Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.02.2011 року було розірвано . Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей : синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею і перебувають на її повному утриманні. Батько дітей - відповідачу справі допомоги на їх утримання не надає. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12.04.2017 року він у зв`язку із захворюванням визнаний недієздатним і йому призначений опікун - [PERSON] . Останній її численні прохання щодо надання допомоги на утримання дітей ігнорує. Тому просить стягнути з відповідача, від імені якого діє опікун, аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для кожного з дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.12.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву , якою позовні вимоги підтримала, просить справу розглянути без неї. Відповідач та його опікун в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не подано. Разом з тим, представник відповідача - [PERSON] подав заяву , якою просить слухати справу без участі сторони відповідача, позов не визнає і в його задоволенні просить відмовити. При цьому просить врахувати, що відповідач [PERSON] являється інвалідом другої групи безстроково, визнаний недієздатним у зв`язку із хронічним психічним захворюванням - шизофренією параноїчної форми , потребує догляду і постійного контролю. Останній отримує лише пенсію, інших доходів не має, його пенсія вдвічі менша від зарплати позивача. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.7,8). Діти проживають з матір`ю, яка здійснює її виховання та догляд, що не заперечується сторонами. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.02.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12.04.2017 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено його опікуном рідного брата [PERSON] (а.с.11). Однак дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільних із позивачем неповнолітніх дітей, проте повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. Підстави звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину, визначено статтею 188 СК України. За цією нормою батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Як даною нормою, так і іншими нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що визнання особи недієздатною є підставою для припинення обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей. Водночас ч. 2 ст. 15 СК України чітко передбачено, що майновий обов`язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайного характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Оскільки сплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей є майновим обов`язком, тому з аналізу змісту ст. 15 СК України вбачається, що визнання особи недієздатною не припиняє її обов`язок утримувати свою неповнолітню дитину. Такий обов`язок виконує опікун за рахунок коштів недієздатної особи. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до Довідки Олешківського відділу обслуговування громадян ( сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області від 04.05.2020 року (а.с.33,34) відповідач [PERSON] проживає в с. Мирне Олешківського району та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період листопаді 2019 року становив 2280,73грн., з грудня 2019 р. - по березень 2020 року - 2292,05 грн. щомісячно, у квітні 2020 р. - 3292,95 грн. Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Здійснення обов`язку по утриманню дитини не вимагає особистих, усвідомлених, тобто вольових рішень носія цього обов`язку. Тому існування та здійснення цього обов`язку не залежить від дієздатності особи. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 17 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Крім того, суд бере до уваги також, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році встановлений прожитковий мінімум дітей віком від 6 років з 01 січня 2020 року - 2218 гpивень. Даний прожитковий мінімум дитині повинні забезпечити обоє батьків. Однак визначаючи розмір аліментів суд враховує, що відповідач є інвалідом, має дохід лише у вигляді пенсії по інвалідності, в силу захворювання не може працевлаштуватися та отримати інші доходи, а також, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення старшим із дітей повноліття. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб малолітньої дитини. З огляду вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що незважаючи на визнання [PERSON] недієздатним, він і надалі зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття за свій рахунок, а виконання цього обов`язку покладається на опікуна [PERSON] . Заперечення представника відповідача проти позову з посиланням на більший розмір доходів позивача судом прийнято до уваги при визначенні розміру аліментів. Також судом враховано, що закон не передбачає звільнення одного з батьків від його обов`язку по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей у випадку визнання його недієздатним. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати у справі віднести на державу.

Outcome: partial