Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що їй на підставі договору дарування від 28.02.2012, на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані її син [PERSON] , та колишній чоловік - [PERSON] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2018 було розірвано шлюб з відповідачем, з того часу, відповідач в даному будинку не проживає, у добровільному порядку не знявся з реєстраційного обліку, що змушує позивача звернутися до суду. Просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Так, зокрема, встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 28.02.2012, укладеного між нею та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі № 292 на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] ( а.с. 9). Згідно довідки виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області № 11-15/2195 від 23.07.2020 (а.с. 5) вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та позивач по справі - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5). 03.07.2018 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 8). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з липня 2018 року по даний час, що підтверджується довідкою про фактичне місце проживання (не проживання) підписаної сусідами та складеної 22.07.2020 . При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн., у відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved