Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], у якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №13 по вул. Зубрівській, 23 у м.Львові. В обґрунтування позову покликається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. відповідач є колишнім зятем позивача. 12.06.2013 дочка позивача розлучилась з відповідачем. Після розлучення відповідач не проживає в спірній квартирі. Внаслідок того, що відповідач зареєстрований в квартирі, в якій не проживає, позивач має проблеми з оформленням житлово-комунальної субсидії та обмежена в можливості розпоряджатися своєю квартирою. Неодноразові звернення до відповідача про надання згоди на зняття з реєстрації результату не дали. Відтак просить позов задоволити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 15.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 28.02.2019 від позивача надійшли письмові пояснення в яких вона зазначає, що відповідач [PERSON] вже декілька років не проживає в квартирі, а тому відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України просить позов задоволити. Позивач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення розгляду справи, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча згідно із ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Суд встановив, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право власності на квартиру №Г-11671 від 24.12.1996. У цій квартирі окрім позивача, зареєстрований також відповідач [PERSON], який є колишнім зятем позивача, що підтверджено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12.06.2013. Відтак, між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо права членів сімї власника житла на користування цим житлом, яке регулюється статтею 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Суд встановив, що [PERSON] фактично не проживає у спірній квартирі більше одного року, що підтверджено актами ТзОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» від 03.10.2017, 10.01.2018, 23.04.2018, 16.10.2018, 10.12.2018. Жодних поважних причин відсутності [PERSON] за вказаною адресою суд не встановив, а відтак приходить до переконання, що такий не проживає у квартирі без поважних причин понад встановлені строки. Із матеріалів справи суд також не встановив жодних домовленостей між сторонами щодо права на користування цим майном. Таким чином, беручи до уваги зазначені вище висновки, суд прийшов до переконання, що відповідач добровільно залишив спірну квартиру, без поважних причин не проживає у вказаній квартирі понад встановлений строк збереження права користування такою, будь-яких інших домовленостей з цього питання між сторонами не встановлено. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~квартирою №13 по вул. Зубрівській, 23 у місті Львові. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Суд застосовує спеціальну норму права, передбачену частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, адже саме вона регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на яку вірно покликався позивач у позовній заяві. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved