Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 26 квітня 2007 року, про що зроблено актовий запис №451 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу в подружжя народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, оскільки за час проживання у шлюбі відповідач зловживав алкогольними напоями, не приймав участі у вихованні дітей, у звязку із чим між ними практично припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. Просив розгляд справи проводити за його відсутності та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що наслідки визнання позову, передбачені ч. 4. ст. 206 ЦПК України йому відомі та зрозумілі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 26 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №451 відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу в сторін народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №105337 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №149010. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя не склалося, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, між ними практично припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved