Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 серпня 2014 року вона [PERSON] [INFO] уклала шлюб з [PERSON] [INFO] про що виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Якимівського району Запорізької області 14 серпня 2014 року зроблено відповідний актовий запис за №02. Під час подружнього життя в них народився син [PERSON] [INFO], про що виконавчим комітетом Переможненської сільської ради Якимівського району Запорізької області 17 лютого 2015 року зроблений відповідний актовий запис за № 02. Вона, [PERSON] та відповідач прожили у спільному шлюбі півтора року, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль,все вище сказане більше стосується першого року спільного життя, але останнім часом вони не можуть як сім'я проживати разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та з серпня 2015 року проживають окремо. Оскільки їх спільний син є ще маленьким і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на його психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування його світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім'ї. Позивачка неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Позивачка та відповідач не одноразово протягом останнього часу намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті їх розмов позивачка прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільної дитини. З підстав наведених вище, збереження їх сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Тому, у відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч. І ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому норма вказаної вище статті надає мені право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність дружини, тобто мене, або ж недосягнення нашими спільними дітьми одного року - відсутні. Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України, постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і її чоловіка. Крім того, малолітній син, буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування позивачки та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. Таким чином позивачка просить розірвати шлюб, укладений 14 серпня 2014 року між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстровано виконавчим комітетом Горьківської сільської ради Якимівського району Запорізької області по актовому запису №02 від 14 серпня 2014 року. Після розірвання шлюбу залишити мені прізвище [PERSON]. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав викладені в позовній заяві вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча про місце та розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав: підтверджуються поясненнями представника позивача в судовому засіданні, а також матеріалами, які надані позивачем по справі, а саме: копією паспорту позивачки; копією свідоцтва про шлюб; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON]; поштовими повідомленнями. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка просить залишити її прізвище без змін, тому суд вважає за потрібне залишити прізвище «Грунтова» після розірвання шлюбу без змін. Отже, суд приходить до висновку про те, що причини, які виникли між сторонами та змусили їх звертатися до суду та наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї між [PERSON] та [PERSON] стали неможливими, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 105,109,112 СК України та

Outcome: approved