Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі окрім неї також зареєстрований [PERSON] , однак з травня 2015 року у ній не проживає, його місце проживання не відоме. Утриманням квартири не займається, комунальні послуги не сплачує, особисті речі відповідача відсутні. Позивачка не має змоги вільно розпоряджатися і користуватися майном, чим порушуються її права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, просить розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.2) позов підтримує та просить задовольнити, про що надала письмову заяву (а.с.26) Відповідач [PERSON] належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи (а.с.21, 25) Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 200, 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються копією Свідоцтва про право власність на житло від 19.10.1998 року (а.с.6), копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2005 року (а.с.8), копією Договору дарування частки квартири від 01.11.2015 року (а.с.10-11). В квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян (а.с.12-13), та довідкою ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 15.07.2021 року (а.с.18). Факт не проживання відповідача в кв. [ADDRESS] , підтверджується довідкою за підписом голови будинкового комітету, яка засвідчена секретарем Кролевецької міської ради від 07.07.2021 року за змістом якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, однак в ній не проживає з травня 2015 року, його місце проживання не відоме (а.с.14) За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не проживає, утриманням квартири не займається, комунальні послуги не сплачує, особисті речі відповідача відсутні. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації - кв. [ADDRESS] , не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні квартири не приймає, речей не має. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником або наймачем житла (будинку), яке належить на праві власності [PERSON] та не проживає в кв. [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved