Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася\~\~до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстраційного посвідчення та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що з 15 серпня 1964 року по 26 лютого 1992 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. В період перебування у шлюбі ними було побудовано жилий будинок за адресою: с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12. Після розірвання шлюбу вони по даний час проживають в зазначеному будинку та поділ вказаного будинку вони не здійснювали. Окрім них в будинку зареєстровані та проживають члени сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 30 березня 2015 року до неї звернулася громадянка [PERSON] із проханням залишити займане нею житлове приміщення повідомивши, що зазначений житловий будинок належить їй згідно договору купівлі-продажу укладеного 1 грудня 1999 року з [PERSON]. Оскільки їй не було відомо про факт укладення вищезазначеного договору і згоди на відчуження житлового будинку, який є спільним майном подружжя вона не надавала, тому просить визнати договір купівлі - продажу житлового будинку в с. Великі Гаї Тернопільського району по вулиці Л. Українки, 12 від 1 грудня 1999 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним та застосувати наслідки його недійсності, скасувати реєстраційне посвідчення [PERSON] на житловий будинок в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12 та визнати право власності на зазначений житловий будинок за [PERSON] та провести процедуру державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірний будинок. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що за Договором купівлі-продажу від 01.12.1999 року нею був придбаний у власність будинок в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, у якому вона надала можливість проживати (безоплатно) громадянам у яких купила будинок [PERSON], [PERSON], членам їх родини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В березні 2015 року вона звернулася до вищевказаних осіб з вимогою звільнити належне їй житлове приміщення, однак вони відмовилися та по даний час проживають у спірному житловому будинку. Тому посилаючись на ст. 391 ЦК України просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: вул. Лесі Українки буд.12 с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вищезазначеного будинку. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримує з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги заявлені в первісному позові вважає безпідставними недоведеними та надуманими позивачем, а тому просить відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов просить задовольнити з підстав і мотивів викладених у зустрічній позовній заяві. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представив. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представили. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги заявлені [PERSON] не підлягають до задоволення, а позовні вимоги заявлені [PERSON] у зустрічному позові слід задовольнити виходячи з наступних підстав: Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. [PERSON] та [PERSON] з 15.08.1964 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.02.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД №046808. На підставі рішення виконкому [PERSON] сільської [PERSON] народних депутатів від «15» липня 1978 року, [PERSON] отримав Акт відведення в натурі земельної ділянки площею 0,7 га, для індивідуального будівництва. 25 липня 1987 року Виконавчим комітетом Тернопільської районної [PERSON] народних депутатів видано [PERSON] Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, на підставі рішення виконкому від 21.07.87 року №180, яке було зареєстроване в Тернопільському обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації за №370. 01 грудня 1999 року між [PERSON] ( продавець) та [PERSON] ( покупець) було укладено Договір купівлі-продажу згідно якого [PERSON] купила в [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Тернопільської районною [PERSON] народних депутатів 25 липня 1987 року. Даний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2613. Як вбачається з заяви від 01.12.1999 року [PERSON] дала згоду на продаж її колишнім чоловіком [PERSON] жилого будинку з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, гр. [PERSON] за ціну та умовах їй відомих. Справжність підпису [PERSON], [INFO], особу останньої та факт перебування її у шлюбі з відчужувачем з 14.05.19964 року по 26.02.1992 року перевірено та встановлено завідуючою Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON]. 28.03.2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації видано Реєстраційне посвідчення про право приватної власності [PERSON] на цілий жилий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Тернопільською районною держнотконторою 01.12.1999 року. У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЦКУ майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 368 ЦКУ майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. За умовами ч. 2 ст. 369 ЦКУ розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦКУ, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно висновку судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №373/374/15-22 складеного 12.08.2015 року експертами ТВ КНДІСЕ, підпис від імені [PERSON] у заяві від 01.12.19999 року про згоду на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області виконано [PERSON]. Згідно Висновку №3125 судової почеркознавчої експертизи складеного 06.10.2016 року експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені [PERSON] розташований у рядку «Підпис» у середній частині заяви від 01.12.1999 року про згоду на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області виконано [PERSON]. Таким чином в судовому засіданні твердження позивача [PERSON] про те, що вона не надавала [PERSON] згоди на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області спростовано матеріалами справи, інших підстав та доказів недійсності\~\~правочину, які\~ передбачені ч. ч. 1,3,5 ст.203 ЦК України позивачем [PERSON] не надано, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається з довідки виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області в житловому будинку №12 по вул. Л. Українки в с. Великі Гаї зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно ч.3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу УРСР (далі - Кодекс) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], як законного власника жилого будинку з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району по вул. Лесі Українки, 12, про виселення відповідачів в порядку усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачами, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved