Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 23.08.2012 р. по 19.10.2017 р., посилаючись на те, що з 2009 р. зарплата йому виплачувалась нерегулярно, тому судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.05.2011 р. стягнута невиплачена заробітна плата по лютий 2011 р. в сумі 11930 грн., яку він отримав 11.03.2017 р. Нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з березня 2010 р. по грудень 2011 р. в сумі 15208,08 грн. на день звільнення 23.08.2012 р. не погашена і виплачена підприємством разом з компенсацією 19.10.2017 р. При середньоденній заробітній платі- 64,67 грн. і строку затримки остаточного розрахунку-1305 днів, [PERSON] просить стягнути з відповідача 84394,35 грн. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» - позовні вимоги визнав частково, стверджуючи, що згідно з графіком роботи підприємства, за період з 23.08.2012 р. по 19.10.2017 р. було 342 робочих дня, з вересня 2015 р. по грудень 2016 р. завод не працював, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 22117,14 грн. Письмові заперечення проти позовної заяви з аналогічними доводами приєднані до матеріалів справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» та звільнений за угодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України 23.08.2012 р. Повного розрахунку з [PERSON] в день звільнення підприємство не здійснило. Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.05.2011 р. стягнуто з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену частину заробітної плати за 2008-2011 р.р. в сумі 11930 грн. Залишок заборгованості за вказаним виконавчим документом відповідно до інформації Жовтневого відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області, де було відкрито виконавче провадження, складав 8452 грн. Зазначена сума перерахована поштовим переказом 04.03.2017 р. і виплачена [PERSON] Оскільки заборгованість за період з березня 2010 р. по грудень 2011 р. становила 15208,08 грн., то різниця в сумі 6756,08 грн. була погашена підприємством разом з компенсацією 19.10.2017 р. Такі обставини сторони не оспорюють. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки ДП « Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» від 29.12.2017 р., середньоденна заробітна плата [PERSON], що розрахована відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 64,67 грн. При визначенні кількості днів, які повинні бути виплачені [PERSON] на підставі ст.117 КЗпП України відповідач виходив з графіку роботи підприємства , який був проваджений на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету, наказами по підприємству, у звязку з чим кількість фактично відпрацьованих робочих днів за графіком роботи підприємства з 23.08.2012 р.( день звільнення позивача) по 19.10.2017 р. ( день остаточного розрахунку) складає 342 дні. З такими твердження представника відповідача суд погодитися не може, виходячи з наступного.Як вбачається з пояснень позивача, наданої [PERSON] трудової книжки , 12.10.2011 р. він був переведений механиком у транспортний цех і працював за графіком доба-три доби. Наказами по підприємству про встановлення режиму неповного робочого часу визначено, що для робітників, які працюють в режимі змінного графіку, а саме доба-три зберігається встановлений режим роботи, що підтверджується також індивідуальною відомостю про застраховану особу, подану до Пенсійного фонду України , довідкою підприємства. Таким чином, для визначення кількості днів, які повинні бути оплачені позивачеві, суд суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» . Кількість робочих днів у серпні ( починаючи з 23.08) 2012 р. -6, у вересні грудні 2012 р. становить відповідно 22, 21, 22, 23, у 2013 р. 251, у 2014 р.-251, у 2015 р.-250, у 2016 р. -251, у січні- вересні 2017 р.- 186, у жовтні- 9 ( до 19.10), а всього 1292 робочих дня. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 83553,64 грн.( 64,67 грн. х 1292 дня) і встановлена без утримання податку і інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved