Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та обґрунтовувала позовні вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дитину, на даний час з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За заявою відповідача справу розглянуто у його відсутність, позов не визнає, оскільки добровільно сплачує аліменти на утримання дитини на користь позивачки, перераховує кошти на її картрахунок у розмірі 25 % від заробітку. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач дійсно перераховує на її картрахунок грошові кошти, проте він може відмовитись від своєї заяви у будь-який час, крім того, щомісячно він телефонує їй вимагає звітувати на що потрачені аліменти, не враховуючи, що на ці гроші потрібно прожити цілий місяць. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 26.07.2002 року до 28.01.2014 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, рішенням суду. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] проживає з донькою [PERSON] окремо від відповідача, що підтверджується довідкою з місця проживання. З заробітної плати відповідача [PERSON] за заявою відповідача на картковий рахунок наданий позивачкою перераховуються кошти 25% в рахунок сплати аліментів, що підтверджується довідкою дніпровська залізниця» від 23.01.15 року (а.с.16-17). При вирішенні спору, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Згідно п. 17 ППВС України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Проте з наданих сторонами доказів встановлено, що сторони досягли домовленості щодо розміру аліментів, способу їх сплати і відповідач добровільно сплачує на користь позивачки аліменти у розмірі ? частини заробітку на рахунок наданий нею ж. За таких обставин, суд вважає що права позивачки порушені не були, у той час як за ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, не визнаних чи ос порених прав, свобод чи інтересів. Те, що відповідач цікавиться на що витрачаються аліменти не свідчить про порушення прав позиваки, оскільки відповідач має таке право. Оскільки права позивачки не було порушено відповідачем [PERSON], у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed