Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1995 року, в якому у них народився син, який на даний час є повнолітнім. Поряд з тим, зазначила, що через розбіжність характерів, відсутність між ними взаєморозуміння, поваги, підтримки та довіри, сторони з листопада 2015 року припинили подружні відносини. Шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. В той же час відповідач відмовляється подати до органів реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про розірвання шлюбу. А тому просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Солян». Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, згідно якої розгляд справи просила провести без її участі, позов підтримала, надала згоду на заочний розгляд справи. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище «Солян». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання судової повістки. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії I-ИД № 264796, виданого 16 травня 1995 року Борщівським відділом реєстрації актів громадянського стану, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 16 травня 1995 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 32. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Солян». В шлюбі у них народився син, який на даний час є повнолітнім. Також судом встановлено, що сторони через розбіжність характерів, відсутність між ними взаєморозуміння, поваги, підтримки та довіри, припинили подружні відносини і з листопада 2015 року такі не підтримують, їх шлюб існує формально. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved