Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.11.2017 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу за реєстровим № 739, та витягу з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 105357143 від 28.11.2017, належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована відповідач, яка є членом сім'ї колишніх власників житлового приміщення [PERSON] та [PERSON]. Відповідач не мешкає за місцем реєстрації у зазначеній квартирі з квітня 2005 року, фактично проживаючи в Іспанії. Засоби зв'язку з останньою та її адреса їй невідомі. Реєстрація у даній квартирі відповідача не дає їй змоги розпорядитися своєю нерухомістю на свій розсуд і обмежує її законні права. Тому позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON], будучи двічі належним чином сповіщеною про час і місце слухання справи, у тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не з'явилася без повідомлення причин, відзиву на позов не подала. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до судового засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 739, колишні власники вказаної квартири є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за станом на 28.11.2017, технічним паспортом на квартиру, виготовленого за станом на 27.12.2011 (а.с.4, 5, 6-7). У даній квартирі з 30.04.2002 зареєстрована відповідач [PERSON], 1979 року народження, про що свідчить довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 03.01.2018 (а.с.8). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 23.11.2017 відповідач [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає за вказаною адресою з 14.04.2005 по день складання акту (а.с.9). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов'язків до нового власника від попередніх власників квартири, за згодою яких була зареєстрована відповідач, у зв'язку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишніх власників припиняється незалежно від терміну і причини їх непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved