Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та просила стягнути з відповідача на її користь 177\~808,86 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та понесені судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що роботодавцем лише 27 грудня 2019 року було виплачено їй суми, належні при звільненні, яке відбулося 31 грудня 2010 року, а саме: грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку на двох дітей віком до 15 років за період роботи з 2005 по 2009 роки (всього 35 календарних днів) та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2010 року по 31.12.2010 року (9 календарних днів). \~ \~ \~ \~ Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу відповідач отримав 31.08.2021 року, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. \~ \~ \~ \~Відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради є правонаступником Вінницької центральної районної клінічної лікарні, Вінницького районного територіально-медичного об`єднання. \~ \~ \~ \~Наказом Вінницької центральної районної клінічної лікарні від 31.12.2010 року № 1756 «Про звільнення працівників Вінницької ЦРКЛ» [PERSON] було звільнено з 0,5 посади лікаря-стоматолога-терапевта Вінницької ЦРКЛ 31.12.2010 року, працюючу за сумісництвом (а.с. 10). Ст.\~47,\~116\~ КЗпП\~України \~визначено,\~що власник\~або уповноважений\~ ним\~ орган\~ зобов`язаний\~ в\~ день\~звільнення видати\~працівникові належно\~оформлену трудову\~книжку \~і провести\~ з\~ним розрахунок\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу;\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~ що\~належать йому\~від \~підприємства,\~ установи,\~ організації,\~ провадиться\~ в\~ день\~звільнення;\~ якщо\~працівник в\~ день\~ звільнення\~ не\~працював,\~ то\~зазначені \~суми \~мають \~бути \~виплачені \~не пізніше\~наступного дня\~після \~пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок;\~про \~нараховані суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.\~117\~КЗпП України,\~в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. \~ \~ \~ \~Наказом Комунального некомерційного підприємства «Вінницька центральна районна клінічна лікарня» від 26 грудня 2019 року № 644-к/т «Про виконання припису Держпраці про виплату коштів [PERSON] » було передбачено виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку на двох дітей віком до 15 років за період роботи з 2005 по 2009 роки 7 календарних днів кожного року (всього 35 календарних днів) та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 15.09.2010 року по 31.12.2010 року (9 календарних днів) (а.с. 12). \~ \~ \~ \~Вказані грошові кошти були виплачені [PERSON] 27 грудня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням від 27.12.2019 року № 380 (а.с. 13). \~ \~ \~ \~З позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] звернулася до суду 24 червня 2021 року. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~ Верховний Суд України в постанові від 6 квітня 2016 року № 6-409цс16\~роз`яснив,\~що у трудовому спорі строк звернення до суду відповідно до ст. 233КЗпП України складає три місяці, в тому числі і для спорів щодо виплат працівнику, передбачених законодавством у день звільнення; при цьому, тримісячний строк починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку і застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями\~статей 117,\~2371\~цього кодексу, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233\~Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1\~цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. \~ \~ \~ \~Таким чином, [PERSON] було пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який розпочався з 28 грудня 2019 року. \~ \~ \~ \~При цьому, жодної поважної причини пропуску вказаного строку позивачем [PERSON] та її представником адвокатом Кравчуком М.О. наведено не було. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін; якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Отже, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька клінічна багатопрофільна лікарня» Вінницької міської ради про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Outcome: dismissed