Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. У подальшому представник позивача направив до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати за позивачем право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 55,3 кв м, житловою площею 25,0 кв м), сараю «Б», вбиральні «В», колодязя № 1, погребу -ями № 2, що розташований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є спадкоємицею за законом майна померлої [INFO] [PERSON] та прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, у тому числі таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у його видачі у зв'язку з тим, що на вищевказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Виявилося, що [PERSON] за життя не отримала та не зареєструвала у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на належний їй житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не з'явився, надіслав до суду листа про слухання справи у його відсутність. Позовну заяву визнає, проти її задоволення не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність сторін, оскільки їх особисті пояснення у судовому засіданні не обов'язкові. Судом встановлено: [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с.11). Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу УРСР в ред. 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За приписами ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадкоємцем спадщина визнається належною йому з моменту відкриття спадщини. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 55,3 кв м, житловою площею 25,0 кв м), сараю «Б», вбиральні «В», колодязю № 1, погребу - ями № 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-22) [PERSON] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємицею її майна за законом (а.с.6, 7-10,63). Інших спадкоємців за законом та за заповітом, в тому числі таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] у порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та 23.10.2000 отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, що належало [PERSON]- земельну частку (пай) на території Малютинської сільської ради Пирятинського району (а.с.54-63). При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину у виді житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено у його видачі у зв'язку з тим, що на вищезазначене спадкове майно відсутній правовстановлюючий документ (а.с.23). Відсутність даного документа перешкоджає позивачу у розпорядженні спадковим майном. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Як вказано в технічному паспорті на об'єкт нерухомого майна, спірне домоволодіння збудовано в 1970 році (а.с. 22). У 1970 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», Ради Міністрів Української РСР від 16.04.1970 №212 «Про затвердження Правил забудови сільських населених пунктів Української РСР», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 [PERSON] від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за вказаними нормативними актами підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК є обов'язковою для судів. Згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 03.08.2004 року для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до довідки Малютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області згідно записів по господарської книги , власником будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] була [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки виконавчого комітетуМалютинської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, відповідно до записів у по господарській Книзі № 3 особовий рахунок [NUMBER] по [ADDRESS] з 1999 року по даний час власником домоволодіння є [PERSON] ( а.с.14) За наявності у матеріалах справи виписки із погосподарської книги доцільно говорити, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не пов'язувало момент виникнення права власності з обов'язковою державною реєстрацією об'єкту нерухомості. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON], яка не зареєструвала в установленому чинним законодавством порядку свого права власності на належне їй нерухоме майно, визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування відповідає положенням чинного законодавства України, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved