Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Завод «Електроважмаш» в якому, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованості із заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку у загальному розмірі 48 527, 05 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні по день фактичного розрахунку. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що з 31.10.2017 року по 09.11.2020 року позивач працювала в ДП «Завод «Електроважмаш» на посаді машиніста крана 5-го розряду. 09.11.2020 року позивача [PERSON] було звільнено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» не провів повний розрахунок з позивачем, не виплатив заробітну плату за вересень, жовтень, листопад 2020 року, крім того відповідачем не виплачено позивачу належні до виплати при звільненні суми, всього сума заборгованості підприємства перед позивачем складає 48 527,05 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.03.2021 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 30.04.2021 року представником відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що 03.03.2021 року на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано частину заборгованості із заробітної плати в розмірі 12 131, 76 грн., 16.03.2021 року було перераховано 12 738,35 грн., 22.03.2021 року 23 656,94 грн. Таким чином, заборгованість із невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку ДП «Завод «Електроважмаш» перед [PERSON] відсутня. Тому, представник відповідача, в цій частині позову просив закрити провадження по справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору. Крім того, представник відповідача посилається на те, що в позовній заяві не проведено розрахунку ні середньомісячної заробітної плати, ні середньоденної, ні кількості днів прострочення виплати, що виключає можливість суду перевірити такі розрахунки та є підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог. 12.07.2021 року позивач [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що 03.03.2021 року на її розрахунковий рахунок було перераховано частину заборгованості із заробітної плати в розмірі 12 131, 76 грн., 16.03.2021 року було перераховано 12 738,35 грн., 22.03.2021 року 23 656,94 грн. Таким чином, заборгованість із невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку ДП «Завод «Електроважмаш» перед [PERSON] відсутня. Тому позивач просить стягнути із відповідача тільки середній заробіток за період затримки виплати належних при звільненні сум, за весь час затримки з дня звільнення по день фактичного розрахунку, що складає 71 486 грн, 07 коп. Позивачем [PERSON] в уточненій позовній заяві проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні, за період з 09 листопада 2020 року по 22 березня 2021 року, тобто по день фактичного розрахунку, який за розрахунком позивача склав 71 486 грн, 07 коп., та розрахований наступним чином: 4 місяці 13 днів (кількість місяців та днів затримки виплати заробітної плати) х 16175 грн. 68 коп ( середній заробіток). 20.07.2021 року представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» надав суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. При цьому слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем було проведено невірний розрахунок розміру середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати за період з 09.11.2020 року (день звільнення) по 22.03.2021 року (день фактичного розрахунку), який складає 35 робочих днів, а саме: листопад - 12 робочих днів, грудень - 15, січень - 8, лютий - 0, березень -0 та складає 17 850 грн., а саме 35 дні (кількість днів затримки виплати заробітної плати) х 510 грн. (середньоденна заробітна плата). Вказана різниця робочих днів обумовлена наявністю наказів т.в.о. генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» від 24.07.2020 року №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», наказу від 21.10.2020 року №427 «Про встановлення неповного робочого часу у грудні 2020 та січні 2021 року», наказу №261-01/09 від 26.01.2021 року «Про простій працівників у лютому 2021 року», наказом №261-01/61 від 22.02.2021 року продовжено простій працівників ДП «Завод «Електроважмаш» у березні 2021 року. Крім того, представник відповідача просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача на 10%, а саме до 1785 грн., що врахує оптимальний баланс інтересів сторін у спорі. При цьому представник відповідача просить суд враховати нетривалий період затримки розрахунку, об`єктивно над-тяжкий економічний та політичний стан, коли відповідач вживає всіх можливих заходів задля збереження робочих місць та повноцінного функціонування галузі. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги, які були уточнені в процесі розгляду справи, підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні факти та відповідні їх правовідносини. Позивач [PERSON] 31.10.2017 року згідно наказу № 91 від 31.10.2017 року була прийнята на роботу до ДП «Завод «Електроважмаш» на посаду машиністки крана 5-го розряду в обмотувально-заготівельний цех з 01.11.2017 року. 20.08.2018 року позивач [PERSON] згідно з наказом №56 від 20.02.2018 року була переведена на посаду машиніста крана 5-го розряду в службу механіки цеху сталевого литва і термообробки з 22.03.2018 року. 09.11.2020 року позивача [PERSON] було звільнено на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, на підставі наказу в.о. директора по роботі з персоналом і соціальним питанням ДП «Завод «Електроважмаш» Донець Д.Є. № 609 від 09.11.2020 року. Згідно довідки ДП «Завод «Електроважмаш» № 245/511 від 28.04.2021 року середньоденна заробітна плата складає 510 грн. Згідно платіжних відомостей про зарахування заробітної плати ДП «Завод «Електроважмаш» від 03.03.2021 року, 16.03.2021 року, 22.03.2021 року позивачу [PERSON] було виплачено заборгованість із заробітної плати, а саме 03.03.2021 року - 12 131, 76 грн., 16.03.2021 року -12 738,35 грн., 23.03.2021 року - 23 656,94 грн, а загалом 48 527, 05 грн. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Враховуючи, що відповідачем ДП «Завод «Електроважмаш» в процесі судового розгляду погашено заборгованість із заробітної плати перед позивачем [PERSON] в повному обсязі, та беручи до уваги уточнену позовну заяву позивача, в якій остання просила стягнути лише середній заробіток за період затримки виплати належних при звільненні сум, суд приходить до висновку, про закриття провадження у справі в частині стягнення заборгованості із заробітної, плати вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку. За приписами ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП). В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи наведені законодавчі приписи та встановлені обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оформивши звільнення позивача [PERSON] та видавши їй трудову книжку, відповідач ДП «Завод «Електроважмаш» свій обов`язок із проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Вирішуючи питання розміру середнього заробітку за весь час затримки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з розміру середньоденного заробітку позивача, який розрахований відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, та дорівнює 510 грн. Вказаний розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] не оспорюється сторонами по справі. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Виходячи з розрахунку позивача [PERSON] станом на 22.03.2021 року час затримки розрахунку із позивачем складає 4 місяці 13 днів (з 09 листопада 2020 року по 22 березня 2021 року року). Разом з цим, представником відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» суду надано накази т.в.о. генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» від 24.07.2020 року №309 «Про встановлення неповного робочого тижня», наказ від 21.10.2020 року №427 «Про встановлення неповного робочого часу у грудні 2020 та січні 2021 року», наказ №261-01/09 від 26.01.2021 року «Про простій працівників у лютому 2021 року». Враховуючи наведені накази кількість робочих днів на підприємстві за період затримки розрахунку перед позивачем складає 35 робочих днів, а саме листопад 12 робочих днів, грудень - 15, січень - 8, лютий - 0, березень -0. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, непроведеного при звільненні, за період з 09.11.2020 року по 22.03.2021 року, в сумі 17 850 грн. Розрахунок проведений судом наступним чином: 35 робочих днів (час затримки розрахунку) х 510 грн. (середньоденна заробітна плата за два календарних місяці, що передували звільненню) = 17 850 грн., отже позовна вимога позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати працівнику сум, що підлягають виплаті при звільненні, підлягає частковому задоволенню. Щодо клопотання представника ДП «Завод «Електроважмаш» про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача, до 10 %, а саме до 1785 грн., суд зауважує наступне. Так, у клопотанні представник відповідача ДП «Завод «Електроважмаш» посилається на нетривалий період затримки розрахунку, об`єктивно над-тяжкий економічний та політичний стан підприємства, погашення заборгованості із заробітної плати, що на думку представника відповідача є підставою для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який підлягає стягненню з відповідача. Проте, з такими посиланнями представника відповідача суд погодитись не може, виходячи з наступного. Так, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок, згідно якого суд має право зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, при цьому суду необхідно враховувати: 1) Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 2) Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 4) Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи розмір простроченої заборгованості із заробітної плати роботодавця перед позивачем у сумі 17 850 грн., період затримки виплати, що складає 35 робочих днів, час звернення позивача до суду з моменту виникнення заборгованості підприємства, який не є надмірно тривалим, враховуючи ймовірний розмір майнових втрат працівника пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, а саме погашення заборгованості лише під час судового розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При цьому суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника у розмірі 17 850 грн. відповідає меті дотримання розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Враховуючи викладене, позовна вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 17 850 грн., що відповідає наведеним розрахункам, а підстави для зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника -відсутні. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1134,73 грн., а саме 908,00 грн. за позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати, яка погашена відповідачем лише в процесі судового розгляду, та 226,73 грн. за частково задоволену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial