Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, шляхом їх збільшення. В обґрунтування позову зазначила, що з 02.06.2000 року по 05.12.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, а/з № 286. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2006 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 500,00грн. щомісячно до повноліття дитини, а також стягнуто додаткові витрати на утримання у розмірі 150,00грн. щомісячно.Протягом всього часу відповідач регулярно, щомісяця сплачує присуджені аліменти. Проте, за період з 2006 року по теперішній час значно зросла інфляція у країні, так само і зросли витрати на утримання дитини. Дитина старанно навчається, відвідує гуртки та секції, займається з репетиторами на платній основі. До того ж, в ритмі сучасного розвитку навчання та технологій дитині необхідно мати сучасний персональний компютер, а той, що мається, не відповідає вимогам до навчальної техніки. Позивач працює учителем навчальних класів, її дохід складається із заробітної плати, яка не витримує навантаження у вигляді сплати рахунків за квартиру, в якій вона проживає разом із сином, купівлі продуктів харчування, одягу, ліків та засобів для лікування частих респіраторних захворювань сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум у 2017 році в Україні для дітей від 6 до 18 років з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином, розмір аліментів, призначений раніше рішенням суду, на даний час є меншим за встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Згідно даних державної виконавчої служби відповідач працює ТОВ «Агротек» м. Дніпропетровськ, та інформація щодо стану його здоровя, наявності інших утриманців у позивача відсутня. Вважає, що наявні обставини (інфляційні процеси в країні, необхідність додаткових витрат у звязку з навчанням дитини, внесення змін до діючого законодавства щодо мінімального розміру аліментів) є підставами для збільшення розміру аліментів, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з?явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та в установленому законом порядку. Через канцелярію суду надійшла заява позивача [PERSON], відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства, врахувавши надані ним у письмові пояснення та документи. Зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що позовні вимоги він визнає частково, оскільки як батько розуміє необхідність надання допомоги своєму синові і ніколи не відмовлявся сплачувати аліменти. Також, він розуміє, що дійсно, з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, значно збільшились ціни на продовольчі та промислові товари, на комунальні та інші послуги. Але, його сімейний та майновий стан також змінився, так як він має на утриманні ще і доньку [PERSON], [INFO], яка також потребує значних матеріальних витрат. При вказаних обставинах, він не заперечує проти збільшення розміру аліментів у твердій грошовій сумі до розміру, який не перевищує 1100,00грн. щомісяця(а.с.62-63). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2000 року, який було розірвано 05.12.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС №034657, виданим Заводським відділом РАЦС Запорізького МУЮ, актовий запис №286(а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖС № 115882 встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], який народився 24.11.2002 року. Матірю дитини єЛюбімова [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №04-26/2-5751 від 16.06.2017 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO] з 23.06.2005 року по теперішній час (а.с.7 ). За цією ж адресою значиться зареєстрованою позивач [PERSON] з 12.08.1987 року, що підтверджується інформацією, яка міститься в паспорті громадянина України СВ 228897. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенції встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, з урахуванням положень\~Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме дітей віком від 6 до18 років з 1 січня 2018 року складає 1860 гривень. З виконавчого листа, виданого 08.11.2006 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-1256/2006 від 02.10.2006 року вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 500грн., а також додаткові витрати 150грн. щомісячно, починаючи стягнення аліментів з 01.09.2006 року (а.с.15-16). З постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №28620391 від 22.05.2015 року державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ (по примусовому виконанню виконавчого листа №4746540 виданого 08.11.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини до досягнення ним повноліття) вбачається, що згідно відповіді ПФУ боржник [PERSON] працевлаштований у ТОВ «Агротек». Відповідно до вимог ч.1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, стаття 192 СК України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В розумінні зазначеної норми матеріального права, ці зміни, повинні настати вже після ухвалення судом рішення щодо стягнення аліментів. Згідно свідоцтву про шлюб серії 1-КИ № 064199, відповідач [PERSON] з 16.12.2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.64). З свідоцтва про народження серії 1-КИ № 125589 вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилася 31.05.2007 року(а.с.65). Відповідно до довідки про доходи від 10.01.2018 року, виданої ТОВ «Агротек», відповідач [PERSON] працює на зазначеному підприємстві аналітик консолідованої інформації з 01.02.2011 року, та його загальна сума доходу за період з січня 2017 року по грудень 2017 року включно, складає 39251,86грн.(а.с.66). Положеннями ч.8,9 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом, наявними у справі доказами встановлено той факт, що з часу стягнення у 2006 році з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] змінився матеріальний стан позивача, а також сімейний стан відповідача [PERSON], оскільки він створив нову сім»ю, в якій народилась інша дитина. Отже, у відповідача окрім неповнолітнього сина від першого шлюбу з»явився інший утриманець, а саме - його малолітня дочка від другого шлюбу [PERSON], [INFO]. Разом з тим, на теперішній час розмір аліментів, який був визначений у твердій грошовій сумі 500,00грн. на утримання сина відповідача від першого шлюбу є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже, цей розмір на даний час не можна вважати необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, як це регламентовано ч.2 ст. 182 СК України. За вказаних обставин, суд вважає, що раніше визначений за рішенням суду розмір аліментів підлягає збільшенню. Але, при вирішені спору по суті, суд приходить до переконання про необхідність взяти до уваги викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача [PERSON], який просив призначити суму аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі, яка не перевищує 1100,00грн. щомісяця. Таким чином, враховуючи позицію відповідача, який погоджується з розміром аліментів у сумі 1100,00грн. щомісяця, а також наявність у останнього іншої малолітньої дитини, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі з 500,00грн. до 1100,00грн. щомісяця, оскільки ця сума не є меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та зазначений розмір аліментів на теперішній час, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини [PERSON]. Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, та зміни розміру аліментів, що були стягнуті з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в сторону їх збільшення до 1100,00грн. щомісяця, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: partial