Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~ [PERSON] , треті особи Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Департамент містобудування Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 22.11.1972 року позивачка стала співвласником ј частини житлового будинку разом з відповідною частиною господарських прибудов у [ADDRESS] , що складається з семи кімнат площею 88.8 кв.м. та кухні. Згідно технічного паспорта на вказаний житловий будинок станом на 03.04.1998 року співвласниками будинку належали такі частки: [PERSON] (тепер [PERSON] ) Ѕ частина будинку; [PERSON] (тепер [PERSON] ) ј частка будинку; [PERSON] ( [PERSON] ) [PERSON] ј часка будинку. До будинковолодіння входили наступні господарські будівлі і споруди: Сарай - «Б», гараж - «Д», гараж - «Ж», гараж - «З», вбиральня - «В», загорожа, мощення двору, ворота, хвіртка. За житловим будинком закріплена земельна ділянка пл. 1450 кв.м., яка на даний час звернення з позовом не розділена між співвласниками. Вважає, що сарай під Літ. «Б» попереднім співвласником [PERSON] самочинно знесений без згоди [PERSON] та дозволу Брюховицької селищної ради м.Львова. Одночасно [PERSON] встановив незаконно металоконструкцію над входом-виходом на площу спільної земельної ділянки на один метр, чим загородив вільний доступ для проходу по периметру навколо житлового будинку. Тобто вважає, що відповідач обмежила її доступ до належних їй частин житлового будинку та земельної ділянки, оскільки обмежила її право на власність. 29.08.2018 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. 11.09.2019 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова провадження у справі зупинено до моменту набрання законної сили судового рішення в справі №2-1850/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки у спільній частковій власності в будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою. 17.12.2019 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова суддя Радченко В.Є. прийняв до свого провадження дану справу. 20.01.2020 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо перешкод в користуванні неіснуючим віконцем, не визначено розмір, матеріал та конфігурація конструкції, що підлягає демонтажу, спосіб чинення перешкод у доступі до зовнішніх стін будинку. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. 10.03.2020 року [PERSON] подала до суду уточнення позовних вимог, в яких просила усунути з сторони відповідача - [PERSON] перешкоди у доступі до стін житлового будинку, безпосередньо до віконця підвалу у якому є приміщення належної позивачу на праві власності кухні по [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] знести самочинно споруджену металоконструкцію та замурувати дверний прохід у приміщення першого поверху будинку. Зобов`язати надати позивачці дозвіл на відновлення господарської прибудови до будинку [ADDRESS] , а саме сараю, який позначений літ. «Б» на плані присадибної ділянки відповідно до вказаних розмірів. Зобов`язати [PERSON] надати позивачу доступ для відновлення господарської прибудови - сараю, який позначено літ. «Б» на плані присадибної ділянки відповідно до вказаних розмірів. 08.05.2020 року представником відповідача подано відзив на уточнення та доповнення позовної заяви, в якій просить відмовити у задоволенні всіх позовних вимог, у зв`язку з безпідставністю таких. Зазначає, що до будинку [ADDRESS] відносяться господарські будівлі, які належать всім співвласникам вищевказаного будинку, тому твердження позивачки щодо одноособової власності сараю під літерою «Б» не відповідає фактичним обставинам справи. Крім цього зазначає, що земельна ділянка на якій розташований даний будинок належить Львівській міській раді, тому вважає, що власник має надавати згоду на будівництво на своїй ділянці. Також вказує, що позивачкою самочинно здійснено віконні отвори, оскільки з технічної документації не вбачається таких віконних отворів. 28.10.2020 представник відповідача [PERSON] подав до суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких просив відмовити повністю в задоволенні позову [PERSON] . Оскільки металоконструкція жодним чином не заважає співвласникам будинку та відповідає вимог ДБН 380-92. Зазначає, що ніхто «шляхом знесення» сараю не звільняв місце для облаштування виходу з приміщення 1-1, який понад 50 років позначається на планах БТІ, матеріалах будівельно-судових експертиз та технічних паспортах на будинок від 1998 р. та 2014 р. Після знесення сараю та сходів до нього з приміщення 1-1, співвласники будинку [PERSON] та [PERSON] самовільно, без будь-яких дозволів та погоджень здійснили вигідні для них реконструкції підвальних приміщень. Крім цього, експертом надано висновок відповідно до якого запропоновано варіанти поділу земельної ділянки співвласникам даного будинку. Позивач в судовому засіданні позов разом з уточненнями позовних вимог підтримала у повному обсязі та просила його задоволити Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Конверт із вмістом судової повістки вернувся до суду із зазначенням причини: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення\~у поштовому\~повідомленні відмітки\~про відмову\~отримати судову\~повістку чи\~відмітки про\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~що зареєстровані\~у встановленому\~законом порядку,\~якщо ця\~особа не\~повідомила суду\~іншої адреси.\~Тому,\~відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Представник відповідача\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні заперечив\~проти задоволення\~позову.\~Просив відмовити\~в повному\~обсязі у\~задоволенні позову,\~так як\~металоконструкція жодним\~чином не\~заважає співвласникам\~будинку та\~відповідає вимогам\~ДБН 380-92. Зазначає, що до будинку [ADDRESS] відносяться господарські будівлі, які належать всім співвласникам вищевказаного будинку, тому твердження позивачки щодо одноособової власності сараю під літерою «Б» не відповідає фактичним обставинам справи. Представники третіх осіб: Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради в судове засідання не з`явились. Належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. В судовому засіданні 29.03.2021 року виключено з числа третіх осіб [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27.12.2011 року в користування [PERSON] виділено в користування приміщення житлової кімнати площею 13,2 кв.м., житлової кімнати площею 14,4 кв.м., коридору 4,0 кв.м., сходової клітки площею 5,5 кв.м., комори площею 4,4 кв.м., частину приміщення комори площею 14,1 (4,9 ллюс 9,2) кв.м. в будинку [ADDRESS] . Вказаним рішенням поділено будинок відповідно до Варіанту №1 висновку експертизи від 06.07.2010 року №558. Відповідно до технічної інвентаризації станом на 1975 рік приміщення у підвалі під літ. YI площею 24,3 кв.м. не має віконного отвору. Приміщення першого поверху під літ 1-1 площею 16,6 кв.м. має дверний отвір. Відповідно до технічної інвентаризації станом на 29.08.2014 року у підвальному приміщенні під літ.ІУ площею 16,8 кв.м. влаштований дверний отвір. Приміщення під літерою 3-5 (УІ), під літ.3-4 (УІ), що належить [PERSON] не мають віконного отвору. Приміщення першого поверху під літ. 2 (1) 1 площею 16,9 кв.м.продовжує мати дверний отвір. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] не влаштовувала дверного отвору, оскільки такий вже існував станом на 1975 рік. Про це також свідчить і варіант поділу експертизи №558, який затверджений рішенням Галицького районного суду м.Льова від 27.12.2011 року, яке набрало законної сили. Крім цього відповідачем не може здійснюватись обмеження позивачу в користуванні вікном, оскільки такого у вказаних приміщеннях не існує. З відповіді Управління регулювання забудови від 25.01.2017 року за №2404-173 вбачається, що відповідно до електронної бази даних Львівської міської ради протягом 2011-2016 років в управління архітектури не надходило звернень щодо реконструкції квартир чи інших приміщень на [ADDRESS] та вихідні дані на проектування реконструкції приміщень за вказаною адресою управлінням не надавались. З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові за №0006-1 від 03.01.2017 року вбачається, що згідно даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання документів за адресою: [ADDRESS] немає. В листі Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.01.2018 року №0006-227 зазначено, що під час перевірки 20.09.2016 року з виїздом на місце Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові порушень вимог містобудівного законодавства не виявлено, про що складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 03.04.1998 року та технічного паспорту виготовленого 29.08.2014 року (інвентаризаційна справа №757, реєстрований №2095) дверний проріз з кварири [ADDRESS] на прибудинкову територію, станом на 03.04.1998 року був існуючим, місце розташування та розміри дверного прорізу відповідають технічним паспортам. Комісією ЛКП «Старий Львів» 13.07.2015 року у приміщенні на 1 поверсі, де знаходиться вищевказаний дверний проріз перепланувань не виявлено. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Металева площадка на рівні першого поверху відповідає вимогам ДБН 380-92 та в повній мірі підпадає під дію Постанови Кабінету Міністрів України №406 п.6 від 07.06.2017 року, в якій затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують дозвільних документів і не підлягають прийняттю їх в експлуатацію. В перелік робіт, які не потребують дозвільних документів включено зведення споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, накриття, альтанок, ганків, сходів, естакад, літніх душевих. Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальна площа будинку становить 282 кв.м., житлова 115 кв.м., у спільному користуванні сходові клітини площею 23,0 кв.м. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 41/100 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 27.12.2011 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 29/100 частка у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту ЛКП «Старий Львів» від 03.12.2003 року з якого вбачається, що город, фруктовий сад знаходиться у спільній власності квартир [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] [PERSON] самовільно знищено сарай під літ «Б», що знаходився на площі города. Таким чином, доводи позивача про те, що сарай під літерою «Б» належав їй одноособово не підтверджується встановленими в судовому засіданні обставинами. Статтею 86 Земельного Кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положенням статті 355 Цивільного кодексу України визначено поняття і види права спільної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність майна. Згідно статті 87 Земельного Кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; за рішенням суду. Частиною 1 статті 88 Земельного Кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором. Положеннями\~статті 41 Конституції України\~гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається з поданих суду документів позивачці зі сторони співвласників будинку [ADDRESS] не чиниться перешкод у користуванні чи розпорядженні прибудинкової ділянки. Документів, які б підтверджували те, що позивач намагалась відновити господарську прибудову до вищевказаного будинку в матеріалах справи відсутні. Тому вимоги [PERSON] щодо зобов`язання надання їй дозвіл на відновлення господарської прибудови до будинку [ADDRESS] не знаходять свого документального підтвердження. Таким чином, судом встановлено, що позивачем всупереч ст.\~12,\~76 ЦПК України\~не надав суду доказів на підтвердження факту щодо перешкод у користуванні віконцем, яке документально не існує. При цьому, не визначена конфігурація конструкції, що підлягає демонтажу, спосіб чинення перешкод у доступі до зовнішніх стін будинку. Та не доведено позивачем, що здійснюються порушення щодо права її власності на прибудинкову територію.

Outcome: dismissed