Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в шлюбі з 17 липня 2009 р. і мають дітей: [PERSON], 06.11.2011 року рождения; [PERSON], 06.11.2011 року нарождения; [PERSON], 25.11.2008 року нарождения. На теперішній час сумісно не мешкають, спільне господарство не ведуть, діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на їх утримання, чим ставить її у скрутне становище, тому вимушена звертатися до суду з позовом і просить стягнути аліменти у розмірі по 2000 грн. на кожного. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище, а також пояснила, що двоє дітей відвідують КЗ «Дошкільний навчальний заклад ( яслі садок № 454) і щомісячно треба сплачувати гроші в сумі 529,37 грн. на рік на кожного, по 196,98 грн. на кожного сплачує за заняття в центрі дитячої творчості, син займається спортом і тому сплачує по 300 грн. щомісячно, сплачує на зайняття англійським, а також гроші потрібні і на інші витрати. Відповідач ухиляється від допомоги, хоча вона вважає, що він має таку можливість, так як працює на ринку Барабашова, де у нього є магазин електротоварів. Відповідач [PERSON] позову визнав частково, в обґрунтування чого пояснив, він зареєстрований як приватний підприємець, але зараз фактично не працює, що підтверджується наданою інформацією з Індустріальної обєднаної ДПІ м. Харкова, крім того, у нього є кредитні зобовязання перед банком. Щомісячно в середнім він має дохід в межах 2700 грн. і тому може надавати матеріальну допомогу на одну дитину щомісяця у розмірі 400 грн. Крім того, він будє надавати і іншу допомогу, коли у нього будуть доходи. Суд вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до 2 ст.183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку /доходу/ матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 184 зазначеного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. У п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] Раджаб перебували у шлюбі з 17 липня 2009 р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, виданого 06.10.2015р. відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], 06.11.2011року народження; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, які містяться в матеріалах справи (а.с.3 -5 ). На даний час відповідач з сім'єю не проживає, належної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Судом встановлено, що діти проживають разом із позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні, відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на ї утримання. Відповідач є приватним підприємцем і його дохід з його слів складає в межах 2700 грн. Стан здоров'я відповідача задовільний, на утриманні відповідача інших дітей немає. Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 ЦПК України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Визначений позивачем розмір аліментів по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину є необґрунтовано завищеним, та не підтверджений доказами, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в цьому розмірі. В тій же час суд не може погодитися з відповідачем щодо розмірі аліментів по 400 грн. на кожну дитину, так ця сума значна мала, а тому, з врахуванням обставин справи та матеріального стану відповідача на час розгляду справи та норм законодавства, суд приходить до висновку про необхідність стягнути аліментів по 600 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 07 жовтня 2015 року та до досягнення дітьми повноліття, так як відповідач повинен утримувати дітей. Вимоги заявлені відповідно до ст. 180, 182, 184 СК України, тому суд не розглядав питання щодо до додаткових витрат, так як ці питання розглядаються в іншому порядку На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 487,20 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial