Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Згідно особистого рахунку на квартиру та довідки ТОВ «ЄРЦ КП» від 13 вересня 2018 року, вона та її син [PERSON] зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі. Крім неї та сина, у квартирі також зареєстрований її брат відповідач [PERSON], який без поважних причин не мешкає у житловому приміщенні з 2013 року. Його місце проживання їй невідомо, речі відповідача у квартирі відсутні. Вселитися у спірну квартиру відповідач не намагався і вона не чинила йому перешкоди у проживанні. Факт непроживання відповідача у квартирі підтверджується актом про непроживання, складеним комісією КП КМР «УКОЖФ» від 17 вересня 2018 року. Оскільки [PERSON] не мешкає у квартирі, то виникають проблеми із сплатою надмірних комунальних послуг, які йому не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 383, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву. Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Позивач [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Крім того, допитана як свідок згідно ст. 234 ЦПК України, надала показання про те, що відповідач є її братом, який не мешкає у квартирі [ADDRESS] пять років. Відповідач постійно проживає у Росії, тому вона хоче виписати його із квартири. Вказана квартира у 1993 році була приватизована її матірю [PERSON], її батьком [PERSON], нею - позивачем, та її братом [PERSON] Брат одружився і став мешкати у Києві. Батьки розлучилися і після розлучення батько також залишив спірну квартиру. Вона, позивач, самостійно придбала для себе іншу квартиру, а в квартирі [ADDRESS] залишилася проживати лише мати. У 2011 році брат розлучився і повернувся проживати до матері у спірну квартиру. Вона, позивач, мала намір купити для себе більшу квартиру, а мати хотіла продати спірну квартиру та купити будинок. Вони домовилася, що вона, позивач, продасть свою квартиру та викупить частки спірної квартири. Коли вона продала свою квартиру, то віддала матері гроші, за які вона купила будинок, до якого переселилася із квартири. Відповідач у 2013 році переїхав проживати до Росії. У 2015 році був укладений договір дарування, за яким брат та батьки подарували їй свої частки спірної квартири. Під час укладення договору дарування мати діяла від свого імені та від імені брата [PERSON], який довіреністю уповноважив її на укладення договору дарування належної йому частки квартири. На теперішній час вона є єдиним власником квартири. Після укладення договору дарування мати та батько самостійно виписалися із квартири, а відповідач залишився бути зареєстрованим у житловому приміщенні. Зі сторони брата не було ніяких претензій до неї з приводу спірної квартири, в якій він не мешкає з 2013 року, будь-яких речей та документів брата у квартирі немає. Брат постійно проживає та працює у Росії. Він не виписався з квартири, бо не хоче приїздити в Україну. У 2014 році вона зареєструвала шлюбу та змінила прізвище «Гнеєва» на «Косинська» . Зараз вона має намір продати спірну квартиру. Вислухавши вступне слово позивача, її показання як свідка, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], дівоче прізвище якої [PERSON], є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 22 грудня 1993 року відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міськвиконкому, згідно з розпорядженням № 3103 від 22 грудня 1993 року (а.с. 6), договором дарування трьох четвертих часток в праві власності від 02 лютого 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 169 (а.с. 7), та свідоцтвом про шлюб, виданим 06 червня 2014 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 183 (а.с. 14). Зазначена квартира складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 71,7 кв.м., житлову площу 40,6 кв.м., що підтверджується особовим рахунком на квартиру (а.с. 8), який відкритий на імя позивача [PERSON] Згідно особового рахунку на квартиру та довідки ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/26632 від 13 вересня 2018 року про реєстрацію та склад сімї (а.с. 8, 9), у квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], її малолітній син [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], який доводиться позивачу братом. Згідно акту про непроживання від 17 вересня 2018 року, що складений на підставі свідчень мешканців квартири № 93 ([PERSON]І.) та квартири № 92 ([PERSON]Г.) будинку 11 по бульвару Героїв в м. Камянське, та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 10), відповідач [PERSON], [INFO], не проживає у [INFO] з 2013 року. В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджувала, що її брат [PERSON] з 2013 року мешкає та працює в Росії. Він не предявляв до неї ніяких претензій з приводу його проживання у спірній квартирі, а в житловому приміщенні відсутні його особисті речі та документи. \~ \~ \~ \~Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON], який був членом сімї позивача [PERSON], не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року, а саме з 2013 року, будь-які угоди між ним та власником квартири не укладалися. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сімї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом . \~ \~ \~ \~Реєстрація відповідача у спірній квартирі ущемляє права позивача, як власника, створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням в належній позивачу на праві власності квартирі по в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації, що відноситься до компетенції Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради.

Outcome: approved