Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 12.05.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №57. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] та на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі - в розмірі 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей такого віку, від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору після розгляду справи покласти на неї. В обґрунтування позову посилається на те, що в шлюбі сторони прожили більше 14 років. Впродовж 2018-2019 року між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також причиною сварок була відсутність у них спільних інтересів, несумісність характерів. У квітні 2019 року позивач отримала достовірну інформацію про подружні зради відповідача і з 10.04.2019 перестала проживати із останнім та не веде з ним спільного господарства. На даний час між ними немає взаємної любові та поваги. Тобто з квітня 2019 року сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки, фактично перестали бути сім`єю. Після розірвання шлюбу позивач планує створити нову сім`ю. Спроби налагодити спільне життя є абсолютно безперспективними і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки. Заходи щодо примирення подружжя, на її глибоке переконання, уже не можливі, примирятись із відповідачем вона категорично не бажає. Крім цього, в частині обґрунтування позову щодо стягнення аліментів позивач зазначила, що після припинення ведення спільного господарства і по даний час весь тягар утримання дітей вона несе самостійно, діти проживають з нею, відповідач належної участі в цьому не бере, хоча працює і має велику зарплату. Як відомо позивачу, відповідач користується транспортним засобом, що означає, що він володіє коштами, необхідними для заправки автомобіля та його технічного обслуговування. В той самий час, на утримання однієї дитини потрібно не менше 6 000 гривень в місяць, внаслідок того, що позивач повинна витрачати грошові кошти на ліки, миючі засоби, їжу, на сучасний одяг, взуття, на комунальні послуги, придбання шкільного приладдя і т.п. А тому в неї на даний час не залишилось достатніх заощаджень, вона одержує невелику заробітну плату. Отже, позивач не спроможна самостійно утримувати своїх дітей, оскільки повинна ще нести витрати на власне утримання, а також має допомагати своїй матері - [PERSON] , яка є непрацездатною у зв`язку із виходом на пенсію. При цьому, постійно позичати кошти для неї принизливо. У досудовому порядку вирішити даний спір вона не має можливості. Відповідач є здоровою, працездатною людиною молодого віку, не страждає будь-якими хронічними захворюваннями, не переносив будь-яких оперативних втручань, не потребує стороннього догляду, не має на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, не має будь-яких кредитних зобов`язань. Ухвалою судді від 10 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 березня 2021 року судове засідання відкладено на 21 квітня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 21 квітня 2021 року позивач не прибула, її представник адвокат Крамар Ю.М. подав до суду заяву від 21.04.2021, в якій просить справу розглянути без його та позивачки участі, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~прибув двічі,\~належним чином\~(напідставі ч. 7, п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України) був повідомлений про дату, час і місце судових засідань, що стверджується відповідними зворотними поштовими повідомленнями, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та\~особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.\~56\~СК України). Як встановлено\~судом,\~шлюб між\~сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 12 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №57, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.05.2005. Подружжя має двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2005 р.н. та сина [PERSON] , 2008 р.н., які проживають з позивачем. Суд встановив, що перебування сторін у шлюбі є формальним, примирення не можливе. Тривалий час (з квітня 2019 року) сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. У них виявилися різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутні спільні інтереси, між ними постійно виникали сварки. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей. Суд враховує ту обставину, що в сторін є неповнолітні діти, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей. Відтак, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи вбачається, що позивач під час реєстрації шлюбу з [PERSON] свого дошлюбного прізвища « [PERSON] » не змінювала. Таким чином, не потребує вирішення у судовому порядку питання щодо залишення позивачу її дошлюбного прізвища. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів суд зазначає таке. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182 ч.1, ч.2 Сімейного кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд встановив, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с.15, 16). Неповнолітні діти сторін проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, обов`язок батьків з утримання дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати дітей є безумовним. Згідно з ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 3000\~гривеньна кожну дитину щомісячно, що відповідатиме інтересам дітей, починаючи з дня звернення позивача з позовом до суду (15.02.2021) і до повноліття дітей. Вказаний розмір аліментів є таким, що дозволить на цей час забезпечити матеріальне утримання дітей. При цьому, суд враховує, що відповідач, який належно повідомлений про розгляд вказаної справи щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, не подав до суду жодних доказів на підтвердження будь-яких обставин,\~які впливають\~на визначення\~судом розміруаліментів. Також суд\~зазначає,\~що розмір\~аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5\~Закону України\~ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України,\~оскільки суд\~дійшов висновку\~про задоволення\~позову в\~частині стягнення\~аліментів,\~ на\~відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви щодо стягнення аліментів у сумі 908 грн, що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. При зверненні до суду із даним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Проте, враховуючи заявлене у позовній заяві прохання позивача про залишення вказаних судових витрат за нею, суд не вирішує питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved