Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в якому просить стягнути з нього суму вкладу за договором, укладеним 27 січня 2003 року між нею та АППБ «Аваль», правонаступником якого є відповідач у розмірі 3 000,00 дол. США та відсотки в сумі 7 077,35 дол. США, мотивуючи невиконанням взятих на себе зобов`язань з повернення суми внеску. Також посилається на те, що оскільки, відповідач, всупереч волі позивача продовжує користуватись її депозитними коштами, то відповідно підлягає стягненню процентна ставка встановлена в ощадній книжці, яка становить 8 % річних, а тому сума грошових коштів, що підлягають сплаті в якості відсотків за депозитом, за період його дії складає 6 506,36 дол. США, а починаючи з 28 січня 2018 року становить 570,99 дол. США. Ухвалою судді від 18 жовтня 2018 року вказаний позов залишено без руху, а 19 листопада 2018 року у визначений строку позивачем виявлені недоліки усунуто. 31 січня 2019 року відповідно до розпорядження № 40 у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] , вказану справу було передано на повторний автоматичний розподіл та визначено суддю Писанця В.А. Відповідно до ч. 12 ст. 33 ЦПК України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. У встановлений ухвалою судді строк до суду надійшов відзив представника відповідача, яка просила відмовити у задоволенні позову з підстав того, що відповідно до виписки по вкладу з 01 січня 2002 року по 10 серпня 2018 року, 18 лютого 2003 року суму вкладу у розмірі 3000,00 дол. США знято, а рахунок закрито, а також посилається на сплив строку позовної давності. 03 травня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що на думку сторони позивача надана виписка по вкладу, згідно якої 18 лютого 2003 року суму вкладу у розмірі 3000,00 дол. США знято, а рахунок закрито на думку представника позивача не є належним та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України, а також посилається на те, що строк позовної давності не сплив, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у січні 2013 року, є триваючими та продовжують існувати, з огляду на відсутність виконання зобов`язання відповідачем, а також, що порушення права позивача виникло у червні 2018 року, зокрема в момент відмови у виплаті вкладу та процентів по ньому. Ухвалою суду від 11 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Вислухавши позивача та її представника, які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, представника відповідача, яка проти задоволення позову заперечувала з підстав наведених в її письмовому відзиві, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 січня 2003 року сторонами було оформлено ощадну книжку і відкрито рахунок № [NUMBER] . Банк прийняв від вкладника 3 000,00 дол. США (внесок), та зарахував їх на відкритий для цієї мети Депозитний рахунок, шляхом внесення позивачем вказаної суми через касу Ворошиловського відділення відповідача у місті Донецьку, що підтверджується прибутковим ордером № 12 від 27 січня 2003 року (а.с. 8) та записом в ощадній книжці (а.с. 7). 27 січня 2003 року позивачу також була видана ощадна банківська книжка з мокрою печаткою банку на строковий вклад 3 000,00 дол. США на депозитний рахунок № [NUMBER] з вказаними в ній відсотками нарахувань на вклад, а саме під 8 % на суму вкладу. 17 травня 2018 року позивач звернулась до філії АТ «Райффайзен Банк Аваль» (Таврійське відділення) розташованої у місті Запоріжжі з метою отримання вкладу та відсотків за вказаний період знаходження її вкладу в банківській установі. Однак, позивачу запропоновано написати заяву про розшук її рахунку і грошей на ньому, але 18 червня 2018 року нею було отримано від банку письмове повідомлення, що на її ім`я відсутні активні рахунки із коштами, а тому остання звернулась зі скаргою до голови правління відповідача з метою надання копії документів (ордерів, чеків та ін.), які свідчать, що саме позивач отримала належні їй кошти, виплати належних їй коштів, однак їй було відмовлено з підстав того, що кошти були зняті у 2003 році, а рахунок закрито, що підтвердили випискою по вкладу з 01 січня 2002 року по 10 серпня 2018 року (а.с. 13). У відповідності зі ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.ч. 1 та 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на те, що нею в якості належного та достовірного доказу зарахування грошових сум на рахунок, а також щодо не виконання банком взятих на себе зобов`язань з повернення банківського вкладу надано ощадну книжку, а також прибутковий ордер, що відповідає положенням ст. 1064 ЦК України. Укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Натомість відповідачем, як на підставу свої заперечень надається виписка по вкладу з 01 січня 2002 року по 10 серпня 2018 року, з якої вбачається, що 18 лютого 2003 року суму вкладу у розмірі 3000,00 дол. США знято, а рахунок закрито, яка на думку представника позивача не є належним та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України. Так, ст. 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, що передбачає ст. 79 ЦПК України. Таким чином, суд не приймає надану відповідачем виписку по вкладу з 01 січня 2002 року по 10 серпня 2018 року, я належний та достовірний доказ, адже, відомості щодо отримання коштів в силу положень ст. 1064 ЦК України мають бути зазначені в ощадній книжці. Поряд із цим, із дослідженого в судовому засіданні оригіналу ощадної книжки вбачається відсутність будь-яких відомостей про отримання вкладником належних їй коштів, а тому остання прийнята судом, як належний та достовірний доказ того, що списання грошових сум, належних позивачу не проводилось, що спростовує доводи відповідача про виплату коштів у 2003 році. В ході судового розгляду встановлено, що банк не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення банківського вкладу, чим порушив взяті на себе зобов`язання, передбачені ст. 1060 ЦК України. Враховуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також ту обставину, що предметом укладеного між сторонами договору банківського вкладу є сума коштів визначена в іноземній валюті, стягнення коштів повинно відбуватися саме в іноземній валюті. Крім того, Договором передбачено право вкладника на витребування вкладу, тобто даний депозитний вклад є вкладом на вимогу. Отже, відповідач зобов`язаний повернути кошти протягом усього строку дії договору в будь-який момент на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу, що передбачено ст. 1061 ЦК України. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходиться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи відповідачем не подано належних та достатніх доказів виконання обов`язку щодо повернення коштів, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми депозиту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Суд відхиляє посилання відповідача щодо того, що до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, адже, як встановлено п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК, останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а тому враховуючи, що спірні правовідносини між сторонами виникли у січні 2013 року, то вони є триваючими та продовжують існувати, з огляду на відсутність виконання зобов`язання відповідачем, а відповідно і не підлягає застосуванню практика Верховного Суду України, викладена у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Також, суд позбавлений права брати до уваги рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 травня 2013 року, залишене без змін апеляційного суду міста Києва (нині - Київський апеляційний суд) від 09 липня 2013 року, яким встановлено за посиланнями відповідача тотожні обставини, адже відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що внесення грошових коштів на передбачений договором відповідний рахунок підтверджуються ощадною книжкою. Оригінали ощадної книжки та прибуткового ордеру судом оглядалися в судовому засіданні, матеріали справи містять їх засвідчені суддею копії, що відповідає вимогам ЦПК України. Стосовно вимог в частині стягнення відсотків по вкладу, слід зазначити наступне. За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту/ одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Отже, аналіз правових норм та умов договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором. Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронювані законом. При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмір; встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти за період дії договору банківського вкладу, тобто з 27 січня 2003 року по 26 січня 2014 року за ставкою 8% річних, а починаючи з 27 січня 2014 року і по теперішній час - проценти за процентною ставкою у розмірі, що сплачується банком за вкладом на вимогу відповідно ч. 2 ст. 1070 ЦК України. Такого правового висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, у своїй постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-956цс16. Враховуючи наведене, в силу положень договору та ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу в іноземній валюти у розмірі 3 000,00 дол. США та згідно розрахунку позивача, які приймаються судом відсотки в сумі 7 077,35 дол. США, що станом на день ухвалення рішення судом за офіційним курсом Національного банку України становить 246 670,35 грн. Стосовно доводів відповідача щодо спливу строків позовної давності, слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Спірні правовідносини між сторонами виникли у січні 2013 року, є триваючими та продовжують існувати, з огляду на відсутність виконання зобов`язання відповідачем, а тому порушення права позивача виникло у червні 2018 року, зокрема в момент відмови у виплаті вкладу та процентів по ньому. З огляду на викладене, аналізуючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved