Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Кір'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області,третя особа [PERSON],[PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги вона мотивувала тим, що власником житлового будику [ADDRESS] за життя був дід позивачки [PERSON]. За вищевказаною адресою мешкала мати позивачки [PERSON] разом зі своєю родиною та здійснювала догляд за хворим батьком [PERSON],забезпечувала необхідними ліками. В звязку з тривалою хворобою та похилим віком 05.07.1995року він помер. Поховання здійснювала мати позивачки [PERSON] за власні кошти.Дядько позивачки, [PERSON] ще у 1981році одружився та переїхав жити разом зі своєю сім'єю до с.Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області,будь-якої допомоги на лікування свого батька [PERSON] не надавав. Відповідно до заповіту дід позивачки залишив будинок у спадок дядькові [PERSON] У 1997році між батьками позивачки та дядьком [PERSON] була домовленість відповідно до якої батьки придбали даний будинок за 1500доларів США та розрахувалися за нього в повному обсязі,але офіційно дану угоду не оформлювали. З вересня 1997року позивачка зі своєю сімєю мешкала у спірному будинку,вкладала кошти в його утримання. 13.11.2003року сільрада з врахуванням цих обставин та перебудов прийняла рішення №49 про визнання права власності на житловий будинок за позивачкою та видала свідоцтво від 01.04.2004року. Однак відповідачем був поданий до суду позов про визнання права власності на спірний будинок. Рішенням Миколаївського райсуду Миколаївської області від 04.12.2012року дане свідоцтво скасовано. Оскільки починаючи з вересня 1997року позивачка добросовісно,відкрито та безперервно володіла даним будинком,утримувала його,підтримувала в належному стані, мешкала в ньому таким чином просить визнати право власності за набувальною давністю. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. В судовому засіданні представник позивача,який діє на підставі договору про надання юридичних послуг [PERSON] та представник позивача,який діє на підставі довіреності № 33 від 23.04.2014року [PERSON]позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення,також зазначив,що угоди про купівлю-продажу будинку не укладав,кошти за будинок не отримував,а лише впустив позивачку зі своєю сім'єю до свого будинку жити на невизначений час, дозволу на проведення ремонтних робіт не надавав. Представник відповідача,який діє на підставі довіренності від 06.09.2011року [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та зазначив,що рішенням Миколаївського райсуду від 04.12.2012року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок видане позивачці [PERSON]виконавчим комітетом Кир'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28.02.2014року дане рішення залишено без змін. Представник відповідача Кір'яківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не зявився,однак надав заяву з якої вбачається,що позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи провести без його участі. Третя особа [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову,зазначивши,що ними було передано відповідачу [PERSON] кошти за будинок у розмірі 1500дол.США. Оскільки відповідач ухилявся від укладання договору,на підставі рішення сільської ради № 49 було визнано право власності на житловий будинок за позивачкою та 01.04.2004року видано відповідне свідоцтво. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON],[PERSON] та [PERSON] суду повідомили,що вони також є мешканцями с.Киряківка, позивачка [PERSON] мешкає у спірному будинку,який придбали у [PERSON],вже близько вісімнадцяти років. Вислухавши сторони,свідків,дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову зі слідуючих причин. В судовому засіданні встановлено, що власником будинку [ADDRESS] за життя був дід позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності(а.с.29). Відповідно до заповіту дід позивачки залишив будинок у спадок дядькові [PERSON],що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом(а.с.30;62).У 1997році між батьками позивачки та дядьком [PERSON] була домовленість відповідно до якої батьки придбали даний будинок та розрахувалися за нього,але офіційно дану угоду не оформлювали. Позивачка зі своєю сімєю мешкала у спірному будинку,вкладала кошти в його утримання. Відповідно до висновку №125-146 судово будівельно-технічної експертизи вартість виконаних ремонтно-будівельних робіт у період з вересня 1997року по теперішній час у житловому будинку [ADDRESS] складає 188793грн. Позивачка поставила питання про визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю, за правилами ст.344 ЦК України. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст.344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років. При цьому добросовісним заволодінням може вважатись таке, коли володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного,безтитульного(незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу,наприклад,договору найму, оренди, зберігання тощо,виключає застосування набувальної давності. Як видно з матеріалів справи, сторони фактично уклали угоду купівлі-продажу будинку.Тому правова природа виникших між сторонами правовідносин не утворює наслідки, передбачені ст.344 ЦК України.Тому суд прийшов до висновку, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, оскільки він не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Посилання позивачки на те, що з відповідачем була укладена в усній формі домовленість щодо купівлі-продажу житлового будинку, хоча останній не був укладений у формі, встановленій законом, оскільки нотаріально не посвідчений, отже виключається правомірність набуття майна, та проживння в ньому більше 10-ти років не може бути належною підставою для визнання права власності за правилами ст. 344 ЦК України.

Outcome: dismissed