Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, на термін навчання останньої, починаючи з 28.05.2017 року, посилаючись на те, що донька є студентом другого курсу денної форми навчання Державного навчального закладу «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей» і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності,позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 700 грн. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомленою судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії І-ЖС №118155, виданого 12.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-ЖС №098350, виданого 20.07.1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради, сторони є батьками повнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 7). На підставі довідки вих. № 96 від 10.07.2017 року, виданої Шевченківським обєднаним УПФУ м. Запоріжжя, встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку в Шевченківському обєднаному УПФУ м. Запоріжжя і отримує пенсію за віком при повному стажі. У липні 2017 року розмір пенсії склав 3\~959 грн. 15 коп. Згідно з довідкою, виданою директором Державного навчального закладу «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей», [PERSON] навчається в зазначеному закладі (а.с. 8). Отже, судом встановлено, що на даний час [PERSON] навчається у Державному навчальному закладі «Запорізький професійний торгово-кулінарний ліцей», знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 Сімейного кодексу України. У звязку з викладеним, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на повнолітню доньку на термін навчання останньої в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial