Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] 05 листопада 1994 року, зареєстрований Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 24; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.11.1994 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У цьому шлюбі 11.12.2009 року у них народився син [PERSON] Спочатку подружнього життя стосунки між нею та відповідачем були нормальним, але згодом виявилося, що їх шлюб був помилкою. Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя. У родині постійно виникали сварки, які призвели до втрати почуттів любові та взаємоповаги один до одного. Фактичні шлюбні відносини між ними припинено, збереження шлюбу неможливе, оскільки подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача. На даний час дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча є здоровим, працездатним, має постійний дохід. В судовому засіданні сторони не зявилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, 05 листопада 1994 року позивач та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у Жовтневій сільській раді Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 24 /а.с. 5/. 11 грудня 2009 року у сторін народився син [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин жодна із сторін не вчинила дій, направлених на їх відновлення, зважаючи також на те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається і не заперечується відповідачем, що станом на момент розгляду справи син сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Між тим, частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі наведеного суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на зазначену вимогу, суд допускає негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір в редакції, яка діяла на момент звернення позивача до суду, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, судовий збір у сумі 243,60 грн., сплачений позивачем за вимогу про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; судовий у сумі 243,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved