Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, \~що втратили право користування квартирою за адресою: м. Кривий Ріг, вул..Тинка, 36/49. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 25.06.2011 року придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 2348 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно 29.06.2011 року КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР», номер запису: 37 в книзі: 198П-37, реєстраційний номер 8522460. Після отримання витягу про державну реєстрацію прав, звернулася до Житлово-експлуатаційної організації № 35» м. Кривого Рогу, де їй стало відомо, що в придбаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Ця новина стала для неї неприємною несподіванкою. При купівлі квартири продавець [PERSON] надав довідку «Житлово-експлуатаційної організації № 35» м. Кривого Рогу про те, що за адресою вул. Тинка, 36/49 ніхто не зареєстрований. Наявність зареєстрованих осіб в квартирі створює для неї перешкоди в повноцінній реалізації свого права користування і розпорядження своєю власністю, що передбачено ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Перешкода в користуванні і розпорядженні власною квартирою полягає в тому, що вона - позивачка позбавлена можливості в здійсненні ряду цивільно-правових угод, крім того, змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Реєстрація [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою вул. Тинка, 36/49 у м. Кривому Розі є формальною, оскільки за даною адресою вони не мешкають, про що було складено акт «ЖЕО № 35» м. Кривого Рогу за підписами мешканців будинку. Правовою підставою для перебування на обліку є проживання чи перебування в житлі за цією адресою, а враховуючи, що квартира за адресою вул. Тинка, 36/49 у м. Кривому Розі є приватною, проживати чи перебувати в ній можуть особи, які мають право нею користуватися. Відповідно ст. 150 ЖК Українигромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У звязку із чим [PERSON] та [PERSON] на теперішній час права користування спірною квартирою не мають, оскільки не є ні членами сімї позивачки, ні орендарями її квартири. У судовому засіданні позивачка та її представник, кожен окремо, позов підтримали повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. При цьому, представник позивачки пояснив, що до даного часу у спірній квартирі ніхто не мешкає. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про причини неявки у судове засідання або про слухання справи за її відсутності не подавала, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивачки, судом проведено заочний розгляд справи. Представник органу якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси осіб органу опіки та піклування у судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. При цьому пояснила, що вважає, що інтереси дитини не будуть порушені, та як у [PERSON] є належне їй на праві власності житло. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: договір (а.с.3), витяг (а.с.4), акт (а.с.5), рішення (а.с.6-7), ухвала (а.с.8-9), довідка (а.с.10), ухвала (а.с.43-45), ухвала (а.с.72), повідомлення (а.с.89), акт (а.с.90), довідки (а.юс.91,92,93,94). Суд оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO]. Власником квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 36/49 є позивачка [PERSON], що набула право власності на підставі договору купівлі продажу спірної квартири, укладеним 25 червня 2011 року між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. У спірній квартирі відповідачка та її малолітній син не проживають з лютого 2011 року. Відповідачці [PERSON] на праві власності належить частка житлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Семашко, 5/4. Вказані обставини встановлені на підставі пояснень позивачки та її представника, які узгоджуються з договором (а.с.3), витягом (а.с.4), актом (а.с.90), ухвалою (а.с.43-45), ухвалою (а.с.72), повідомленням (а.с.89). Суд вважає, що відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України, ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. У судовому засіданні встановлено, що у звязку з укладенням договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] не має у власності спірну квартиру, а тому відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не можуть користуватися нею для особистого проживання, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тинка, 36/49. Крім того, між позивачкою, яка є власником майна - квартири [ADDRESS], і відповідачкою, не існує договірних відносин щодо цього майна. Вислухавши позивачку, представника позивачки, представника органу опіки та піклування, та дослідивши матеріали справи, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При цьому суд вважає, що висновок про обґрунтованість позовних вимог узгоджується з Правовим висновком Верховного Суду України щодо належного способу захисту права власності від 28 травня 2016 року, згідно якого Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року розглянув справу № 6-92 цс 15, при розгляді якої зробив правовий висновок, відповідно до якого передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 114 грн. 71 коп.

Outcome: approved