Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 березня 2012 року їй, її чоловікові [PERSON], її доньці [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Інша 1/4 частина зазначеної квартири належала її сину [PERSON], який помер 16 серпня 2018 року. На даний час в квартирі залишається зареєстрованим її племінник [PERSON], [INFO], який не мешкає в вищезазначеній квартирі з 2015 року, місце його проживання їй та третім особам не відоме. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає їй оформити субсидію. Просить позбавити права користування житловим приміщенням квартирою № 87 в будинку № 5 по бульвару Шахтарської слави в м. Тернівка Дніпропетровської області [PERSON], що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання; стягнути з відповідача на її користь витрати по судовому збору. Позивач в судове засідання не зявилася, але представник позивача надала до суду письмову заяву згідно якої позов підтримує та просить позовні вимоги задовольнити, розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач гусак Р.В. в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. \~Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» 06 березня 2012 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого Колективним підприємством «Тернівське бюро технічної інвентаризації» 03 березня 2012 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири [ADDRESS] (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 818065, виданого Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 17 серпня 2018 року, актовий запис № 276, [PERSON] помер 16 серпня 2018 року (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради від 25 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.11). Згідно акту від 25 жовтня 2018 року, складеного начальником ЖРЕД-10 [PERSON] та сусідами [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS] зареєстрований але не мешкає з 2015 року по теперішній час [PERSON], [INFO] (а.с.10). У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобовязані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Статтею 156\~ЖК України,\~передбачено,\~що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (стара назва бульвар Артема) м. Тернівка Дніпропетровської області, а відповідач [PERSON] не є власником зазначеної квартири та не проживає в ній з 2015 року, тобто понад один рік, тому суд, з урахуванням вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, ч. 2 ст. 3 СК України, приходить до висновку, що до даних правовідносини можуть бути застосовані вимоги ст. 405 ЦК України, та позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved