Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Підставами своїх вимог вважає те, що 16 листопада 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , та проживала з ним разом спочатку в с. Петрівка Монастирищенського району, а в останній час в м. Києві на квартирі. В шлюбі спільних дітей не мають. В останній час між ними стали виникати сварки в зв`язку з несумісними поглядами на сімейне життя та в зв`язку із зловживанням відповідачем спиртними напоями, в процесі яких відповідач застосовував фізичне насильство. Їхні сварки негативно впливали на психологічний та фізичний розвиток її неповнолітнього сина від першого шлюбу, внаслідок чого вони фактично припинили шлюбні відносини та більше як 1,5 року проживають окремо один від одного. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливі, так як сімейні відносини вони фактично не підтримують, на ґрунті діаметрально протилежних поглядів на подружнє життя між ними виникли неприязні відносини один до одного, повністю втрачено почуття любові. На її пропозицію розірвати шлюб, відповідач не погоджується, а щоб вона не звернулася до суду, відібрав та заховав свідоцтво про реєстрацію їхнього шлюбу, внаслідок чого вона вимушена була отримувати це свідоцтво від 12.06.2019 повторно. Інші докази досудового врегулювання спору відсутні, так як питання про розірвання шлюбу через РАЦС обговорювалось між ними в усній формі. Відповідно до ч.3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. А так як відповідач не бажає розірвати шлюб в добровільному порядку через РАЦС, вона вимушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Вони фактично припинили сімейні відносини та взагалі їх не підтримують протягом останніх півтора року, примирення між ними вже неможливе. Спору про поділ майна, що \~ \~ \~ \~ є об`єктом права спільної власності подружжя, на даний час немає. Позивач повідомляє суд про те, що на час подачі позову до суду вона не вагітна і дітей, віком до одного року вона не має. Просить розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON] , зареєстрований 16 листопада 2013 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, запис акта № 02; після розірвання шлюбу залишити її прізвище [PERSON] , стягнути з відповідача понесені нею судові витрати за сплату судового збору та витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити, справу розглядати у її відсутність, про що подала письмову заяву від 14.06.2019. Відповідач [PERSON] позову не визнав, просить справу розглядати без нього, про що подав до суду письмову заяву від 09.08.2019. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача та відповідача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved