Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 05.10.2003 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №42. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO], які проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося. Позивач дійшла висновку що шлюб носить формальний характер і просила його розірвати та стягувати на утримання дітей аліменти в розмірі по 1/3 частки його доходу, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. В судове засідання позивачка [PERSON], не зявилася, направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, хоча судом був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, виходячи з чого суд вважає можливим здійснити заочний розгляд справи. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що 05.10.2003 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Великокучурівської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис №42, про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 066212 виданий 05.10.2003р. Від шлюбу народилося двоє дітей донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Діти сторін проживають з позивачем. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на утримання своїх дітей. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Тобто суд визначає до стягнення із відповідача, аліменти в розмірі по 1/3 частки доходу [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму до досягнення дітей повноліття. На думку суду, саме така сума, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дитини сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів також і сторін. Аліменти на утримання дітей суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 11.09.2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved