Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що 04.08.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Ставненської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області. Від цього шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем [PERSON] та фактично знаходяться на її утриманні та вихованні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що між ними часто виникали непорозуміння, сварки, свідком яких були їхні діти, що негативно впливає на їхній психічний стан. Сумісне проживання між ними припинено, спільного господарства не ведеться, тому на переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб існує тільки формально. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей з усіма уточненнями, вважає, що, враховуючи наявність спільних дітей, які потребують належного утримання, беручи до уваги стабільний та постійний дохід відповідача, вбачає можливим стягнення з нього аліментів в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень)\~на кожну дитину. У звязку з наведеним, просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей та понесені нею і документально підтверджені судові витрати, після розірвання шлюбу залишити дітей на її утриманні та вихованні. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, визначення місця проживання дітей разом з нею, а також стягнення з відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати - підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з Свідоцтва про шлюб Серія 1-ФМ № 030882, виданим Виконавчим комітетом Ставненської сільської ради 04.08.2007 року, між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Андріанною Ігорівною та [PERSON] 04.08.2007 року було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Стевненської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області. Від цього шлюбу у них народились діти: [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено судом з матеріалів справи, [PERSON] народилася 05.12.2007, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 10, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ № 085118, виданим Виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району 14.12.2007 року. Батьком записаний - [PERSON], матірю [PERSON]. [PERSON] народилася 08.10.2013, про що складено відповідний актовий запис № 16, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ № 273473, виданим Виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 16.10.2013 року. Батьком записаний - [PERSON], матірю [PERSON]. Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю - [PERSON] знаходяться на її утриманні. Сторони не досягли згоди щодо добровільної сплати аліментів. Спільного господарства подружжя не веде, проживають окремо, шлюб існує тільки формально. Шлюбні відносини між подружжям припинилися з травня 2015 року. Що ж до можливості відповідачем [PERSON] сплачувати аліменти, то із довідки, виданої Публічним акціонерним товариством [PERSON] «ПРИВАТБАНК» від 04.03.2016 року № 198150 про проведені операції у ПАТ «ПРИВАТБАНК» за строковими грошовими переказами за період з 01 червня 2015 року по 01 грудня 2015 року клієнтом «Грецко Андрианна Игоревна», ІПН клієнта: [NUMBER], паспортні дані: ВР323100, вид. Ужгородським РВ УМВС України від 22.02.2008 р., - вбачається, що «Клайзнер Игорь Николаевич» пересилав кошти на рахунок «Грецко Андрианна Игоревна» - всього сума отриманих міжнародних переказів 1600,00 USD (одна тисяча шістсот дол. США). Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріальне становища відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень) щомісячно на кожну дитину починаючи від дня предявлення позову до суду з 22.12.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved