Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] . В 2009 році у вищевказаному будинку було зареєстроване місце проживання відповідача, однак попри реєстрацію відповідач за вказаною адресою ніколи фактично не проживав. У 2015 році позивачка звернулася до відповідача з проханням знятися з реєстрації в будинку, оскільки він і так не проживає протягом значного часу, однак відповідач такі прохання ігнорує. Весь цей час відповідач не використовує житло для проживання та не бере участі в підтриманні його в необхідному для проживання стані. Реєстрація відповідача у будинку порушує право позивача в повній мірі розпорядження будинком на власний розсуд, безперешкодно користуватися ним, обмежує законні права. Вважає, що [PERSON] втратив право користування її житловим будинком з надвірними будівлями, оскільки він не проживає у вказаному будинку більш тривалий час, ніж той протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Представник Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився, 18.02.2021 року до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ціпан О.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві і доповнив, що відповідач жодного дня не проживав у будинку [PERSON] , а фактично проживав з дружиною по вулиці Новій в смт. Рокитно. Після того, як подружні відносини не склалися та шлюб з [PERSON] було розірвано відповідач повернувся в м. Рівне, де живе у батьків за адресою: [ADDRESS] по даний час. Житлом за місцем реєстрації не користується, допомоги в його утриманні не надає. Разом з тим, знятися із реєстрації наміру не має, а в інший спосіб, окрім судового, усунути перешкоди у користуванні належним йому житлом власник не може. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади. Відзиву на позовну заяву не подав. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Ціпана О.П., свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд за згодою представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. В силу вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору дарування від 13 вересня 2006 року [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13023186 від 22.12.2006 р. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). З технічного паспорту, виготовленого РОБТІ реєстровий номер 2-134-248 від 25.10.2005 року вбачається, що [PERSON] є власником садибного (індивідуального ) житлового будинку в роммірі цілої частки. Відтак, [PERSON] є єдиними власником будинку [ADDRESS] . Вона зареєстрована та проживає за вказаною адресою разом із сином- [PERSON] , 1983 року народження. Разом з тим, із довідки Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області №6575/03-10 від 23.12.2020 року про склад сім`ї, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який не є родичем позивачу, також зареєстрований, але тривалий час не проживає за зазначеною адресою: [ADDRESS] (а.с.5). В окремій довідці № 6560/03-10 від 21.12.2020 року, виданою Рокитнівською селищною радою Сарненського району Рівненської області міститься аналогічна інформація (а.с.6). Одним із доказазів тієї обставини, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації є розрахунок заборгованості по аліментах в якому зазначено фактичну адресу проживання відповідача, а саме: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показав, що будинок [ADDRESS] належав його бабі, яка подарувала його своїй донці, а його матері- [PERSON] . Увесь час в ньому проживали він та мати. В тому будинку він виріс, ходив до школи. Відповідач ніколи з ними не проживав, а був прописаний лише на прохання [PERSON] , хоча фактично проживав з своєю дружиною в смт. Рокитне по вулиці Новій у будинку тещі. Остання не мала можливості його зареєструвати по місцю фактичного проживання через відсутність у неї документів про право власності. Таким чином, він був зареєстрований у них на прохання дружини. Після розлучення, з 2015 року відповідач перестав бути родичем [PERSON] , однак знятися з реєстраційного обліку не бажає. Свідок [PERSON] повідомив суду, що років 10-15 тому знав відповідча, так як був з ним знайомий. Позивачку знає давно, знаєї її членів сім`ї, часто з нею спілкується, а тому в курсі подій, що трапляються у неї в сім`ї. Відповідача у неї не бачив вже дуже давно, однак, якби він проживав у відповідачки, то йому про це було би відомо. Вказані свідки та досліджені судом докази підтверджують доводи позивача, яка просить визнати відповідча таким, що втратив право користування житловим будинком,належним їй на праві власності. Згідно ст.72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Тобто, з вказаної норми закону випливає, що необхідною умовою втрати особою права користування житлом, є відсутність цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Відповідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] був членом сім`ї [PERSON] , проживав з нею у будинку її батьків у [ADDRESS] , був зареєстрований по [ADDRESS] , однак, попри реєстрацію відповідач не проживав та не проживає у вказаному будинку більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування жилим приміщенням. Будь-яких відомостей про поважності причин відсутності [PERSON] , у будинку позивача, відповідач суду не надав. Згідно положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до положень ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права у будь-який час. Таким чином, в ході судового розгляду встановлені обставини, які свідчать про втрату [PERSON] права користування житлом, що належить [PERSON] , у зв`язку з чим, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Outcome: approved