Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем по справі вона знаходилася у трудових відносинах з 04.01.1999 року по 31.01.2015 року. Вона була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. За весь час роботи у відповідача заробітна плата виплачувалася з порушеннями вимог ст.115 КЗпП України. У день звільнення відповідач не здійснив їй усіх виплат, передбачених при звільненні, остаточно розрахувався з нею лише 12.01.2017 року, сплативши компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати за грудень 2014 року та січень 2015 року в сумі 7684 грн 75 коп. Тому, вона вважає, що відповідач повинен їй сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 156558 грн 24 коп., із розрахунку її середньоденного заробітку 320 грн 16 коп. х 489 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені за період з 01.02.2015 року по 11.01.2017 року. Вказану суму позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом з сумою понесених витрат на оплату судового збору. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність та про наполяганні на позові. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» також до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 04.01.1999 року по 31.01.2015 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи в останні роки на посаді виконуючого обовязки головного бухгалтера, та була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.7-13). Згідно за довідкою відповідача від 19.12.2016 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] на момент її звільнення складала: за грудень 2014 року 5902 грн 66 коп., яка перерахована 03.04.2015 року, за січень 2015 року 48844 грн 02 коп., яка перерахована 30.03.2015 року в сумі 14653 грн 02 коп. та 30.04.2015 року в сумі 34191 грн. Компенсація втрати частини доходів громадян за порушення строків її виплати нарахована в грудні 2016 року в сумі 7684 грн 75 коп. (а.с.17). Відповідно до виписки Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «Приватбанк» від 21.01.2017 року по рахунку [PERSON] залишок по заробітній платі позивачу в сумі 6155 грн 29 коп. був остаточно виплачений 12.01.2017 року (а.с.19). Дана обставина також підтверджується довідкою відповідача від 07.12.2016 року. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. За приписами ст.34 Закону України «Про оплату праці» та положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків її виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати. Включення цієї компенсації до фонду додаткової заробітної плати регламентоване п.2.2.8 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату № 5 від 13.01.2004 року. Таким чином, положення ст.116 КЗпП України розповсюджуються на даний вид виплат. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем у звязку зі звільненням було проведено 12.01.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України. Позивач просить суд стягнути її середній заробіток за період з 01.02.2015 року по 11.01.2017 року в сумі 156558 грн 24 коп., із розрахунку: 489 робочих днів х 320 грн 16 коп. Згідно за довідкою шахти від 19.12.2016 року, проти якої позивач не заперечує, середньоденна заробітна плата позивача складає 320 грн 16 коп. (а.с.18). Кількість робочих днів за період з 01.02.2015 року по 11.01.2017 року з урахуванням додатків до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» дорівнює: за лютий 2015 року 20 днів, за березень 2015 року 21 день, за квітень 2015 року 21 день, за травень 2015 року 18 днів, за червень 2015 року 20 днів, за липень 2015 року 23 дня, за серпень 2015 року 20 днів, за вересень 2015 року 22 дні, за жовтень 2015 року 22 дні, за листопад 2015 року 21 день, за грудень 2015 року 23 дня, за 2016 рік 251 день, за січень 2017 року 6 днів, а всього 488 робочих днів, а не 489, як вказав позивач. Отже середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2015 року по 11.01.2017 року складе 156238 грн 08 коп., із розрахунку: 488 робочих днів х 320 грн 16 коп. Саме ця сума підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору пропорційно задоволеній сумі вимог у розмірі 156 грн 24 коп. (а.с.1). На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial