Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 червня 2002 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1088 В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 червня 2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з 2015 року подружнє життя поступово погіршувалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного, між ними виникали постійні суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом останнього часу вони не ведуть спільний побут та господарство, не підтримують подружніх відносин, втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги. Стверджує, що на даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені, а тому примирення та подальше збереження формально існуючого шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, категорично заперечивши можливість примирення. В судове засідання призначене на 18 квітня 2016 року не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що він бажає зберегти сім'ю. В подальшому, після строку наданого судом для примирення, в судове засідання призначене на 30 березня 2016 року та 18 квітня 2016 року не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 червня 2002 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1088. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2002 року, міцної сім'ї вони не утворили. Так, з 2015 року відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та їх шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 С К України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 22 лютого 2016 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них неповнолітнього сина, судом задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 1 (один) місяць. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач категорично ствердила суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, а строк, наданий судом на примирення, жодних позитивних результатів не дав. Зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (29.01.2016 року) станом на час розгляду справи пройшло майже три місяці, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 551,20грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 56, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved