Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 06.11.1993 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Вінниці, про що було зроблено актовий запис №2787. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2017 року подружні відносини між подружжям припинені. Позивач дійшла висновку, що подальше сумісне життя, примирення, збереження сім`ї є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з подружжя та їх неповнолітнього сина. Спір щодо поділу спільного майна відсутній. Відповідач відзив на позов не надав. Сторони в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, відповідно, в яких просять розгляд справи провести в їх відсутність, позивач підтримує позовні вимоги, просить задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », відповідач позов визнає. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши у підготовчому засіданні обставини справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. [PERSON] СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. [PERSON] СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. [PERSON] СК України, з`ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Судом встановлено, що 06.11.1993 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Вінниці, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №2787 (а.с.4). Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено більше 2 років тому, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача та відповідача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов - задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved