Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), починаючи стягувати від дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що від спільного подружнього життя з відповідачем у них народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] які на даний час проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні, Відповідач повністю ухилився від покладених на нього батьківських обов'язків, добровільно коштів на утримання дітей не надає. Коштів які вона отримує критично невистачає на повноцінне забезпечння дітей. Враховуючи те, що відповідач офіційно працює та має сталий щомісячний дохід, просить стягувати з відповідача аліменти у частці від заробітку. Ухвалою суду від 16.05.2018 року відкрито провадження у справі. В судове засідання позивачка не з'явилась однак від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. В судове засідання відповідач не з'явився однак від нього надійшла заява про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та просить задоволити. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ч. 3 ст. 51 Конституції України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, ст..5 Протоколу № 7 Європейської Конвенції, батьки мають рівні обов'язки по утриманню дітей, відповідно до ст. 180 «Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», відповідно ст..8 Закону України «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встанолено, що діти сторін, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 157 виданої 11.04.2018 року Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно довідки про доходи № 412 від 17.04.2018 позивачка [PERSON] працює в КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» на посаді молодша медична сестра та отримує середньомісячний дохід в розмірі близько 3000 грн. Згідно доводів позивачки, які відповідачем не ооспорюються, останній офіційно працевлаштований в райвідділі Державної служби надзвичайних ситуацій Галицький райвідділ та отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати, а тому дані обставини суд розцінює як можливість останнім утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей з 1 січня 2018 року віком від 6 до 18 років - 1860 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст.48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи вищенаведені факти та встановлені судом обставини які мають істотне значення, враховуючи матеріальне та соціальне становище сторін, розмір встановленого державою соціального та матеріального забезпечення дитини відповідного віку потреб дитини та обов'язки обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та те, що відповідач має стабільний дохід, безумовне визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), щомісячно починаючи стягувати від дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved