Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2005, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 3619, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 2017 року\~зареєстрований відповідач [PERSON] , який в ній не проживає та не сплачує за надані комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі позивачу у розпорядженні квартирою, яка вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме\~квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 30.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 25.01.2021, яке було відкладено на 09.02.2021 через першу неявку відповідача у справі (а.с. 14). В судовому засіданні 24.02.2021 представник позивача адвокат Фурсенко С.С. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання призначене 10.03.2021 позивач та її представник не з`явились, через канцелярію суду подали заяви, в яких просили суд провести розгляд справи за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зокрема і шляхом розміщенням оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, але причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та показання свідків, суд доходить наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст.\~72\~Житлового кодексу Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.12.2005, укладеного між позивачем та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тавтєлєвим А.В., зареєстрований в реєстрі за №3619 (а.с. 4). Згідно з довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-71/19676 від 28.12.2020 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.03.2017 по теперішній час (а.с. 13). Представник позивача адвокат Фурсенко С.С. пояснила суду, що відповідач є батьком колишнього чоловіка позивача. [PERSON] зареєструвала відповідача у належній їй квартирі на його прохання, проте він в її квартирі ніколи не проживав, так як має власне житло в Хортицькому районі м. Запоріжжя, де проживає разом з дружиною. Після розірвання шлюбу з колишнім чоловіком позивач втратила зв`язок з відповідачем. Адреса фактичного місця проживання відповідача позивачеві невідома. Допитана у судовому засіданні 24.02.2021 свідок [PERSON] повідомила суду, що починаючи з 2015 вона за домовленістю з позивачем один-два рази на тиждень здійснює прибирання у зазначеній квартирі. Відповідач з 2015 року у квартирі не проживає, оскільки квартира передається позивачем в оренду іншим особам. Так, з 2015 по 2016 рік у квартирі проживала молода сімейна пара з дітьми. З 2016 року у квартирі проживає молодий чоловік. При цьому, свідок заначила, що будь-які речі сторін у зазначеній квартирі відсутні. Квартира передається в оренду лише з кухонним гарнітуром. Інші речі завозяться орендарями. Допитана у судовому засіданні 24.02.2021 свідок [PERSON] повідомила суду, що починаючи з 2016 вона за домовленістю з позивачем один раз на тиждень здійснює прибирання у зазначеній квартирі. У 2016 році вона за замовленням позивача виконувала у квартирі дрібний побутовий ремонт після того як її повернув з оренди попередній орендар. Відповідач з 2016 року у квартирі не проживає, оскільки квартира передається позивачем в оренду іншим особам. З 2016 року у квартирі проживає молодий чоловік. Свідок [PERSON] також повідомила, що будь-які речі сторін у зазначеній квартирі відсутні. Квартира передається в оренду лише з кухонним гарнітуром. Інші речі завозяться орендарями. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до приписів ч. 2\~ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування належним їй майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач не проживає у спірному житлі більше одного року без поважної причини, його реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивача, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved