Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 13 серпня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя, що було причиною постійних конфліктів у сімї. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. Протягом останніх шести місяців з відповідачем спільно не проживає. Вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим. У позовній заяві позивач [PERSON] просить шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що зареєстрований 13 серпня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 16, розірвати, а після розірвання шлюбу залишити їй право надалі іменуватися прізвищем - [PERSON]. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підтримали та просили їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] про розірвання шлюбу визнали. Суд, заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачеві [PERSON] у підготовчому засіданні розяснено наслідки визнання позовних вимог. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Одночасно з вимогами про розірвання шлюбу позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. У підготовчому засіданні [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] просили залишити без розгляду позовні вимоги позивача [PERSON] в частині вимог про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 21 березня 2018 року позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, залишені без розгляду. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. В силу вимог ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Згідно Свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 001881 (а.с. 3) сторони по справі зареєстрували шлюб 13 серпня 2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 16. Згідно Свідоцтв про народження серії І-ГЮ № 140538 та серії І-ГЮ № 129795 (а.с. 9, 10) встановлено, що [PERSON], народилася 23 листопада 2002 року, а [PERSON] народилася 14 січня 2011 року, їх батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В підготовчому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача. Спорів між сторонами про поділ майна, на час розгляду справи, немає. Відповідно до ст. 113 СК України \~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення їй після розірвання шлюбу права надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення спору про розірвання шлюбу. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 197, 200, 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved