Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 15.11.2010 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю. На протязі тривалого часу після розірвання шлюбу позивач намагалась отримати від відповідача нотаріально посвідчений дозвіл для можливості виїзду дитини разом з нею за кордон. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон з їхньою дитиною в її супроводі, відповідач постійно відмовляв у наданні такого, при цьому не пояснюючи мотиви свого рішення. Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон та оформлення проїзних документів дитини, позивач просила задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.07.2005 року. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.11.2010 року, шлюб між сторонами по справі було розірвано. Як також встановлено судом, син постійно проживає з матір'ю, яка піклується про сина, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ним, займається його вихованням. Відповідач дитиною не цікавиться, не зустрічається з нею, не надає матеріальну допомогу, не піклується про неї. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час у позивача виникло питання щодо виїзду дитини за кордон для участі в міжнародних змагання, оскільки син професійно займається карате в Закарпатській обласній федерації традиційного карате-до «Фудокан». За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску В той же час виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється якщо є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне надати позивачу або її офіційному представнику дозвіл без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття та надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за кордон для оздоровлення та участі в міжнародних змаганнях без дозволу батька в супроводі матері або осіб, які уповноважені нею.

Outcome: approved