overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 27 серпня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 47. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. Відповідач не мешкає у вказаній квартирі з вересня 2013 року, що підтверджується актом з місця проживання. З цих підстав просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори Островерховою О.А. за № 1441 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки № 436 від 13.07.2016 року, виданої КП «Міська служба єдиного замовника» [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 13.06.2016 року, складеного комісією у складі депутата Курахівської міської ради та жителів будинку [ADDRESS] [PERSON], 1981 року народження зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у теперішній час за даною адресою не мешкає. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку № 30 по вул. Дронова в с. Успенівка Марїнського району Донецької області. За цією адресою окрім неї в цьому будинку зареєстрований її син - відповідач в справі [PERSON], однак фактично в ньому не проживає з 2002 року по теперішній час. Оскільки відповідач більше двох років не мешкає за місцем реєстрації в її будинку без поважних причин, просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно копії договору купівлі-продажу від 17.08.1993 року, [PERSON] є власником житлового будинку № 30 по вул. Дронова в с. Успенівка Марїнського району Донецької області. Згідно акту, складеного 19.05.2017 року депутатом Успенівської сільської ради по округу № 4 [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає там 12 років. Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Оскільки, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірному будинку понад шість місяців, тому викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, 319 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її доньці [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.07.2009 року належить квартира [ADDRESS] (Прокофєва) в м. Курахове Марїнського району Донецької області. В цій квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON]. З лютого 2015 року та по теперішній час відповідач в зазначеній квартирі не мешкає, речі, що йому належать, в квартирі відсутні, так як він переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де і мешкає в теперішній час. Добровільно вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, останній не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надіслав заяву, оформлену в нотаріальному порядку, про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позивних вимог позивача не заперечував . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 09.07.2009 року Курахівською державною нотаріальною конторою Марїнського району за р. № 1102 [PERSON] Миколаїіва є власником квартири [ADDRESS] (Прокофєва) в м. Курахове Марїнського району Донецької області. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності згідно договору дарування, посвідченого 29.05.2013 року приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу [PERSON] за р. № 212, належить 2/3 частини домоволодіння № 20 по вул. Лермонтова в м. Красногорівка Марїнського району Донецької області. 07.06.2013 року вона дала згоду на реєстрацію та тимчасове проживання в цій будинок її знайомому [PERSON]. Він проживав в цьому будинку до вересня 2014 року, однак коли почались активні бойові дії, він поїхав жити до своїх батьків в м. Дружковку, оформився там як тимчасовий переселенець та проживає до теперішнього часу. Після переїзду на нове місце мешкання, відповідач залишився зареєстрованим в будинку позивача, однак самостійно не бажає зніматися з реєстраційного обліку в її будинку. Просить суд визнати його втратившим право користування житловим приміщенням, оскільки останній в ньому не мешкає, не сплачує комунальні послуги, внаслідок чого вона не може отримати субсидію на сплату комунальних послуг. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно договору дарування, посвідченого 29.05.2013 року приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу [PERSON] за р. № 212 [PERSON] є власником 2/3 частин домоволодіння № 20 по вул. Лермонтова в м. Красногорівка Марїнського району Донецької області. Згідно довідки № 3016 від 21.08.2015 року, виданої військово-цивільною адміністрацією міста Красногорівки Марїнського району Донецької області [PERSON], [INFO] в будинку № 20 по вул. Лермонтова в м. Красногорівка не проживає з вересня 2014 року по теперішній час, зі слів [PERSON], яка зареєстрована і проживає разом з дітьми за даною адресою, [PERSON] проживає у м. Дружковка зі своїми батьками. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] В її будинку зареєстрований чоловік її доньки - відповідач в справі [PERSON]. Три роки назад її донька з зятем перестали підтримувати відносини, відповідач переїхав, в спірному будинку не проживає, ніякої участі у витратах на його утримання не приймає, тобто не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. З цих підстав просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2007 року приватним нотаріусом Мар'їнського районного нотаріального округу Леоновим С.І. за р. № 2865 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] Згідно довідки № 654/02-26 від 14.03.2016 року, виданої виконкомом Дачненської сільської ради [PERSON] являється постійним мешканцем будинку [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 14.03.2016 року, складеного комісією у складі депутата сільської ради та жителів [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сі слів сусідів фактично тривалий час і в теперішній період в зазначеному будинку [PERSON], 1979 року не проживає. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сім'ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 61 по вул. Вишневій в с. Дачному Марїнського району Донецької області. В її будинку зареєстрований чоловік її доньки відповідач в справі [PERSON]. Три роки назад її донька з зятем перестали підтримувати відносини, відповідач переїхав, в спірному будинку не проживає, ніякої участі у витратах на його утримання не приймає, тобто не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. З цих підстав просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2007 року приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу [PERSON] за р. № 2865 [PERSON] є власником житлового будинку № 61 по вул. Вишневій в с. Дочному Марїнського району Донецької області. Згідно довідки № 654/02-26 від 14.03.2016 року, виданої виконкомом Дачненської сільської ради [PERSON] являється постійним мешканцем будинку № 61 по вул. Вишневій, 61 в с. Дачне та має склад сімї: [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 14.03.2016 року, складеного комісією у складі депутата сільської ради та жителів с. Дачне, встановлено, що в будинку № 61 по вул. Октябрьській в с. Дачне зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сі слів сусідів фактично тривалий час і в теперішній період в зазначеному будинку [PERSON], 1979 року не проживає. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сімї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 107 ЖК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: м. Авдіївка, вул.. Соборна ( Леніна). Відповідач зареєстрований в даному будинку. Приблизно в 2014 році відповідач виїхав із вказаного житла та повертається більше 2 років, у житловому будинку відсутні його особисті речі, його фактичне місце перебування позивачу невідомо. Позивач вважає, що оскільки відповідач добровільно покинув вказане житло, комунальні послуги не сплачує, то він втратив інтерес до проживання в цьому житловому будинку. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Авдіївка, вул.. Соборна ( Леніна), 240. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суд заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, приходить до переконання, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в якості обґрунтування своїх вимог надано копію рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку позивача, а також документи, які підтверджують реєстрацію відповідача за адресою: м. Авдіївка, вул.. Леніна, 240. Натомість позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження права власності на житловий будинок , а також щодо відсутності відповідача у ньому. Відповідно до частин 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні його вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 17 грудня 2012 року помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташовано в с. Новоукраїнка, вул. Молодіжна, буд. 24 «а», загальною площею 99,9 в.м., житлова площа 68,5 кв.м. (житловий будинок А1, тамбур а1, кухня Б-1, гараж В-1, душ Г-1, погріб п-1, літня кухня Е-1, сарай Ж-1, вбиральня Д-1, вигріб к, ворота №1, огорожа №2). За життя [PERSON] заповіт не склав. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем, нотаріально не змогла оформити право власності, бо мала скрутне матеріальне становище. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті чоловіка. Позивач в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Новоукраїнська сільська рада у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-НО № 673136, [PERSON] помер 17 грудня 2012 року у селі Новоукраїнка, у віці 71 рік. Згідно копії свідоцтва про одруження серії VI-УР № 309746, 16 вересня 1964 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 29. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Каряка». Відповідно до довідки № 1309 від 18.12.2012 року, виданої Новоукраїнською сільською радою, [PERSON] дійсно проживала сумісно зі своїм чоловіком, [PERSON], на день його смерті 17 грудня 2012 року в с. Новоукраїнка, вул. Совєтська, буд. 24а та вели разом спільно домашнє господарство. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24439057 від 13.11.2009 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу р-р № 284 від 01.03.1993 року належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою с. Новоукраїнка, вул. Совєтська, буд. 24а. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлого. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1261, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved