Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 09.06.2017 року, в якій просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх двох спільних малолітніх дітей доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що в період перебування сторін в фактичних шлюбних відносинах у них народилось двоє дітей донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Після народження дітей вони разом з [PERSON] деякий час разом проживали в [ADDRESS], а в 2014 року переїхали до м. Почеп, Російської Федерації. В серпні 2016 року вона з дітьми повернулась до України, а відповідач залишився в Російській Федерації, дійсне місце його проживання їй не відоме. Матеріальну допомогу на утримання дітей [PERSON] в добровільному порядку їй не надає, хоча взмозі її надавати. Аліментні зобовязання у відповідача відсутні. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Просила ухвалити рішення з урахуванням змін в законодавстві, які набрали чинності з 08.07.2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ч.3 ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України»\~ та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Суд,\~ дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін в фактичних шлюбних відносинах у них народились син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами серії [NUMBER] від 22.02.2011 року, серії [NUMBER] від 31.12.2013 року (а.с.3,4). Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем, після припинення між сторонами відносин діти залишилися проживати з нею та перебувають на її утриманні. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у їх вихованні між сторонами не досягнуто. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183,\~ ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України, якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст.2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобовязань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобовязань не має, у звязку з чим має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітніх дітей, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з урахуванням змін в діючому законодавстві на час ухвалення рішення, із стягненням з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 09.06.2017 року по 07.07.2017 року включно стягнути в розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів в заявленому позивачем розмірі не перевищуватиме максимально допустимого розміру аліментів, визначеного ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідатиме принципам розумності та співмірності. При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються з вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved