Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , та внесення відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] , а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] .. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 18 листопада 2017 року уклала з відповідачем шлюб. Сторони спільно з сином позивача [PERSON] , [INFO] , проживали в урочищі Булава смт. Івано-Франкове Яворівського району Львівської області. Проте у 2018 році стосунки між ними почали погіршуватись, сімейні відносини фактично припинились, внаслідок чого 02.10.2018 шлюб розірвано, при цьому, вони продовжили спільно проживати за вищевказаною адресою. В листопаді-грудні 2018 року відповідача перевели на військову службу за контрактом у в/ч [NUMBER] [ADDRESS] . Позивач разом із сином залишилась проживати в урочищі Булава смт. Івано-Франкове, куди відповідач періодично приїжджав. В березні 2019 року разом із сином переїхала проживати у квартиру в м. Пустомити, яку орендував відповідач, де вони вели спільно господарство та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В подальшому, дізналась про вагітність та на 5-7 тижні повідомила про це відповідача. Незважаючи на спільне проживання, останній жодним чином не цікавився як триває вагітність, на обстеження з позивачем не ходив, лише запитував про термін вагітності. [INFO] в сторін народилась спільна дитина [PERSON] . Того ж дня та наступного відповідач перебував у лікарні, передав продукти та необхідні медикаменти позивачу. Вказала, що в телефонному режимі попросила відповідача надати документи, необхідні для оформлення свідоцтва про народження дитини, однак 26 вересня 2019 року останній таких із собою не взяв та не надав, відмовився подати в орган реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, та повідомив, що в нього є сумніви, що [PERSON] є його дитиною. Після цього [PERSON] не телефонував, жодного разу не приїжджав, не цікавився сином, матеріальної допомоги на його утримання не надає. У зв`язку з наведеним 04 жовтня 2019 року звернулась у відповідний орган реєстрації актів цивільного стану, яким видано свідоцтво про народження [PERSON] та запис про батька дитини здійснено в порядку ст. 135 СК України. Вказала, що зверталась до відповідача з проханням подати заяву до органів державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін в актовий запис про народження дитини, однак відповіді не отримала. Окрім цього, відповідач не бажає виконувати свій батьківський обов`язок, після народження дитини залишив позивача з двома дітьми та з цього часу не надає матеріальної допомоги на утримання сім`ї. Зазначила, що не має можливості належним чином утримувати дитини, оскільки перебуває у декретній відпустці, отримує допомогу при народженні дитини, якої недостатньо для забезпечення та утримання їх спільної дитини, які потребують фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та матеріального утримання. Оскільки відповідач в добровільному порядку батьківського обов`язку щодо утримання дитини не виконує, хоча має можливість надати матеріальну допомогу, оскільки офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, інших осіб на утриманні не має, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до досягнення ним повноліття. Окрім цього, просила суд стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , представники відповідача [PERSON] , [PERSON] позов не визнали з підстав, викладених у відзиві від 07.04.2020 (а.с. 67-70). Зокрема, зазначили, що долучена до позовної заяви довідка №737 від 18.03.2019 щодо спільного проживання відповідача, позивача та її сина не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки в такій не вказано періоду такого проживання. З такою довідки неможливо встановити звідки отримано інформацію щодо проживання за вказаною адресою, не здійснено комісійного обстеження та не опитано сусідів, які б підтвердили чи спростували факт спільного проживання. Вважають, що така складена виключно зі слів позивача. Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи позов, суперечить сама собі, оскільки вказує, що після розірвання шлюбу сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, однак в подальшому зазначає, що відповідач жодним чином не цікавився як триває її вагітність, на обстеження з нею не ходив, а у пологовий будинок її відвозив брат. Шлюб між сторонами розірвано 02.10.2018, а [PERSON] народився [INFO] , тобто після спливу десяти місяців після припинення шлюбу, а відтак немає жодних правових підстав для визнання відповідача батьком цієї дитини. Вказав, що батьки зобов`язані утримувати дитину, однак відповідач не є батьком [PERSON] , а тому правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] відсутні. Представник Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників розгляду, які з`явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши докази у справі в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, згідно з якою, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Частиною 2\~ст. 128 Сімейного кодексу України\~передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. За положеннями ст.134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно із пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Встановлено,\~що шлюб,\~укладений 18\~листопада 2017\~року між\~\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~зареєстрований виконавчим\~комітетом Новояворівської\~міської ради Яворівського району Львівської області, актовий запис №183, розірвано 02 жовтня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.10.2018 (а.с. 13, 14). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00024145179 від 04 жовтня 2019, відомості про батька [PERSON] записано відповідно до ч.1\~ст.135 СК України (а.с. 17). Окрім цього встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 2015 року (а.с. 16). Згідно з довідкою №737, виданою 18.03.2019 виконкомом Пустомитівської міської ради, сім`я у складі: [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., та [PERSON] , 2015 р.н., проживала за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 19). Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Хуторівка» від 16.10.2019, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 11.10.2019 та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] , та [PERSON] одружились та спільно проживали в урочищі Булава смт. Івано-Франкове. За деякий період часу останні розлучились, після чого [PERSON] був переведений на службу до іншої військової частини та [PERSON] в подальшому також була переведена. За вищевказаною адресою залишилась проживати матір позивача, у якої сторони періодично бували з сином [PERSON] від першого шлюбу. Свідку відомо, що сторони у м. Пустомити орендували квартиру, відповідач був присутній під час народження сина, а приїхавши у військову частину пригощав її (свідка) та інших з приводу народження сина [PERSON] . Також зазначила, що з позивачем та відповідачем добре знайома, оскільки з ними проживала на території однієї військової частини, однак тісно не товаришували. При цьому, часто бували у спільних компаніях. Зі слів матері [PERSON] свідку було відомо про вагітність позивачки, а також те, що після розлучення сторони продовжували проживати разом, орендували квартиру в м. Пустомити. З іншим чоловіком [PERSON] ніколи не бачили. В присутності свідка відповідач ніколи не говорив, що [PERSON] не є його сином. Свідок [PERSON] надала показання про те, що познайомилась з позивачем в період її вагітності у квітні 2019 року. Була у квартирі в м. Пустомити, де сторони спільно проживали, у такій квартирі були чоловічі речі, зокрема військова форма. В середині травня 2019 року бачила як відповідач підвозив [PERSON] на роботу на [ADDRESS] . Остання розповідала свідку, що не отримувала підтримки під час вагітності від чоловіка. Під час перегляду фотографій свідок помітила, що на хрестинах дитини батько присутній не був та згодом дізналась, що останній не визнає дитину. Також свідку відомо, що сторони були одружені, а потім шлюб розірвали. Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №14/552 від 30 червня 2020, [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,999999999% може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] (а.с. 99-116). В судовому засіданні експерт [PERSON] , який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання обов`язків експерта, висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №14/552 від 30 червня 2020 підтримав повністю. Додатково роз`яснив, що зразки для експертизи відібрані у присутності обох сторін, які поставили свої підписи на відповідних конвертах у місцях їх склеювання, що підтверджується фотознімками, долученими до висновку. Після відібрання зразків такі зберігались у відповідному сховищі. Спецпакети експертної служби у цьому випадку не застосовувались, оскільки такі є герметичними та могли б спричинити зміну зразків. Також зазначив, що діяв згідно з Інструкцією від 05.12.2019, однак в акті про відібрання зразків вказано, що зразки букального епітелію опечатані та завірені додатково працівником експертної установи, хоча це не відповідало дійсності. Досліджені в ході судового розгляду докази в справі в сукупності підтверджують спільне проживання та ведення господарства сторонами, які до народження дитини перебували у зареєстрованому шлюбі та згодом такий розірвали, однак ще деякий час підтримували відносини та проживали разом, в тому числі станом на березень 2019 року. Вказане також підтвердили допитані в ході судового розгляду свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а наявності у свідків підстав обмовляти позивача та відповідача судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрано достатньо відомостей про походження дитини [PERSON] , [INFO] , від відповідача [PERSON] , а тому позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження необхідно задовольнити. Доводи відповідача та його представників не є достатньо обґрунтованими та спростовуються дослідженими у справі доказами, які доповнюють одні одних та об`єктивно відтворюють обставини. Достатніх підстав для визнання висновку судової молекулярно-генетичної\~експертизи №14/552\~від 30\~червня 2020 необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, не встановлено, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи відмовлено. Разом з тим, рішення суду ґрунтується не лише на цьому доказі, а на сукупності усіх доказів у справі. Положеннями статей\~141,\~180\~Сімейного кодексу\~України визначено,\~що мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом (ч. 1 ст. 183 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує вік та стан здоров`я дитини, потреби на його утримання, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який працює, інших дітей на утриманні не має, а також те, що обов`язок брати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття покладено на кожного з батьків, та приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 12.02.2020, та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову про визнання батьківства в розмірі 840 грн. 80 коп. та пов`язані з залученням експерта у розмірі 7614 грн. (а.с. 1, 136). При цьому, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved