Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Збаразької сільської ради Козятинського району Вінницької області, орган опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що 26.07.2014 вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований виконкомом Збаразької сільської ради Козятинського району Вінницької області по актовому запису № 3. Після реєстрації шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (дошлюбне її прізвище [PERSON]). Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2016 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу вона перейшла на своє дівоче прізвище - [PERSON]. Причиною того, що вона вирішила звернутися до суду з даною заявою стала байдужість відповідача до долі та інтересів його дитини. Всі турботи по догляду за дочкою лягли на її плечі. [PERSON] взагалі не цікавиться життям дочки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. Ніякої матеріальної допомоги їй на утримання дочки не надає. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.07.2016 з [PERSON] на її користь на утримання дочки стягнуті аліменти в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, починаючи з 10.06.2016. В даний час виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі ДВС Козятинського МРУЮ. Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів і заборгованість станом на 01.09.2018 становить 16179 грн. Таким чином, відповідач взагалі з моменту пред'явлення виконавчого листа до виконання аліменти не сплачував, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загально визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, дочкою взагалі не цікавиться. Крім того, він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Після розлучення дочка проживає з нею, спорів стосовно місця проживання дитини між ними ніколи не виникало, так як батькові дочка взагалі не потрібна. Відповідач ніколи не заперечував, що вона буде проживати з нею. Дочка практично не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки він їх залишив коли вона була ще дуже маленькою. Також в спілкуванні з нею він ніколи про неї не цікавиться. Нещодавно вона поспілкувалася з відповідачем і він заявив, що не має змоги та бажання виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дочки та її матеріальному та духовному забезпеченню, що свідчить про те, що він свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Юрченко І.О. в судове засідання не з'явилися, до суду надіслали заяви про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву до суду не надав. Треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 26.07.2014 сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Збаразької сільської ради Козятинського району Вінницької області по актовому запису № 3, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2016 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка перейшла на своє дівоче прізвище - [PERSON] (а.с. 10). Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Збаразької сільської ради Козятинського району Вінницької області. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.07.2016 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі ДВС Козятинського МРУЮ. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, тому аліменти стягувались з нього виконавчою службою в примусовому порядку. Станом на 01.09.2018 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки у [PERSON] складає 16179 грн., що підтверджується розрахунком Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 18). Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». У відповідності з ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 p.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.» Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і це є підставою до позбавлення його батьківських прав. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. З висновку органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього дочки - [PERSON], [INFO], від 08.02.2019 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримує, не спілкується, не цікавиться її навчанням та станом здоров'я, повністю байдужий до її проблем та розвитку. Вихованням та фактичним утриманням малолітньої дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дочки. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. 164 -167 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved