Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні сумі 33 935,58 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 жовтня 1998 року була прийнята на роботу монтажником радіоелектронної апаратури та приладів 5 розряду з відрядною оплатою праці цеху 012 в ДП «Державний завод «ЛОРТА» по преведенню з ДП «ЛОРТА_РЕА». 01 серпня 2016 року переведена робітником радіоелектронної апаратури та приладів 5 розряду з відрядною оплатою праці в монтажно-складальний цех 003. Починаючи з квітня 2018 року їй стали затримувати виплату заробітної плати, в результаті чого за роботодавцем утворилась заборгованість в сумі 14 809,00 гривень. 19 листопада 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, оскільки на той час відповідач більше пів року не виплачував заробітну плату. Після звільнення розрахунок з позивачкою не був проведений, у зв`язку з чим остання була змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 01 квітня 2019 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова Справа № 462/350/19 стянуто з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь [PERSON] 14 809,00 гривень боргу за нараховану, але не виплачену працівникові заробітну плату, яка була виплачена по виконавчому провадженні - 11 липня 2019 року, що підтверджується випискою банку. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача 02.09.2019 року подав заяву, згідно якої Державне підприємство «Львівський державний завод «Лорта» позовні вимоги визнає частково у розмірі 33\~303,24 грн. та зазначає, що середньоденна заробітна плата позивача складає 210,78 грн. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» з 01 жовтня 1998 року була прийнята на роботу монтажником радіоелектронної апаратури та приладів 5 розряду з відрядною оплатою праці цеху 012 в ДП «Державний завод «ЛОРТА» по переведенню з ДП «ЛОРТА_РЕА». 01 серпня 2016 року переведена робітником радіоелектронної апаратури та приладів 5 розряду з відрядною оплатою праці в монтажно-складальний цех 003./а.с.5/ Починаючи з квітня 2018 року позивачці стали затримувати виплату заробітної плати, в результаті чого за роботодавцем утворилась заборгованість в сумі 14 809,00 гривень. 19 листопада 2018 року [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, оскільки на той час відповідач більше пів року не виплачував заробітну плату, що підтверджується копією трудової книжки./а.с.5/ Після звільнення розрахунок з позивачкою не був проведений, у зв`язку з чим остання була змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 01.04.2019р. рішенням Залізничного районного суду м. Львова стягнено з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» /код ЄДРПОУ 30162618, місто Львів, вулиця Патона, 1/ на користь [PERSON] / [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] /чотирнадцять тисяч вісімсот дев`ять/ гривень 00 копійок нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Однак, позивач виплатив таку заборгованість лише 11.07.2019 року, що стверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк»/а.с.8/ Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117\~КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.04.2019 р. доведено вину відповідача у невиплаті належних позивачу при звільненні сум. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд приймає поданий представником відповідача розрахунок середнього заробітку на 09.07.2019 року за 158 робочих днів, згідно якого середньоденна заробітна плата позивачки складає 210,78 грн. без урахування податків та зборів. Згідно платіжного доручення № 1004 від 08.07.2019 року боржником ДП «ЛДЗ «Лорта» 08.07.2019 року здійснив переказ заборгованості у розмірі 14809,00 грн. [PERSON] Звідси слідує, що середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.11.2018 р. по 08.07.2019 р., становить 33\~303,24 грн. Разом з тим, як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 19.11.2018 р. по 08.07.2019 р. у розмірі 33 303 грн. 24 коп. без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України, а в решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно поданих доказів, судом встановлено, що судові витрати понесені позивачкою складають 768,40 грн. сума сплаченого судового збору. Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, суд приходить до переконань про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки 768 грн. 40 коп. понесених судових витрат.

Outcome: partial