Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за квітень 2017 р. , посилаючись на те, що при звільненні 18.09.2012 р. йому не виплачено всіх належних йому коштів. При середньоденній заробітній платі- 96 грн. 14 коп. і строку затримки остаточного розрахунку-19 робочих днів за квітень 2017 р., [PERSON] просить стягнути з відповідача 1826 грн. 66 коп. Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» представив відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги і просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «ХПЗ ім.Т.Г.Шевченка» з 16.02.2009 р. по 18.09.2012 р. Повного розрахунку з [PERSON] в день звільнення підприємство не здійснило. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-144цс13ВСУ від 29.01.2014 року не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. Як вбачається з довідки ДП « Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» від 30.01.2018 р., середньоденна заробітна плата [PERSON], що розрахована відповідно до Порядку нарахування середньої заробітної плати, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 96,14 грн. При визначенні кількості днів, які повинні бути виплачені [PERSON] на підставі ст.117 КЗпП України сторони виходили з графіку роботи підприємства , який був проваджений на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету, наказами по підприємству, у звязку з чим кількість фактично відпрацьованих робочих днів за графіком роботи підприємства за квітень 2017 р. складає 19 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 1826 грн. 66 коп.( 96,14 грн. х 19 днів) і встановлена без утримання податку і інших обовязкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обовязком роботодавця та працівника. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved