Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 25.06.2005 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 289; після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Царук»; місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] , визначити з нею; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що 25.06.2005 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 289 між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. В шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З серпня 2015 року вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стало відсутність взаєморозуміння. Спору про поділ майна вони з відповідачем не мають. Зазначила, що син проживає разом з нею, вона власними силами доглядає та виховує сина, а також виконує всі інші обов»язки, покладені на неї законом необхідні для належного розвитку дитини . Вказала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання сина , відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому вона бажає отримувати аліменти дитини за рішенням суду відповідно до діючого законодавства. Після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище «Царук». З урахуванням вищевикладеного, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з»явилася, але завчасно надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з»явився, але завчасно надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги позивача визнав та просив справу розглядати у його відсутність. Частиною 2 статті 197 ЦПК України передбачено , що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням викладеного, суд розглядає цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 25.06.2005 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 289, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 003423. В шлюбі подружжя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 013191. Подружжя з серпня 2015 не підтримує шлюбних відносин і спільногогосподарства не ведуть. Спільне життя сторін не склалося в звязку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, відсутності загальних інтересів. Почуття любові і поваги між ними втрачено. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Спору про розподіл спільного нажитого майна між сторонами немає. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу [PERSON] відновити дошлюбне прізвище «Царук». Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що одним із способів виконання батьками обовязку з утримання дитини є сплата аліментів, розмір яких визначається судом у виді частки від заробітку (доходу) матері чи батька, яка буде стягуватися. Судом не встановлена наявність істотних обставин, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Отже між сторонами в справі виникли та існують правовідносини, щодо реалізації батьківських обовязків з утримання своєї неповнолітньої дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що має місце порушення права неповнолітніх дітей на отримання належної матеріальної допомоги від батька, оскільки батько зобовязаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Так, відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов»язані з оплатою судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 551,20 грн. Частиною 2 статті 88 Цивільно-процесуального Кодексу України встановлено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів , суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави

Outcome: approved