Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 38 698 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі судового наказу з відповідача стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей. Однак, у зв`язку із несплатою відповідачем аліментів станом на 30.09.2019 за ним утворилась заборгованість в розмірі 38698 грн. За період з 30.01.2018 по 30.09.2019 пеня складає 121 069 грн. 04 коп. Оскільки розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, позивачка просить стягнути з відповідача 38 698 грн. 00 коп. 12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Постановлено судом розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову. На обґрунтування заперечень відповідач вказує, що він є непрацездатним та не має постійного заробітку, а більшу частину зароблених грошей витрачає на оплату комунальних послуг та оренду квартири, оскільки не має власного житла. Аліменти він сплачувати не відмовляється, але сплачує їх по можливості. Крім того, у період з 10.12.2018 по 20.05.2019 діти мешкали із ним та знаходилися на його утриманні, оскільки позивачка їздила на заробітки за кордон. Щодо розрахунку пені, то позивач не надала формулу нарахування, пославшись на законодавство, яке регулює це питання. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що посилання на відсутність заробітку не є підставою для несплати аліментів, а надання дітям особистої допомоги не спростовує факту необхідності сплати аліментів. Щодо твердження відповідача про проживання дітей у нього поки вона їздила на заробітки за кордон, то вони не відповідають дійсності, оскільки діти проживали з її матір`ю [PERSON] . А сама вона перетинала кордон лише з 16.12.2018 по 11.01.2019. Також вона вважає, що у разі заперечення проти розрахунку пені, відповідач сам міг подати свій розрахунок, що ним зроблено не було, сам розрахунок заборгованості ним не оскаржений. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи в її відстуність. Нею також надіслано письмові пояснення, в яких вона позов підтримує, а наданий відповідачем відзив на позовну заяву вважає нічим не прітвердженим. Долучені докази проживання дітей разом із ним вона вважає недопустимими, оскільки подані с порушенням строку їх подачі, а самі довідки складені та завірені невідомою особою і скріплені печаткою органу, якого не існує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що діти проживали із ним і він їх утримував за свій рахунок. До державного виконавця не звертався з приводу перерахунку аліментів, оскільки позивач пообіцяла, що напише розписку та не буде претендувати на аліменти. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 27.12.2017. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що сторонами не заперечується. На підставі судового наказу з відповідача стягуються аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття дітей /а.с.7/. Згідно розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем відділу ДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції, заборгованість по аліментах станом на 01.10.2019 складає 38698 грн. /а.с.8 зворот/. Несплата аліментів на дітей стала підставою для звернення позивачки з даним позовом до суду. Статтею 180 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач не заперечує проти виникнення заборгованості по аліментах. Але, стверджує, що починаючи з 10.12.2018 по 15.05.2019 діти проживали з ним. Даний розрахунок складено державним виконавцем у відповідності до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами він не оспорювався. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до вимог ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, розрахувала розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 121 069,04 грн., але просить стягнути пеню в розмірі заборгованості, тобто, в сумі 38 698 грн., з урахуванням вимог ст. 196 СК України, яка передбачає, що розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки відповідачем не надано доказів, які б свідчили про скрутне матеріальне становище. Суд також зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментах. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів є заходом відповідальності, спрямованим, насамперед, на забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань платником аліментів. До того ж відсутність у нього матеріальної спроможності здійснювати означені виплати положеннями ч.1 ст.196 СК України не віднесена до переліку кваліфікуючих чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки. Суд критично сприймає пояснення відповідача про те, що він час від часу передавав певні кошти особисто дітям, оскільки це не може вважатись сплатою аліментів з тих причин, що враховуючи вік дітей їх матеріальним забезпеченням займається саме мати, яка є розпорядником коштів і якій мав би відповідач сплачувати дані кошти. В той же час це не заважало б, за бажанням відповідача, крім сплати аліментів передавати додаткові кошти на кишенькові витрати дітей. Щодо надання довідок про проживання дітей разом із відповідачем, то дана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати пені, оскільки відповідач з цього приводу до державного виконавця не звертався. Розрахунок заборгованості відповідач не оспорював. Не звертався він і до суду з позовом про зменшення розміру аліментів чи звільнення від сплати аліментів за певний період у зв`язку з тим, що одна дитина чи обоє якийсь час проживали з ним та знаходились на його утриманні. У даній справі предметом спору є пеня за несвоєчасну сплату аліментів, розрахунок якої пов`язується діючим законодавством з заборгованістю по аліментах. Розрахунок заборгованості надано уповноваженою особою - державним виконавцем. Саме до компетенції державного виконавця відноситься питання про здійснення розрахунку заборгованості по аліментах. Розраховуючи розмір пені суд повинен виходити саме з цього розрахунку. Суд не приймає до уваги довідки з місця проживання відповідача, оскільки вони є неналежними доказами, скріплені штампами неіснуючого органу. Доводи відповідача про те, що позивачка пообіцяла йому написати розписку та не вимагати аліменти за час коли діти проживали з ним, спростовуються відповіддю на відзив позивачки. Доказів з цього приводу відповідачем не надано. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із позовом, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» його слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved