Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 22 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, в період фактичних шлюбних відносин у сторін народилась дитина донька [PERSON], 22 травня 2014 року. Спільно з відповідачем позивач проживала до липня 2015 року, а рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2016 року шлюб розірвано. Дитина залишилась проживати з позивачем, яка її утримує. За усною домовленістю батько дитини на її утримання повинен був щомісячно надавати матеріальну допомогу добровільно, але не здійснює таких виплат за невідомою позивачу причиною. Відповідач працює за наймом без офіційного працевлаштування, отримує заробітну платню приблизно 10000 грн., він взмозі надавати матеріальну допомогу щомісячно на утримання своєї дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини свого доходу, але бажає цього робити. Позивач на теперішній час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач з дитиною потребують матеріальної допомоги, тому [PERSON] звернулася до суду і просить: стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно, але не менше встановленого Законом мінімуму, з дня предявлення позову і до моменту повноліття дитини; стягнути з відповідача на свою користь на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку щомісячно, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною [PERSON], 22 травня 2014 року, трирічного віку, тобто до 22 травня 2017 року. У судове засідання позивач не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути під час її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх в повному обсязі, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України на адресу за місцем його останньої реєстрації. Від нього не надійшло заперечень на позовну заяву, клопотань про відкладення слухання справи або про розгляд справи за його відсутності, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2\~ст. 84 СК України\~передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4\~ст. 84 СК України). Відповідно до ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання дуржина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, сторони з 22 квітня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 391959, виданого виконавчим комітетом Соледарської міської ради м. Артемівськ Донецької області 21 квітня 2014 року, 22 травня 2014 року народилася [PERSON], про що 26 травня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 41, в графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 4). Дитина мешкає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про склад сімї (а.с.9 ), і знаходиться на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що надає їй право на утримання від чоловіка батька дитини матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач, який є батьком дитини, мешкає від них окремо і добровільно допомогу на утримання дитини та позивача не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним, здоровий, а тому позивач доказала своє право на стягнення аліментів з відповідача на її утримання та на утримання дітей. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своєї доньки, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. Також підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у вигляді аліментів і кошти на утримання дружини до досягнення дитиною, яка проживає разом з матірю, трирічного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч. 1 СК України. Проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з врахуванням матеріального забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, підлягають задоволенню. Разом з тим, позивачем, незважаючи на наявну можливість, не надано суду достовірних та достатніх доказів щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку саме у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, тому, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до моменту досягнення дитиною трьох років. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня предявлення позову в суд. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти одному із подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial