Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частку майна у спільному майні подружжя та виділення 1/3 частини домоволодіння з надвірними спорудами майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що 05.06.1982 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , від якого мають трьох повнолітніх дітей. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/44/20 від 22.04.2020 шлюб між ними розірвано. В період шлюбу сторонами було побудовано житловий будинок по [ADDRESS] , на який отримано свідоцтво про право власності від 22.03.2005, титульним власником зазначено лише відповідача [PERSON] . Договором дарування від 12.09.2009, 1/3 частину вище вказаного житлового будинку було подаровано їх з відповідачем сину [PERSON] . На даний час відповідач перешкоджає користуватися їх спільним майном, все майно перебуває у розпорядженні [PERSON] , на прохання виділити їй її частку у майні було відмовлено. Саме тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами та частину земельної ділянки для обслуговування будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також виділити за нею право власності на 1/3 частину даного спірного майна. В ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою суду від 27.05.2021 до участі у справі залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалами суду від 19.07.2021 усунуто від участі у справі адвоката Дяченко В.М. як представника відповідача - [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Дяченко В.М. у судове засіданні не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю (а.с.172). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, вказав, що не заперечує про те, що спірне домоволодіння є спільним майном колишнього їх з позивачем подружжя, а також те, що позивачу належить 1/3 його частини. Вважає, що вимога про виділення позивачу 1/3 частини домоволодіння є безпідставною, оскільки позивачем у позові не ставиться питання про розподіл домоволодіння, сплатити позивачу грошові кошти за її частину домоволодіння він не має можливості, оскільки є пенсіонером. Просив позов залишити без розгляду, а розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.56-60, 68, 171). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с.170). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 05.06.1982 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/44/20 від 22.04.2020 розірвано (а.с.15,26,28). З копії інвентаризаційної справи №4650 на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що власниками даного домоволодіння є [PERSON] , частка якого становить 2/3 та [PERSON] з відповідною часткою, що становить 1/3 частини, що також підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (а.с.31-40, 62-67). Відповідно до звіту №1101/21 про проведення оцінки майна, ринкова вартість 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] станом на 11.01.2021 становить 304833,33 грн. (а.с.41). З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 22.03.2005 вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.77). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №21-63 від 31.08.2000, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Канівської міської ради №263 від 22.08.2000 передано у приватну власність земельна ділянка розміром 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.78). Відповідно до договору дарування від 12.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Черкаської області Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі за №4136, [PERSON] , 1955 р.н., як дарувальник, передав у власність безоплатно, а обдарований [PERSON] , 1993 р.н. прийняв у власність 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за [ADDRESS] (а.с.164,165). Право власності на частину вище вказаного житлового будинку зареєстровано Канівським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» 28.09.2009, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23965086 (а.с.166). Частиною 3 статті 368 ЦК України і статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Об`єктом спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Згідно з статтями 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Поряд з вказаним, позивачем [PERSON] не надано суду доказів про поділ (виділення, дарування, тощо) земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , між відповідачами - [PERSON] та [PERSON] , тому враховуючи межі позовних вимог у суду відсутні підстави щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину вказаної земельної ділянки. Враховуючи вищенаведене та межі заявлених вимог, беручи до уваги те, що відповідачем [PERSON] не оспорюється обставина щодо віднесення спірного домоволодіння до складу спільного майна подружжя, визнання ним позову у цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та визнання за позивачем право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку [ADDRESS] . Щодо заявленої вимоги про виділення частини домоволодіння з надвірними спорудами, суд зазначає. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-3037цс15 від 18.05.2016 та постанові Верховного Суду у справі № 127/25432/17 від 04.11.2020. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що спірне домоволодіння є неподільною річчю і жоден із співвласників не дав згоди на присудження йому грошової компенсації, клопотань про призначення у справі судово-будівельної експертизи від сторін не надходило, тому підстави для виділення за позивачем 1/3 частини спірного домоволодіння відсутні. Відповідно до ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину спірного домоволодіння. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 3483,33 грн., оскільки вимоги позивача у цій частині позову задоволено повністю, тому з відповідачів на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1741,65 грн. з кожного. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 09.02.2016 (а.с.23), а тому дані витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: partial