Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох внуків у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. на місяць (по 1000грн. на кожну дитину) до досягнення ними повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14 лютого 1998 року між нею та третьою особою [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАГС Львівського міськвиконкому, актовий запис №225. У період шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За час подружнього життя ними було створено спільний бізнес - авто майстерню «Майстер плюс», що по вулиці Пасічній, 127 у м.Львові. Також, третя особа [PERSON] працював директором ТЗОВ «Майстер+клімат». Таким чином, щомісячний дохід [PERSON] за час перебування з нею у шлюбі становив близько 16000грн. Такий рівень доходу надавав можливість належно утримувати двох дітей, створив умови для їх всебічного розвитку та звичний режим життя із достатньо високим рівнем достатку. Достатній рівень матеріального достатку підтверджується отриманням кредиту 12 вересня 2006 року у ПАТ «Укрсиббанку» у розмірі 57000 доларів США та щомісячною стабільною платою по даному кредиту. 30 квітня 2010 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між ними розірвано. Згідно ж ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 17 лютого 2011 року третя особа [PERSON] повинен сплачувати добровільно аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір щомісячних аліментів, які сплачуються [PERSON] становить 810грн., що є недостатнім для утримання дітей та забезпечення їх усім необхідним для нормальної життєдіяльності та розвитку у них здібностей. Сплата аліментів у розмірі 810грн. зумовлена припиненням ведення [PERSON] підприємницької діяльності та початком ведення такої ж підприємницької діяльності [PERSON] Вважає, що такі дії вказують на бажання [PERSON] уникнути від виконання обов'язку щодо утримання дітей. Зазначає, що після розірвання шлюбу вона разом з двома малолітніми дітьми проживає за адресою проживання її батьків, оскільки [PERSON] обмежив її право користуватись квартирою, де вони проживали у період шлюбу і яка була придбана ними у шлюбі за спільні кошти. На даний час вона тимчасово безробітна і займається вихованням дітей, а тому не може надати їм належного утримання та забезпечити житлом. Щоденне утримання дітей, включаючи повноцінне та збалансоване харчування, соціальний та громадський розвиток, покупку одягу та речей до школи, книг, розвиваючих ігор, програм та іншого, неможливе виходячи з розміру аліментів, які сплачує [PERSON] Однак, їй стало відомо, що батько [PERSON] - відповідач [PERSON] отримує щомісячний дохід близько 8000-9000грн. Із даних коштів він надає матеріальну допомогу [PERSON] на погашення споживчого кредиту отриманого в ПАТ «Укрсиббанку». А відтак, зважаючи на те, що батько дітей - [PERSON] не спроможний надавати належного утримання своїм дітям, оскільки його місячний заробіток є недостатнім для цього, а дід - [PERSON] спроможний надавати необхідну матеріальну допомогу своїм внукам, вважає, що в останнього виникає обов'язок щодо надання матеріальної допомоги на утримання внуків у вигляді сплати аліментів на її користь на їх утримання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні до змісту позовних вимог, не заперечує щодо заочного розгляду справи та просить позов задовольнити. Додатково пояснила суду, що донька позивача займається танцями, що потребує значних коштів. Ствердила суду, що розміру аліментів, які сплачує батько дітей недостатньо для забезпечення їх всебічного та усестороннього розвитку. Пояснила, що з позовом щодо збільшення розміру аліментів, які стягуються з батька дітей чи з позовом про стягнення з батька додаткових витрат на утримання дітей позивач не зверталася. Вважає, що такі витрати повинні покриватись дідом, оскільки такий має можливість надавати матеріальну допомогу своїм внукам, а батько немає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечив, просить в задоволенні такого відмовити, оскільки його довіритель - батько дітей - є працездатною особою, працює, отримує відповідний дохід та спроможний надавати своїм дітям належне матеріальне утримання. Однак, з позовом до батька дітей - [PERSON], про збільшення розміру аліментів чи стягнення додаткових витрат на утримання дітей позивач не зверталася. А відтак, вважає позов заявлений до діда - [PERSON] безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 14 лютого 1998 року по 30 квітня 2010 року позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 14, 15). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем [PERSON], за місцем проживання її батьків (а.с.21). Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17 лютого 2011 року визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей про те, що: [PERSON] сплачує добровільно в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до 15 числа включно, починаючи з 01 травня 2010 року, і до їх повноліття (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком третьої особи [PERSON] та відповідно дідом неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно ст.265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов'язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як ж вбачається фабули позовної заяви та пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні, аліментів, які батько [PERSON] сплачує на утримання дітей недостатньо для забезпечення усіх потреб неповнолітніх дітей, зокрема й покриття витрат на зайняття донькою танцями. Як ж вбачається з пояснень представника третьої особи, батько неповнолітніх дітей - [PERSON] працює, отримує стабільний дохід, щомісяця сплачує встановлену рішенням суду суму аліментів на утримання неповнолітніх дітей та має можливість належним чином утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що батьки неповнолітніх дітей - позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] працездатного віку, стан їхнього здоров'я задовільний, вони не є інвалідами, третя особа [PERSON] працює ТзОВ «Майстер+Клімат», де отримує заробітну з якої сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] не може працевлаштуватися суду не надано. А відтак, відсутні поважні причини неможливості батьками належно утримувати своїх дітей. Окрім цього, з ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За вимогами ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] з позовом до батька неповнолітніх дітей - [PERSON] про збільшення розміру аліментів чи стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, зокрема тих, що викликані розвитком здібностей дітей (в тому числі зайняття танцями) не зверталася. На підставі вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ст.265 Сімейного кодексу України, враховуючи те, що жодних доказів, які б підтверджували неможливість батьків неповнолітніх дітей з поважних причин надавати їм належне утримання суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні, позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим задоволенню не підлягає. На підставі ст.ст.141, 180, 265 Сімейного кодексу України, та

Outcome: dismissed