Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визначення частки. Вказує, що ними як подружжям за спільні кошти було набуто нерухоме майно, відтак воно має належати їм на праві спільної сумісної власності, й визнано за нею право власності на 1/2 його частку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити: визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відповідно визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідач неодноразово в судові засідання не з'являвся, судові повістки направлялись належним чином по зареєстрованому місцю проживання, однак повернулись назад до суду без вручення адресату з позначками поштового відділення про закінченням встановленого строку зберігання. Тому суд, враховуючи матеріали та обставини справи, вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача відповідно до ст. ст. 74, 169, 224 ЦПК України, провівши заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям; в шлюбі перебували з 22 липня 1972 року (а.с.3), який розірвано 28 листопада 2011 року (а. с. 3). У період шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2006р. набуто майно - квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформлено на відповідача (а.с.4, 6,21,22) Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу, тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя». Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що шлюбного договору у сторін немає. Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми. У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3439 від 27.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за реєстровим №14584154 від 13 червня 2006 року, при цьому залишивши квартиру у спільній частковій власності сторін. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved