Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Вінницького міського відділу УМВС України у Вінницькій області, [PERSON], за участю третіх осіб: Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, ПП «Нива-В.Ш.», про звільнення майна з - під арешту та просила звільнити з-під арешту 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] та на яку був накладений арешт Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови № б/н від 21.11.2008 МВС України Ленінським РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно Протоколу № 0213159-1 від 19.12.2013 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю [PERSON], а саме квартири [ADDRESS], вона була визнана переможцем даних торгів, на яких і придбала вищевказане нерухоме майно. Однак, позивачу стало відомо, що на придбане нерухоме майно накладено арешт постановою СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 21.11.2008 року, чим порушуються та обмежуються її права як власника. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та Вінницький міський відділ УМВС України у Вінницькій області у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Представники третьої особи - Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції - Рибак О.В. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - ПП «Нива-В.Ш.» - у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Протоколу № 0213159-1 від 19.12.2013 року про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна, що є власністю [PERSON], а саме 1/4 частки квартири [ADDRESS], та Акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 31.12.2013 року, переможцем прилюдних торгів було визнано [PERSON], яка придбала вищевказане майно за 50 000 грн. З Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 01.08.2013 року № 7428505 вбачається, що постановою СВ Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 21.11.2008 року накладено арешт на майно, що належить [PERSON], у тому числі на 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Отже, [PERSON] набула право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], однак, у зв'язку з накладеним на неї арешту, вона не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд (зокрема, не може зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на придбане нерухоме майно). Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Враховуючи те, що накладення арешту на 1/4 частку квартири [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON], порушує та обмежує права [PERSON] як її власника, позов підлягає задоволенню. Судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки вона не наполягала на їх стягненні з відповідачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved