Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , у якій просила суд прийняти рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач та відповідач у справі в період з 2000 року по 2006 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] . 31 січня 2006 року шлюб між сторонами розірвано.Після розлучення батьків [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час син сторін є повнолітнім та навчається на контрактній основі на І курсі Навчально - наукового інституту фізичної культури, спорту і здоров`я Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького за спеціальністю: 017 фізична культура і спорт, на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток. Загальна вартість навчання згідно Договору про надання платної освітньої послуги № 334 від 11 вересня 2020 року складає 66 000 грн., вартість навчання на рік становить 16 500 грн. Позивач та син сторін у справі [PERSON] перебувають у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з чим [PERSON] потребує матеріального забезпечення. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки отримує гарну пенсію, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 30 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін 11 травня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини 5 статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Відповідача [PERSON] було повідомлено про вказаний позов за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать дані рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких поштове відправлення вручено [PERSON] 16 квітня 2021 року. Відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви і не заперечується відповідачем, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 2000 року по 2006 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 13 лютого 2003 року /а.с. 3/. 31 січня 2006 року шлюб між сторонами розірвано, що засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 31 січня 2006 року, актовий запис № 29 /а.с. 4/. З довідок виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 134/1 від 22 лютого 2021 року, № 135/1 від 22 лютого 2021 року та № 162/1 від 26 лютого 2021 року вбачається, що син сторін у справі проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] ; та перебуває на її утриманні /а.с. 13, 14, 20/. На даний час [PERSON] є повнолітнім та з 01 вересня 2020 року навчається на контрактній основі на І курсі Навчально - наукового інституту фізичної культури, спорту і здоров`я Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького за спеціальністю: 017 фізична культура і спорт, на денній формі навчання, зі строком навчання до 25 червня 2024 року, що підтверджено Договором про навчання у закладі вищої освіти № 695 від 11 вересня 2020 року та довідкою № 36/21 від 15 лютого 2021 року, виданою Черкаським національним університетом імені Богдана Хмельницького /а.с.5,6/. Згідно з Договором про надання платної освітньої послуги № 334 від 11 вересня 2020 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 66000 грн, вартість навчання на рік складає 16 500 грн / а.с. 7/. За вказаних обставин [PERSON] позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати заробіток, у зв`язку з чим потребує матеріального забезпечення. Відповідно до частини 10 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом вказаної норми закону, позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, оскільки, як встановлено судом, син проживає разом з матір`ю. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що повнолітній син сторін на даний час навчається, суд вважає доведеним, що він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Оскільки син сторін у справі досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовжує навчання; потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги; а відповідачем не спростовується можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання [PERSON] ; суд дійшов висновку, що останній повинен на рівні з позивачем приймати участь в утриманні повнолітнього сина, який навчається, до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим, працездатним чоловіком. Крім того, суд зважає на те, що відповідач не надав суду доказів того, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання сина у запропонованому позивачем розмірі. З урахуванням вищевказаних обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у ст. 7 СК України, зазначених норм матеріального права, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 24 лютого 2021 року та до закінчення останнім навчання, але не довше як до досягнення ним 23-річного віку. Частка у сплаті аліментів в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на думку суду, є співмірною і такою, що якнайкраще забезпечить інтереси [PERSON] , водночас, не стане надмірним тягарем для батька у понесених витратах. Що ж до вимог [PERSON] в частині визначення мінімального розміру стягуваних аліментів, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у їх задоволенні, оскільки підстави для застосування мінімального розміру аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутні, так як [PERSON] досяг повноліття, а тому в розумінні вимог чинного законодавства України не є дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 908,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити рішення суду в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: partial