Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS] , у якій з 22.04.2011 року були зареєстровані пасинок позивача [PERSON] , його дружина - відповідач по справі [PERSON] , син та дочка. Згодом шлюб між пасинком та відповідачем по справі було розірвано, [PERSON] та інші члени його родини виїхали та знялися з реєстрації у жилому приміщенні позивача - квартирі [ADDRESS] . З січня 2017 року відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає, утриманням будинку та присадибної земельної ділянки не займається, особисті речі відповідача за вищезазначеною адресою відсутні, однак з реєстрації не знялася, чим чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, порушуючи її права і законні інтереси. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач за змістом позовної заяви просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 3). Відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційній веб-сторінці Кролевецького районного суду Сумської області, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подала. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 листопада 2001 року, виданим Кролевецькою житлово-експлуатаційною конторою згідно з розпорядженням від 27.11.2001 року № 145, зареєстрованим в Конотопському БТІ в реєстрову книгу № 221 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 листопада 2019 року, виданим приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Котлубай Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3588, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21.11.2019 року, індексний номер 189666459 (а.с.7-8). Відповідно до довідки, виданої Центром адміністративних послуг Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 27 листопада 2020 року № 10308, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно з будинковою книгою квартири [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєструвалася за місцем проживання у вказаній квартирі з 22.04.2011 року, одночасно з [PERSON] , [INFO] (знявся з реєстрації 15.02.2020), [PERSON] , [INFO] (знявся з реєстрації 25.08.2012), та [PERSON] , [INFO] (знялася з реєстрації 20.08.2015) (а.с.11-13). Згідно з довідкою вуличного комітету від 07.12.2020, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з січня 2017 року (а.с.14). За змістом позовної заяви [PERSON] з січня 2017 року фактично не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні будинку та присадибноъ ділянки участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації [PERSON] порушує право позивача на вільне користування майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] в належній позивачу квартира [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки [PERSON] не проживає в будинку, власником якого є позивач, та не користується будинком понад 1 рік без поважних причин, витрати на утримання зазначеного будинку не здійснює, до цього часу [PERSON] залишається зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні, чим створює перешкоди в користуванні вказаним житлом позивачу, тому у суду, виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України, є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Питання про судові витрати, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч.2 ст.183, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч.2 ст.71 СК України,

Outcome: approved