Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 13 листопада 2006 року Костопільським райвідділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, актовий запис №307. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в останні роки в сім'ї почали систематично виникати конфлікти, сварки. З 2014 року разом не проживають, вона з сином переїхала жити до своїх батьків. Позивач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 листопада 2006 року у Костопільському райвідділі реєстрації актів цивільного стану Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №307. Від подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO]. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з 2014 року, не бажають надалі проживати разом однією сім'єю, примирення є неможливим. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved