Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 21 листопада 2009 року Личаківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №347. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 листопада 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] Зазначає, що подружнє життя у них з відповідачем не склалось, вони є різними людьми, з різними поглядами на життя, між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння. Вказує, що спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, а з січня 2016 року проживають окремо. Після розірвання шлюбу просить змінити її прізвище на дошлюбне - «Пришляк». Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій просила суд надати час для примирення з відповідачем тривалістю три місяці. В подальшому, після строку наданого судом для примирення, в судове засідання, призначене на 21.10.2016 року не зявилася, подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'являвся, після строку наданого судом для примирення, подав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов визнає в повному обсязі та просить задоволити. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 21 листопада 2009 року у Личаківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №347. В шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року, міцної сімї вони не утворили, між ними виникли непорозуміння, які привели до розпаду сімї. З січня 2016 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Сторони категорично ствердили суду, що вони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги без яких повноцінна сімя існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу. У відповідності до\~ст.111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 С К України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 17 червня 2016 року, \~враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них малолітньої доньки, судом\~ задоволено клопотання позивача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 3 (три) місяці. Однак, після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує щодо цього. Наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам сторін, сімя розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 551,20грн. судового збору. На підставі ст.ст.105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved