Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних. В позовній заяві зазначала, що 23.05.2013 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області відносно [PERSON] винесено обвинувальний вирок, яким визнано його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання та зобовязано стягнути на її користь відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 12000 грн. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2013 року вирок змінено, збільшено суму відшкодування до 52000 грн. Згідно постанови Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2014 року, виконавчий лист № 1-кп/532/1/2013 від 26.06.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 52000 грн. та надано термін на добровільне виконання до 14.07.2014 року Однак свої зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідач не виконав. 10 квітня 2015 року, з [PERSON] виконавчою службою у примусовому порядку стягнуто кошти у розмірі 50000 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь три проценти річних в 2337 грн. та інфляційні витрати у розмірі 17888 грн. Позивач [PERSON] та її представник, в судове засідання не зявилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання, в якому він прохав відмовити у задоволенні позову та прохав розглядати справу у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.05.2013 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання та зобовязано стягнути на користь [PERSON] відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 12000 грн. (а.с. 14-17). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2013 року вирок змінено, збільшено суму відшкодування до 52000 грн. (а.с. 18-21). Постановою Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 07.07.2014 року, (виконавчий лист № 1-кп/532/1/2013 від 26.06.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 52000 грн.,) відкрито виконавче провадження (а.с. 5). Однак свої зобовязання по відшкодуванню шкоди [PERSON] у встановлені строки не виконав. З розпорядження державного виконавця № 43868648/4 та розрахунку розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення вимог стягувача за виконавчим провадженням вбачається, що 25.02.2015 року від [PERSON] надійшли грошові кошти в сумі 3000 грн, з яких 2676,16 грн перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON]В (а.с.133 і на звороті). З розпорядження державного виконавця № 43868648/4 вбачається, що 20.03.2015 року від [PERSON]надійшли грошові кошти в сумі 10000 грн, 20000 грн, 22250 грн, з яких 47323,84 грн. перераховано на розрахунковий рахунок [PERSON]В(а.с.134 і на звороті). Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON], виконавчою службою у примусовому порядку стягнуто кошти у розмірі 50000 грн (2676,16 +47323,84). 02.08.2013 року відповідачем [PERSON] сплачено на користь позивача [PERSON] кошти в сумі 2000 грн. (а.с.132). Отже, відповідачем повністю виплачено позивачу кошти в сумі 52000 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Згідно із ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В правовій позиції Верховного Суду України № 113 цс 14 зазначено, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Підстави виникнення зобов'язань визначені ст. 11 ЦК України. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Період, за який необхідно проводити стягнення, суд визначає з 01.09.2013 р. по 20.03.2015 р., оскільки саме цього числа відповідачем повністю сплачено кошти позивачу. 3 відсотки річних здійснюється за кожен день прострочення і визначається за формулою: сума боргу * 3%/ кількість днів у році/ кількість днів прострочення. 01.01.2013 -31.12.2013 50 000*3/365/122 = 501,37 грн. 01.01.2014 31.12.2014 - 50 000*3/365/365 = 1500 грн. 01.01.2015 -25.02.2015 - 50 000*3/365/122 = 230,14 грн. 26.02.2015 20.03.2015 47 000*3/365/23 = 88,85 грн. Отже слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01.09.2013 року по 20.03.2015 року три проценти річних в сумі 2 320 грн 36 коп. (дві тисячі триста двадцять грн 36 коп.). Інфляційні витрати визначаються за кожний місяць (рік) прострочення за формулою (сума боргу * індекс інфляції) сума боргу. Індекс інфляції становить: 2013 р. вересень -100, жовтень -100,4, листопад -100,2, грудень 100,5; 2014 р. 124, 9; 2015 р. січень 103,1 лютий 105,3, березень 110,8. Інфляційні витрати становлять : вересень 2013 р. - (50 000 *100%) 50 000= 0 грн, жовтень 2013 р. - (50 000 *100,4%) 50 000= 200 грн, листопад 2013 р. -(50 000 *100,2%) 50 000= 100грн, грудень 2013 р. - (50 000 *1005%) 50 000= 250грн, 2014 р.- (50 000 *124,9%) 50 000= 12450грн , січень 2015 р. - (50 000 *103,1%) 50 000= 1550 грн, лютий 2015 р. -(50 000 *105,3%) 50 000= 2650 грн, березень 2015 р. (47000*110,8%)- 47000=5076 грн, всього 22276 грн. Оскільки сума інфляційних витрат є більшою, ніж заявлені вимоги позивача в цій частині, а суд не може вийти за межі позовних вимог, то слід задовольнити позов в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 17 888 грн (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial