Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і просила усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення її в придатний для використання стан шляхом знесення за рахунок [PERSON] паркану та вигрібної ями, а також стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що розташуванням вказаних об'єктів їй як власнику нерухомого майна чиняться перешкоди у користуванні ним. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що не вважає позивача [PERSON] законним власником земельної ділянки; нею дійсно було встановлено новий паркан, а вигрібною ямою вона буде користуватися до травня 2014 року відповідно до вимоги СЕС. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 304894 від 24.04.2012 року, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради № 596 від 27.12.2011 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 051010001002824, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0252 га [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий № 0510136300:01:036:0140). Рішенням виконачого комітету Вінницької міської ради від 18.07.2013 року № 1592 «Про присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомого майна» житловому будинку гр. [PERSON], розташованому на земельній ділянці площею 0,0252 га, кадастровий № 0510136300:01:036:0140, було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS]. Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.08.2013 року № 2280285. Крім того, позивач [PERSON] є власником житлового будинку садибного типу [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.08.2013 року серії САК № 213685 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.08.2013 року № 2242653. Відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає [ADDRESS]. Як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Вінниченко» від 21.10.2013 року № 652 та Кадастрового плану земельної ділянки від 18.10.2013 року, виготовленого Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру, з посвідчувальним написом № 651 від 21.10.2013 року, на земельній ділянці, належній позивачу [PERSON], розташовані паркан (позначений точками 13-16) та вигрібна яма (позначена точками 15-16), які належать відповідачу [PERSON]. Крім того, у судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що нею дійсно було встановлено новий паркан, а вигрібною ямою вона дійсно користується, тому дані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. При цьому, як вбачається з листа Вінницького міського управління Головного управління держсанепідслужби у Вінницькій області від 15.11.2013 року № 2259, Акту санітарного обстеження від 13.11.2013 року та Припису головного державного санітарного лікаря м. Вінниці від 15.11.2013 року № 373, відстань від вигрібної ями до житлового будинку гр. [PERSON] [ADDRESS] становить 4,5 м, що є порушенням ст.ст 4, 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», п.п. 2.21, 2.22 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць», затверджених наказом МОЗ України № 145 від 17.03.2011 року. Отже, розташуванням вказаних об'єктів позивачу [PERSON] як власнику нерухомого майна чиняться перешкоди у користуванні ним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 212 ЦК України, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] на власність (земельну ділянку площею 0,0252 га, розташовану [ADDRESS]) підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання [PERSON], [INFO], звільнити земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення за рахунок [PERSON] паркану (позначений точками 13-16 на Кадастровому плані земельної ділянки від 18.10.2013 року, виготовленому Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру) та вигрібної ями (позначена точками 15-16 на Кадастровому плані земельної ділянки від 18.10.2013 року, виготовленому Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру). Разом з тим, як вбачається з Припису головного державного санітарного лікаря м. Вінниці від 15.11.2013 року № 373, від гр. [PERSON] вимагається підключити душову кабіну та два умивальника квартири [ADDRESS] до вигрібу існуючої надвірної вбиральні, яка внесена в технічний паспорт на житловий будинок - до 01.05.2014 року. Крім того, це неможливо у зимовий період. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно відстрочити виконання рішення суду в частині знесення вигрібної ями до 01.05.2014 року. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 114,70 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved