Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що вона є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право її приватної власності на будинок підтверджується договором довічного утримання від 05 лютого 2000 року, укладеного між [PERSON] Дем`янівною та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Павленко С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 131. Після укладання договору довічного утримання на набуття позивачем права власності на будинок в період з 2003 року по 2006 рік до неї звернувся її син - [PERSON] та онука [PERSON] з проханням поставити їх на реєстраційний облік в будинку, який належить позивачу. Позивач погодилася поставити сина та онуку на реєстраційний облік, але фактично вони там не проживали, винаймали житло та проживали у м. Луганську. В 2014 році [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне проживання до РФ. Виїхавши, вони обіцяли приїхати в м. Сватове та добровільно знятися з реєстраційного обліку, але на протязі наступних п`яти років відповідачі добровільно не знялися з реєстраційного обліку у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] шляхом зняттям з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року позов було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її сином, а відповідач [PERSON] - онукою. Відповідачі лише зареєстровані у належному їй будинку, але з 2014 року там не проживають, їх речей у будинку немає, кошти на утримання будинку не надсилають. Від спільних знайомих позивачу відомо, що відповідачі проживають у РФ. Добровільно зняти їх з реєстраційного обліку не має можливості, оскільки відповідачі не бажають приїхати до м. Сватове. Реєстрації відповідачів перешкоджає їй в повному обсязі реалізувати право власності на належний їй будинок. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надавали. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його сусідкою. Йому відомо, що до 2013 року з [PERSON] проживав її син [PERSON] , але ще в 2013 році він з онукою позивача - [PERSON] поїхали на постійне проживання до Російської Федерації, з того часу жодного разу до позивача не приїздили. Він ніколи не чув від [PERSON] , щоб син та онука переказували кошти для утримання будинку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою позивача, їй відомо, що відповідач [PERSON] є сином позивача, а [PERSON] - онукою. Якийсь час [PERSON] проживав у будинку, що належить позивачу, але після одруження він вихав на постійне проживання спочатку до м. Луганська, а потім до РФ. [PERSON] була лише зареєстрована у будинку позивача, але фактично там ніколи не проживала. З 2013-2014 р.р. відповідачі не приїздять до [PERSON] , їх особистих речей в будинку не має, участі в утримання будинку не беруть. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] належний їй будинок з надвірними побудовами, розташований в [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 0,3956 гектарів в межах згідно з планом (а.с.8). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер витягу [NUMBER] від 29.08.2003 року, власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.9). Згідно копії домової книги на будинок [ADDRESS] , з 20.09.2003 року за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , 1974 року народження та з 30.06.2006 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] , 1985 року народження (а.с.12-14), що також підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Сватівською міською радою станом на 17.07.2019 року (а.с.51). Відповідно до Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради за адресою: [ADDRESS] , складеного заступником міського голови Фоменко А.Л. та секретарем міської ради Романенко Д.О. - громадяни [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживають (а.с.52). Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами її сім`ї та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї позивача [PERSON] В житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають більше п`яти років, особистих речей там не мають, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Проте, стосовно позовної вимоги про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Згідно положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до п.3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно. Позивач фактично просить вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної міської ради, в вказаному випадку - Сватівської міської ради Луганської області. Разом з тим, визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку в позасудовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial