Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 29.07.2011 року був укладений шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачем виявилося невдалим, сімя розпалася, шлюбні відносини фактично припинились, в звязку з чим позивач звернулася до Золотоніського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Сторонами, за час їхнього шлюбу, було набуто певне майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Серед нього, зокрема, легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, сірого кольору, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], ринковою вартістю 65200,00 грн. Позивач вважає за необхідне поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину легкового автомобіля. Проте відповідач не визнає право позивача на вказане майно. Враховуючи неподільність спірного майна, факт одноособового користування ним відповідача та неможливість спільного користування належним сторонам майном, позивач вважає, що вона має право на одержання від відповідача грошової компенсації вартості її частки в спільному майні в розмірі 32600,00 грн. У судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, однак останній звернувся до суду із заявою відповідно до якої розгляд справи просив проводити за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, відзиву на позов та жодних заперечень зі сторони відповідача суду не направлено. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ № 082377, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 29.07.2011р. у центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції Полтавської області про що в книзі реєстрації шлюбів 29.11.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 807, після\~ реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. В обліковій картці № 42870259 від 04.07.2014 наявній в матеріалах справи, зазначено, що транспортний засіб ВАЗ 21099, сірого кольору, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], належить [PERSON], дата первинної реєстрації 13.06.2013р. Суд враховує, що нормами ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; обєктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно. Твердження позивача про придбання спірного автомобіля за час перебування сторін у шлюбі та придбання його за спільні кошти подружжя відповідачем, як шляхом направлення відзиву так і у судовому засіданні не оспорюється, а тому суд приходить до висновку, що автомобіль ВАЗ 21099, сірого кольору, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], придбаний за спільні кошти подружжя та є їх спільною сумісною власністю. Згідно з висновком субєкта оціночної діяльності про вартість транспортного засобу від 29.05.2015 р., ринкова вартість транспортного засобу ВАЗ 21099, сірого кольору, 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний державний номер [NUMBER], становить 65200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 70\~ СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином позивач та відповідач мають право при поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , отримати рівні частини вказаного майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України . Поділ майна, що є обєктом права сумісної власності подружжя , здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, що передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки. За таких обставин суд вважає, що вказаний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виходячи з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, вважає за можливе визнати за сторонами по 1/2 вказаного легкового автомобіля. Разом із цим, суд зазначає, що у разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу ч. 2\~ст. 71 СК України\~такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч. ч. 4, 5\~ст. 71 СК України\~присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-2811цс15 від 30 березня 2016 року. За правилами ч. 2\~ст. 365 ЦК України\~суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні\~за умови попереднього внесення\~позивачем\~вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У разі не вчинення таких дій, а також не вчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених\~ст. 365 ЦК України, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні\~без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 червня 2012 року № 6-66цс11. Оскільки жоден із сторін не вчинив вказаних дій, а сам автомобіль є неподільною річчю та не може бути реально поділений між сторонами, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній часткові власності. Підтвердження сплати позивачем витрат, повязаних із залученням спеціаліста, проведення оцінки майна, витрат на правову допомогу в матеріалах справи відсутні, а тому вказані витрати із відповідача судом не стягуються. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі зазначеного та

Outcome: partial