Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що вона є єдиною власницею квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований також і її син - [PERSON] , [INFO] , якого було зареєстровано у вищевказаній квартирі як члена сім`ї власника. Проте, відповідач - [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає вже більше п`яти років, проживає за кордоном та не має наміру повертатися до України. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Також надала суду для оригінал нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON] про визнання позову, копію якої просила долучити до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно поданої до суду нотаріально посвідченої заяви від 20 травня 2019 року [PERSON] дає свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку та просить виписати його з квартири за адресою [ADDRESS] . З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності щодо свого майна, навіть якщо ці перешкоди не поєднані з фактичним позбавленням володіння. Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як убачається зі свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2003 року, позивач [PERSON] є власником квартири, що заходиться за адресою [ADDRESS] . У квартирі за вказаною адресою зареєстрований син позивача - відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги №4787 від 01 жовтня 2014 року. Однак за вказаною адресою відповідач не проживає вже більше п`яти років, що підтверджується поясненнями позивача, актом про не проживання особи за місцем реєстрації складений мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] від 27 травня 2015 року. Крім того, як встановлено з поданої до суду заяви від 20 травня 2019 року, [PERSON] дає свою згоду на зняття його з реєстраційного обліку та просить виписати його з квартири за адресою [ADDRESS] . Зазначена заява посвідчена 20.05.2019 року нотаріусом Радіаном Негером в м. Ейлат, Ізраїль, на ній проставлений апостиль відповідно з Гаазькою Конвенцією від 1961 року. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відтак, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житлом. На підставі наведеного та

Outcome: approved