Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, а також аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] від шлюбу в неї з відповідачем народилася дочка [PERSON], яка проживає з нею окремо від відповідача та знаходиться на її утриманні, а також тим, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не має можливості заробляти кошти на своє проживання. Позивач, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву якою повідомила, що просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі чи відкладення розгляду справи, а також заперечень проти задоволення позову не надав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України повторна неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, а тому справа вирішувалась на підставі наявних у ній даних та доказів (постановлено заочне рішення). Зважаючи на те, що в судове засідання не з'явилися сторони, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], між позивачем та відповідачем 27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис під № 87 (а.с. 3). Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], від шлюбу позивача з відповідачем, [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до довідки виконкомом Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області від 24 червня 2015 року за № 404, позивач проживає за адресою: [ADDRESS], окремо від відповідача разом із малолітньою донькою [PERSON], яка знаходиться на її утриманні (а.с. 5). Статтею 5 Сімейного кодексу України визначено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Цей обов'язок закріплений у ст.ст. 51, 52 Конституції України, ст. ст. 180-201 Сімейного кодексу України. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27.02.91 року, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Сімейний кодекс України містить положення щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач не надає матеріальної підтримки, та не бере участі у вихованні дитини. Відповідачем не надано до суду даних, передбачених ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, а тому суд позбавлений можливості врахування цих даних при прийнятті рішення по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є обґрунтованою, справедливою та законною, а тому відповідач повинен сплачувати позивачеві аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України. Також судом зазначається про те, що відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 25 червня 2015 року. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи із дня пред'явлення позову, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, оскільки з позивачем проживає їх спільна з відповідачем малолітня донька, позивач має право на утримання (аліменти) від відповідача до досягнення [PERSON] трьохрічного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, інших утриманців немає. З цих міркувань, а також враховуючи принцип справедливості та розумності, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 5, 75, 79, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 58-60, 88, 169, 212-215, 218, 224-233, 294, 367 ЦПК України суд, -

Outcome: approved