Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому зазначила, що вона працювала в ОПТМ ЖТКЕ і в 1999 році їй на підставі листа міськвиконкому м.Житомира до КВЖРЕП №11 надано дозвіл на заселення в кімнату [ADDRESS], тимчасово до отримання житла. В подальшому з нею у вказану кімнату поселилась також її дочка [PERSON],[INFO]. 12.04.2006 року позивачка була зареєстрована за вказаною адресою. З 1999 року по сьогоднішній день позивачка [PERSON] постійно проживає у вказаній кімнаті, сплачує квартирну плату, несе витрати по оплаті комунальних послуг, вважає, що набула повного права на займане нею житло у постійне користування та його приватизацію. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила зодовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Житомирської міської ради позов не визнала з тих підстав, що кімната [ADDRESS], відповідно до рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року, включена до переліку будинків, квартир, кімнат віднесених для тимчасового проживання громадян, тому позивач не має право на постійне проживання у вказаній кімнаті. Представник відповідача КВЖРЕП №11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно листа Виконавчого комітету Житомирської міської ради № 2409/1 від 14.12.1998 року (а.с.23) [PERSON] вселилася в кімнату [ADDRESS]. Разом з нею також вселилася її донька [PERSON],[INFO]. З 2006 року позивачка має постійну реєстрацію за вищевказаною адресою. До цього часу постійного житла позивачка не отримала, а іншого постійного житла позивачці Виконавчий комітет Житомирської міської ради не надає. Відповідно до ст.ст.4-6 ЖК України державний житловий фонд включає жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі та призначені для постійного проживання громадян. Укладання договору найму на певний строк суперечить вимогам ст. 61 ЖК України. Позивачка та її дочка перебувають на квартирному обліку. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила ті обставини, що позивачка разом з дочкою постійно проживають в кімнаті [ADDRESS] з 1999 року по сьогоднішній день, сплачують комунальні платежі, здійснили в кімнаті ремонт. Рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23 липня 2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» є протиправним та підлягає скасуванню в частині включення кімнати [ADDRESS] до фонду житла для тимчасового проживання громадян виходячи з наступного. Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст.4-6 ЖК України державний житловий фонд включає жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі та призначені для постійного проживання громадян. Житловий Кодекс України лише в червні 2003 року доповнений статтями 132-1 та 132-2 , які визначають порядок, умови надання і користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання. Порядок формування фондів житла для тимчасового проживання і Порядок надання, користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 31.03.2004 року. Пунктом 4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України, міститься вичерпний перелік шляхів формування фондів житла для тимчасового проживання органами місцевого самоврядування: будівництвом нового житла, реконструкція існуючих житлових будинків та гуртожитків, переобладнання нежитлових будинків у житлові, передачею житла у комунальну власність , придбання житла. В цьому ж пункті Порядку вказано, що до фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення. Прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення № 537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» може стосуватись лише вільних житлових приміщень. Однак, як встановлено, на час створення фонду житла для тимчасового проживання на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» кімната [ADDRESS] не була вільною, тому підстав для її віднесення до житлових приміщень, з яких формується фонд житла для тимчасового проживання, відсутні. Згідно ст.47 Конституції України , ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Будь-яких претензій зі сторони відповідача щодо вселення позивача у вказану кімнату не було. Вимогами ст.22 Конституції України закріплено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також ст.58 Конституції України закріплено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З урахуванням викладеного, прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення № 537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині віднесення кімнати позивача до тимчасового житлового фонду, суперечить вимогам діючого законодавства, а тому є недійсним. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органу виконавчої влади повинні відповідати нормам закону та не порушувати прав громадян. За вимог ст. 21 ЦПК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відтак, передбачені діючим законодавством підстави для включення оспорюваним рішенням виконкому Житомирської міськради від 23.07.2008 року № 537 до фонду житла для тимчасового проживання кімнати [ADDRESS] були відсутні. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що рішенням виконкому Житомирської міськради від 23.07.2008 року № 537 порушуються його житлові права. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги, що оспорюване рішення не було опубліковане в офіційному друкованому виданні Житомирської міськради в порушення ст.57 Конституції України, а позивач довідався про існування цього рішенням виконкому лише в 2012 році, що підтверджується листом Житомирської міської ради, отже позивач не пропустив встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом. Суд не бере до уваги розпорядження Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.02.1990 року за № 53 та рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.03.1986 року № 174 (а.с.40,41), оскільки це не стосується предмету спору, відсутні посилання на житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених Законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст.ст. 1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право. Дана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 30.01.2013 року в справі № 6-125цс12. В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради пояснив, що законодавством не передбачено строків тимчасового та постійного проживання. З врахуванням періоду проживання позивачки та її дочки за вищевказаною адресою з 1999 року, суд стверджує що позивачка проживає постійно, оскільки не змінювала місця проживання останніх 13 років. Оскільки позивачка постійно проживає в кімнаті останніх 13 років, зареєстрована за даною адресою з 2006 року, а тому можна стверджувати з врахуванням вимог ст. 47 Конституції України, що позивачка має право на користування житлом за адресою: кімната [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved