Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони з 20.02.1994 по 28.09.2011 перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] . На даний час син досяг повноліття та навчається у Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій. Відповідач проживає окремо, після досягнення сином повноліття добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно на період його навчання, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання позову та до досягнення сином 23-х років за умови, що він буде навчатися. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2019 було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслану відповідачу на адресу реєстрації його місця проживання, однак відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. 182, 199, 200 СК України. Судом установлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.10.2001. Шлюб між сторонами розірваний (рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 28.09.2011, справа №2-2166-2011). [PERSON] є студентом денної форми навчання Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій (строк навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року), що підтверджується довідкою Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 24.06.2019 року №263. [PERSON] проживає разом матір`ю, не працює та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [PERSON] досяг повноліття, є меншим 23 років, продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому суд дійшов висновку, що син потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. З позовом звернулася особа (мати) з якою мешкає син. При цьому суд враховує, що відповідач доказів не можливості надання такої допомоги суду не надав. Щодо розміру аліментів, то суд враховує, що згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач доказів надання допомоги сину та неможливості утримувати його суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, витрати пов`язані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні судом та мають значення в їх сукупності, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/6 частки доходу відповідача. При визначені розміру аліментів суд взяв до уваги Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14, та врахував всі обставини, визначені ст. 182 СК України, та певну можливість утримання сина матір`ю (позивачем), як-то визначено ст.200 СК України. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов та можливості їх сплати у визначеному нею розмірі відповідачем. Суд також звертає увагу, що згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, вказана норма (ст.200 СК України) не передбачає мінімального розміру аліментів та поширення на ці правовідносини положень ч.2 ст.182 СК України, а тому суд при визначенні розміру аліментів не встановлює мінімальну межу, як-то визначає позивач. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial