Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач більше п'яти років проживали разом без реєстрації шлюбних відносин, а 15.04.2014 року уклали шлюб, що стверджує свідоцтвом про одруження від 15.04.2014 року. У результаті спільного проживання у сторін [INFO] у них народився син [PERSON]. Спільне життя позивача та відповідача не склалося, у них виникали часті непорозуміння, а тому шлюбні відносини між ними були фактично припинені з лютого 2017 року та з цього часу сторони проживають окремо. Разом з тим сторонам не вдалося досягти згоди щодо фактичного місця проживання їхнього сина. Так позивач наполягає, що відповідач вигнавши її з помешкання, де вони разом проживали, фактично відібрав у неї дитину та не дозволяє їй бачитись зі своїм сином. Окрім того відповідач відмовляється сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Позивач вважає, що перебування сина в сім'ї відповідача без материнської опіки негативно буде впливати на його виховання та психологічний стан, а тому вважає, що проживання сина разом із нею буде відповідати його інтересам. Оскільки сторонам вирішити вказаний спір добровільно не вдалося позивач звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві, окрім того зазначили, що відповідач протиправно відібрав їх спільного сина у позивача та не дозволяє їм бачитися, у зв'язку із чим позивач декілька разів зверталася до правоохоронних органів з приводу протиправних дій відповідача. На даний час їх малолітній син ніде не зареєстрований та перебуває у важкому емоційно-депресивному стані із-за розлуки зі своєю матір'ю. На думку позивача відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для стану здоров'я дитини умов проживання. Окрім того позивач наголошувала, що вона проживає у домоволодінні свої батьків, де створені всі належні умови для проживання, виховання та утримання дитини, що стверджується відповідними Актом обстеження матеріально-побутових умов від 02.03.2017 року та може належним чином забезпечити свого сина, оскільки вона працює та отримує заробітну плату, що стверджується довідкою виданою Гельмязівським психоневрологічним інтернатом від 10.05.2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився із невідомих для суду причин, хоча викликався до суду належним чином, про що в справі маються відповідні докази. При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач неодноразово звертався до суду із заявами про перенесення судових засідань, хоча доказів поважності причин своєї неявки суду не надавав. В подальшому відповідач перестав отримувати повістки про виклик до суду, чим свідомо ухиляється від явки в судові засідання. А тому, суд вважає, що відповідач недобросовісно користується своїми процесуальними правами та на думку суду свідомо затягує розгляд справи, не отримує повістки, не являється до суду, не повідомляє суд про причини своєї неявки. Судом вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд вказаної позовної заяви в суді, суті позовних вимог до нього та докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, що стверджується відповідними заявами позивача та його представника про перенесення судових засідань. Враховуючи неодноразові неявки відповідача до суду, та з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування Золотоніської РДА Засенко Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, вважала, що задоволення вказаних позовних вимог буде повністю відповідати інтересам дитини, її нормальному розвитку та вихованню. Суд, заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 15.04.2014 року) сторони по справі уклали шлюб 15.04.2014 року, про що складено відповідний актовий запис №4. Із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 25.06.2016 року) вбачається, що [PERSON] народився [INFO], а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина повинна зростати в умовах турботи, а згідно ст.9,18 Конвенції про права дитини, дитина має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками та їх рідними. Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з'ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. Згідно з висновком Золотоніської районної державної адміністрації про доцільність проживання малолітнього [PERSON] від 12.04.2017 року №207/01-01-40, на підставі п. 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Золотоніській райдержадміністрації від 04.04.2017 року, Золотоніська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO], у сім'ї матері [PERSON], жительки с. Гельмязів Золотоніського району Черкаської області, є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Із висновку виконавчого комітету Броварської міської ради від 04.04.2017 року №1-18/334 вбачається, що беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини , відповідно до ст. 161 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне та необхідне надати висновок до суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.03.2017 року комісія підтверджує, що [PERSON] за місцем свого проживання та реєстрації в [ADDRESS] має належні житлові умови для проживання разом з сином [PERSON] У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України, про що зазначено в його постанові від 14.12.2016 року № 6-2445цс16. При вирішенні вказаного спору суд також враховує, що позивач [PERSON] офіційно працевлаштована, що стверджується довідкою Гельмязівського психоневрологічного інтернату від 10.05.2017 року №05-190, має сталий та постійний заробіток. У свою чергу дані про працевлаштування відповідача, регулярність та розмір його доходу відсутні, що обґрунтовано викликає сумніви щодо можливості відповідача належно утримувати свого малолітнього сина та можливість надання йому належного матеріального забезпечення. Як вбачається із довідки-характеристики виданої виконкомом Гельмязівської сільської ради від 02.03.2017 року, [PERSON] характеризується за місцем проживання позитивно, має педагогічну освіту та педагогічний стаж роботи з дітьми. Згідно з довідкою районного лікаря-психіатра Золотоніської центральної районної лікарні від 01.03.2017 р. позивач не перебувала на обліку у психіатричному відділенні та не зверталася за психіатричною допомогою. З'ясувати прихильність малолітнього [PERSON] до котрогось із батьків у суду немає можливості, оскільки відповідач, у домоволодінні якого проживає малолітній, в судове засідання не з'являється та ігнорує судові виклики до суду. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для визначення місця проживання малолітнього [PERSON] із позивачем по справі, що на думку суду буде доцільним та найкраще відповідатиме інтересам дитини. Як вбачається із вказаного вище висновку виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, [PERSON] офіційно не працює. Відповідно до частини другої ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, в редакції, яка була чинною на момент подання позовної заяви, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, в редакції, яка була чинною на момент подання позовної заяви, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відомості про місце працевлаштування відповідача по справі відсутні, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, а розмір аліментів зазначений позивачем, на думку суду, є таким який відповідає вимогам чинного законодавства та достатнім для належного забезпечення матеріальних потреб малолітнього [PERSON] На підставі п.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи знаходиться квитанція №22102652 від 28.03.2017 року про сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви в розмірі 640 грн., які в силу вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Окрім того, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За вказаних обставин із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,0 грн. На підставі зазначеного та

Outcome: approved