Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2014. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], 25.08.2014 р. н. Спільне життя з відповідачем не склалося, мали місце сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам. Вже тривалий час вони живуть окремо, фактично сімя розпалася та припинила своє існування. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, повернути їй дошлюбне прізвище, а також стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до повноліття дитини та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судове засідання позивач не зявилася, але до суду надано заяву, в якій просить дану цивільну справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за відсутності відповідача, згідно якої відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони 22 лютого 2014 року зареєстрували шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №82, що підтверджується св. про шлюб І-ФП №101642 від 22.02.2014 (а. с. 7). Згідно свідоцтва про народження серія І-ФП №213855 від 29.08.2014, позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON], яка народилася 25 серпня 2014 року (а. с. 8), дитина згідно довідки, виданої Збурївською сільською радою Голопристанського району Херсонської області 19.05.2018 №283, проживає з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а. с. 9, 10). Судом встановлено, що на сьогоднішній день сторони фактично припинили шлюбні відносини, подальше збереження шлюбу неможливе. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню повністю. Матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини відповідач не надає, хоча статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища сторін, приймаючи до уваги що відповідач є працездатною, здоровою людиною, будь-які докази того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у суду відсутні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви (10.07.2018) і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., що підтверджується наданою до суду квитанцією від 10.07.2018 за №15 (а. с. 1), а також витрати за надання правової допомоги в сумі 500 (пятсот) грн. 00 коп. , що підтверджується квитанцією від 06.07.2018 (а. с. 12), а разом 1204 (одна тисяча двісті чотири) грн. 80 коп. Також, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Outcome: approved