Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, та просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач повідомила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час у даному житлі зареєстрована відповідач [PERSON], однак вже понад 10 років у ньому не проживає, факт її реєстрації у ньому перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном (житлом) на власний розсуд. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач не має змоги проживати у спірному житлі з тих підстав, що позивачем чиняться їй перешкоди, подали до суду письмові заперечення на позов від 13.02.2014 року, які долучено до матеріалів справи (а.с.29). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить кооперативна квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.12.2004 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2348 від 26.11.2004 року та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 31.12.2004 року у реєстровій книзі № 634 за реєстровим № 104 (а.с.4). На даний час у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [INFO] (власник) та відповідач [PERSON], [INFO] (донька власника), що підтверджується Актом МКП «ЖЕК № 15» від 10.01.2014 року № 130114/007, довідкою МКП «ЖЕК № 15» від 27.02.2014 року № 656/Д, довідкою УДМС України у Вінницькій області від 23.01.2014 року, копіями паспортів сторін (а.с.6, 8-9, 12, 20,40,41). Як вбачається з Ордеру на житлове приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу від 18.01.1991 року року № 262, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу № 17 від 20.07.1990 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської Ради народних депутатів від 28.08.1990 року № 165 (а.с.30), він видавався на сім'ю з двох осіб - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], тобто відповідач [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі як член сім'ї (дочка) власника житла. На обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] стверджує, що її донька [PERSON] більше 10 років не проживає у спірній квартирі, оскільки після одруження разом із чоловіком та дітьми проживає у с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області. На підтвердження даних обставин позивачем було надано Акт № 130114/007 від 03.02.2014 року, складений комісією МКП «ЖЕК № 15» про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], яка не проживає за зазначеною адресою з 1995 року (а.с.20); довідку виконкому Вінницько - Хутірської сільської ради від 13.01.2014 року № 40, у якій зазначено, що [PERSON], [INFO], проживає у [ADDRESS] без реєстрації (а.с.7). Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач [PERSON] зазначила, що у спірній квартирі не проживає не з власного бажання, а з тих підстав, що матір постійно чинить її перешкоди у цьому, виявляючи відносно неї та членій її сім'ї (чоловіка, дітей) невмотивовану агресію, виганяє з житла, викликає працівників міліції, коли вона намагається увійти до квартири тощо. На думку відповідача [PERSON] така поведінка пов'язана зі станом психічного здоров'я позивача [PERSON], яка певний період часу перебувала на лікуванні у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. ак. О.І. Ющенка. На підтвердження даної обставини відповідач [PERSON] просила суд витребувати з Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. ак. О.І. Ющенка відповідну довідку. Відомості щодо перебування позивача [PERSON] на обліку у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. ак. О.І. Ющенка було отримано судом (а.с.39), однак відповідно до ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу», конфіденційні відомості про стан психічного здоров'я особи та надання психіатричної допомоги не підлягають розголошенню; відомості щодо визнання [PERSON] недієздатною відсутні. Крім того, відповідач [PERSON] повідомила, что побоюється того, що у випадку зняття її з реєстрації у спірному житлі, дана квартира всупереч інтересам матері (з огляду на стан її здоровя) буде відчужена невстановленим особам, які мають вплив на неї, оскільки наявність зареєстрованої у квартирі іншої особи дещо перешкоджає їм у цьому. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком відповідача [PERSON], підтвердив ту обставину, що його дружина не проживає у спірній квартирі через агресивну поведінку позивача [PERSON] щодо сім'ї дочки. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] чиняться перешкоди у проживанні у спірній квартирі відповідача [PERSON], створюються несприятливі умови для цього, у зв'язку з чим остання не проживає у ній з поважних причин. Крім того, суд звертає увагу, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються нормами ЦК України щодо речових прав на чуже майно (ст. 405 ЦК України), а не положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, що регулюють правовідносини, пов'язані з правом користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадяського житлового фонду, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed