Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею, в цілому право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: вулиця Перемоги, будинок 6, село Зайці Чернігівського району Чернігівської області, а саме: на 1/3 частину як за колишнім членом колгоспного двору та на 2/3 частини в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 10 листопада 2010 року та в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 08 лютого 2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що у свідоцтві на право власності на вказане домоволодіння, що видано на імя голови колгоспного двору, не зазначені інші члени колгоспного двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, а тому, вона не має можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння, і вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач в підготовче засідання не зявилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику адвокату [PERSON]. Представник позивача - [PERSON] в підготовче засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі ( а.с. 47 ). Відповідач - територіальна громада села Зайці в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника на забезпечила, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнають (а.с. 39). Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не забезпечила. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку учасників справи. Як слідує з положень\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~\~\~\~ Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надана письмова заява, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до територіальної громади села Зайці в особі Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 01 жовтня 1990 року виконавчим комітетом Чернігівської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Чернігівської районної ради народних депутатів № 243 від 14 вересня 1990 року та зареєстрованого в Чернігівському бюро технічної інвентаризації 01 жовтня 1990 року за реєстровим № 39 в реєстровій книзі № 1, житловий будинок по вул. Перемоги, № 6, в с. Зайці Чернігівського району, Чернігівської області, належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], що підтверджується копією указаного свідоцтва (а.с. 17). Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за однією [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого була остання, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Відповідно до записів погосподарських книг, станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, головою колгоспного двору в зазначеному вище господарстві була [PERSON], а членами даного двору були: син [PERSON], невістка [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с.19). Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України Про власність. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЕЛ № 155574 [PERSON] помер 10 листопада 2010 року (а.с. 10). На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав [INFO]. Разом з ним були зареєстровані та проживали: мати - [PERSON], дружина - [PERSON], про підтверджується довідкою виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 5-992 від 19.12.2017 ( а.с.11). Після смерті [PERSON] до спадкового майна належить, зокрема, 1/3 частка домоволодіння по вул. Перемоги, будинок № 6, в селі Зайці, Чернігівського району та області, яка належала йому як члену колгоспного двору. Відповідно до копії спадкової справи № 19/2011, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 45-46), після померлого [PERSON], спадщину за законом прийняла його дружина [PERSON], позивач по справі, яка 19.05.2011 року отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий автомобіль марки «GЕЕLY», моделі MR-7151А (СК-2), 2010 року випуску, державний реєстраційний номер СВ 9110АР, який належав спадкодавцю на праві особистої власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] САЕ 100813, виданого та зареєстрованого в ВРЕР ДАЇ м. Чернігова від 09 жовтня 2010 року. Факт перебування позивача у шлюбі зі спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про одруження [PERSON] VІІІ-УР № 502084 ( а.с. 15). Мати спадкодавця - [PERSON], відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України, від належної їй частки у спадщині відмовилася на користь невістки [PERSON], про що подала 19.01.2011 нотаріусу відповідну заяву. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЕЛ № 292858 [PERSON] померла 08 лютого 2017 року (а.с. 12). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши 17 листопада 2010 року заповіт на користь невістки [PERSON], копія якого знаходиться на а.с. 42 зворот. Після смерті [PERSON] до спадкового майна належить, зокрема, 1/3 частка домоволодіння по вул. Перемоги, будинок № 6, в селі Зайці, Чернігівського району та області, яка належала їй як голові колгоспного двору. Із довідки № 5-991 від 19.12.2017, виданої виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, судом встановлено, що на день смерті 08.02.2017 року [PERSON] була зареєстрована та проживала [INFO] та області, разом з нею була зареєстрована та проживала її невістка [PERSON] ( а.с. 13). Відповідно до копії спадкової справи № 339/2017, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 42-44), після померлої [PERSON], спадщину за заповітом прийняла її невістка [PERSON], позивач по справі, яка 16.12.2017 та 01.12.2017 отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,3800 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території села Зайці, вул. Перемоги,6 , Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] ІІІ-ЧН № 003349 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,3493 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території Левковицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] І-ЧН № 018384. Таким чином, після смерті свекрухи [PERSON] та чоловіка [PERSON], позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті свекрухи та як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка стала мати право на вказане вище домоволодіння в цілому. З інформаційної довідки КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» за № 376 від 10.07.2017 вбачається, що право власності на будинок по вулиці Перемоги, № 6, в селі Зайці Чернігівського району Чернігівської області, зареєстровано за [PERSON] (а.с. 18). Як вбачається з копії технічного паспорту складеного станом на 21.06.2017 року, інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння становить 184340 грн ( а.с. 21-24 ). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. 01 грудня 2017 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок в звязку з тим, що в правовстановлюючому документі не зазначені інші члени «колгоспного двору», так як дане домоволодіння відносилося до типу господарств - «колгоспний двір», що відображено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 16). Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved