Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 жовтня 1996 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстрований Бердичівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирської області, про що було зроблено актовий запис за № 496. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], яка вже є повнолітньою та син [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що вони з відповідачем не змогли створити міцну сім'ю, мають різні погляди на життя, між ними часто виникали непорозуміння, відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. На протязі тривалого часу не проживають однією сім'єю. Позивач вважає, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них та їхній дитині. Вважає, що шлюб має формальний характер, просить суд такий розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати на суму 704,80 грн. судового збору. Сторони будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 жовтня 1996 року у Бердичівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Житомирської області за актовим записом №496, що стверджується свідоцтвом про одружен\-ня серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], яка вже є повнолітньою та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, сварки та непорозуміння. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Позивач бажає розірвати шлюб. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, відповідач також бажає розірвати шлюб, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 704,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved