повідомлена 10.10.2018 року (а.с. 62), дата наступного судового засідання була з нею узгоджена. З наданих представником відповідача документів вбачається, що угода про представлення інтересів особи в Сарненському районному суді Рівненської області була укладена значно пізніше - 31.10.2018 року (а.с. 67). Таким чином, надання переваги представником відповідача іншим судовим засіданням, які призначені пізніше, ніж засідання по даній справі, призводить до безпідставного затягування її розгляду та порушення розумних строків її розгляду. Враховуючи вищезазначене, а також ту обставину, що відповідач скористався своїм правом щодо подачі відзиву на первісну позовну заяву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та його представника. Заслухавши пояснення позивачки за первісним позовом та її представника, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2004 року. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2016 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 3). Від шлюбу [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] (а.с. 4). Судом встановлено що сторони та неповнолітня [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітньої доньки, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частинами 1 та 2 ст. 183 СК України передбачено, що частку заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він не має. З довідки про доходи [PERSON], виданої ТзОВ «ВДС Україна Девелопмент» встановлено, що відповідач на даний час працює на зазначеному підприємстві електрогазозварником, його середньомісячна заробітна плата становить близько 10 500 грн. (а.с. 16). Неповнолітня [PERSON] здорова, самостійних доходів не має. У своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що ним було придбано для особистого користування доньки ноутбук з комплектуючими на загальну суму 11607 грн. Однак, вищевказана обставина, на думку суду, не свідчить про утримання доньки, оскільки така витрати є разовою, а аліменти, за своєю правовою природою, є грошовим зобов'язанням між членами однієї сім'ї, які виплачуються протяжний час. Відповідач також зазначив, що на його утриманні перебуває повнолітня донька від першого шлюбу [PERSON], яка на даний час навчається (а.с. 19, 22). На підтвердження вказаної обставини [PERSON] надав копії квитанцій, які, на його думку. свідчать про понесені ним витрати на оплату проживання [PERSON] у гуртожитку. Однак, такі доводи відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки платником у зазначених копіях квитанцій вказаний не відповідач, а [PERSON] (а.с. 23-24). Інших доказів на підтвердження вищевказаних обставин відповідачем та його представником суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, як слідує з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] у заявленому позивачкою розмірі, а саме в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви (20.06.2018 р.) та до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допустити до обов'язкового негайного виконання, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів суд зазначає наступне. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що їх спільна донька проживає разом з ним, а [PERSON] з липня 2018 року мешкає окремо, оскільки виїхала за кордон, а тому матеріальне забезпечення та догляд за [PERSON] він здійснює одноосібно. На підтвердження вищезазначених обставин, [PERSON] надав висновок про результати розгляду звернення громадян від 15.08.2018 року відповідно до якого було встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає з 16 липня 2018 року по дату складення висновку (а.с. 53). Суд вважає, що вищевказаний доказ жодним чином не підтверджує обставини, зазначені відповідачем [PERSON] в його зустрічному позові, а свідчать лише про відсутність позивачки за місцем її проживання нетривалий час . Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю позивача [PERSON] Донька була відсутня за місцем свого проживання лише в період з липня 2018 року по вересень 2018 року, оскільки перебувала за кордоном на заробітках. Увесь цей час [PERSON] передавала їй кошти на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON], в той час як [PERSON] будь-якої фінансової допомоги донці не надавав. В зазначений час доглядом та вихованням [PERSON] займалася вона (свідок), відповідач участі у цьому не приймав. Незважаючи на те, що позивач та відповідач проживають в одному будинку, вихованням та утриманням [PERSON] займається лише [PERSON] Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на обґрунтування зустрічних позовних вимог, [PERSON] суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слід відмовити за необґрунтованістю . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки [PERSON] за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved