Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004 року. Від даного шлюбу мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає та перебуває на утриманні позивача. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Спору про добровільний поділ майна, що є спільною власністю між ними досягнута та виховання дитини спору немає. Відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС відмовляється, тому позивач була змушена звернутись до суду з даною позовною заявою для захисту свої прав. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом достовірно встановлено, що сторони 23 жовтня 2004 року уклали шлюб, який був зареєстрований Котловинською сільською радою Ренійського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖД № 132586 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 087459 (а.с. 5). Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved