Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Великоолександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, вказуючи, що з 2017 року з [PERSON] вони тривалий час спілкувалися та мали інтимні стосунки. З часом позивач завагітніла про що повідомила [PERSON] , який був проти народження дитини. За таких обставин вона записала дитину на своє прізвище як [PERSON] , дані про батька були записані з її слів, що відповідає ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану. Оскільки відповідач не бажає подати таку заяву до відділу ДРАЦС, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в межах і з підстав викладених у ньому. Просить суд задовольнити вимоги позову. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, заперечує щодо їх задоволення, пояснивши, що позивач пропустила строк позовної давності щодо предмету спору. В судовому засіданні представник Великоолександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не заперечував проти задоволення вимог позивача. Заслухавши сторони, предстаника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги слідуюче. З 2017 року позивач з відповідачем спілкувалися та мали інтимні стосунки, від яких народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно правил частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свідоцтві про народження дитини у графі «батько» зазначено [PERSON] . Запис про батька у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини - за її вказівкою, оскільки батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказані обставини підтверджують той факт, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року , суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19.08.2020 року за клопотанням позивача у справі була призначена судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. За результатами проведеного молекулярно-генетичного дослідження ДНК встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] [INFO] відносно [PERSON] [INFO] народженої громадянкою [PERSON] [INFO] , складає величину не менш ніж 99,99999 відсотків. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Такі обставини підтверджені висновком експерта № 101 від 30.10.2020 року. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до вимог ч.3 ст. 138 СК України до вимог матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Згідно з п.п 20 п.1 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів громадського стану в Україні, затверджених, наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідноз п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану їх постановлення та аналювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 підставою для внесення змін в актових записів цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4 Розділу 2 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є відповідне рішення суду, в якому зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану. Тому вимоги відповідача, щодо застосування строку позовної давності, щодо внесення змін до актового запису про народження дитини є необгрунтованими. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved