Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Богдана Ступки,37 м.Покровська Донецької області на підставі договору про дарування. В даному будинку значиться зареєстрованим її син- відповідач по справі [PERSON], який з 01.12.2012 року за цією адресою не мешкає, виїхав з будинку, особистих речей в будинку немає. В даний час реєстрація відповідача в будинку порушує її права, як власника, перешкоджає в розпорядженні своїм майном. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком, що розташований за адресою: вул. Богдана Ступки,37, м.Покровська Донецької області. Позивач, згідно наданої письмової заяви, підтримує заявлені вимоги, просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.36-39, 47-48). Представник третьої особи Покровської міської ради Донецької області надав письмову заяву, в якій вимоги [PERSON] просить розглянути на розсуд суду, та розглядати справу без участі їх представника (а.с.45). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з»явився в судове засідання по невідомій причині, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Богдана Ступки,37 м.Покровська Донецької області на підставі свідоцтва про право особистої власності від 08.02.1991 року на 3/5 частини домоволодіння, та на підставі договору дарування від 30.01.2009 року на 2/5 частини, та витягу про реєстрацію права власності у БТІ (а. с4-11). Згідно рішення Красноармійської міської ради від 20.11.2015 № 6/53-13 вулицю Ватутіна було перейменовано на вул. [PERSON] (а.с.40-43). Як вбачається з матеріалів справи, згідно домової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку №37 по вул. Ватутіна ([PERSON]) м.Покровська Донецької області, та довідки Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 02.07.2018 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 08.06.1990 року, але не проживає з 01.12.2012 року ( а.с.13-15,17). Згідно акту, складеного Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 02.07.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], не проживає за вказаною адресою з 01.12.2012 року по теперішній час. Акт підписаний головою квартального комітету та свідками (а.с. 16). Судом, встановлено, що відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім»ї власника, як син, набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Оскільки будинок перебуває у приватній власності, відповідач вселився в будинок, як член сім»ї власника, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовідношення виникли відносини щодо користування спірним будинком, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: вул. Богдана Ступки,37 м.Покровськ Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved