Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, у якому просить зняти арешт, накладений постановою Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби в Одеській області від 29.07.2015 на усе майно боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження ВП № 48266374. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] є власником Ѕ квартири під [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2009. Власником 1/2 квартири під [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.09.2009 являлась [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , про що 08.01.2019 складено відповідний актовий запис № 380. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , з метою оформлення спадкового майна - /2 (однієї другої) квартири під [ADDRESS] звернулась до Білгород- Дністровської нотаріальної контори Одеської області та дізналась, що в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно відносно зазначеного майна міститься запис про обтяження - арешт нерухомого майна за №26297986 від 19.1 1.2015 на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер [NUMBER] , виданий 29.07.2015 ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області. З метою погашення заборгованості, [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) (далі-Відділ) на що отримала відповідь, що відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) 29 січня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань №10741 І 10035051793 про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ГРІН БАНК» (далі - ПАТ «ГРІН БАНК») як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. 23.06.2020 представник [PERSON] - [PERSON] , звернулась до Відділу з заявою про зняття арешту із вищезазначеного нерухомого майна, на що 07.07.2020 отримала відповідь про те, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №48266374 з виконання виконавчого листа № 495/996/15-ц, виданого 23.06.2015 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Грін Банк» боргу у сумі 9 255,74 грн. На виконання вимог вищевказаного виконавчого документа, 29.07.2015 державним виконавцем Відділу винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВГІ № 48266374. Виконавче провадження № 48266374 завершене 12.12.2018 на підставі п.9 ч. 1ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1 404-V111 проте, у Відділі відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту та заборони на відчуження вона позбавлена можливості це зробити. Таки чином, арешт накладений на майно порушує її право власності. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву, згідно якої просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, заперечень на позовні вимоги до суду не надходило, тому суд на підставі глави 11 ЦПК України ухвалює заочне рішення за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на праві власності, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в рамках виконавчого провадження № 49762037 був накладений арешт на все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . За життя, [PERSON] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом належала 1/2 частини майна, а саме квартири під [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження за № 26297986 від 19.11.2015 на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 48266374, виданий 29.07.2015 ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.04.2015 року з [PERSON] стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Грін Банк» заборгованість за кредитним договором №0001/2203/1051/14К від 30.01.2014 в сумі 9255,74 грн. Позивач звернулась до Білгород-дністровського міськрайонного відділу Південного управління юстиції в Одеській області з заявою про погашення заборгованості, але отримала відповідь, що банк вважається завершеною, а банк ліквідованим. 29.07.2015 державним виконавцем Відділу винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48266374. Але даною постановою був накладений арешт на майно позивача та заборонено здійснювати відчуження майна, що порушує її право щодо володіння, користування розпорядження своїм майном. Відповідно до листа начальника відділу ДВС Федорчука С.Г. виконавче провадження №48266374 завершене 12.12.2018 року на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII. На момент завершення виконавчого провадження №48266374, відповідно до положень ст.ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, у Відділі були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. На сьогодні позивач [PERSON] має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту та заборони на відчуження вона позбавлена можливості це зробити. Таки чином, арешт накладений на майно порушує її право власності. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. І ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон №475/97-ВР). визначено, що кожна фізична або юридична особа має право всолодити своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побутувати житло, придбати його у власність або взяти його в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 317 ЦКУ зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний висновок міститься в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року. Відповідно до частини 6ст.51Закону України«Про виконавчепровадження» спори,що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно вирішуються судом. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майне розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суд) з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи що, у зв`язку відсутністю відомостей про виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт, права позивача як власника порушуються наявним обтяженням, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне його скасувати Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved