Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, що з 08 липня 2004 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них 07 серпня 2006 року народився син Лукян. Останнім часом між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. З огляду на вказане, враховуючи її переконання про неможливість збереження сімї, яка існує лише формально настоює на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу, -прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. Проти примирення категорично заперечує. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, з мотивів висловлених у ньому, просить задовольнити. Час на примирення просить не давати. До заяви долучила копію посвідки на проживання за кордоном її та сина та посадкового білета, з якого видно, що 21 серпня о 02 год. 30 хв. вона разом з сином виїхали в Італію ( Неаполь ). Відповідач [PERSON], який зареєстрований в [INFO], що стверджується відповіддю Підволочиського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Тернопільскій області № 920 від 18.08. 2015 року, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи ( газета « Свобода» № 68 (3006 ) від 09 вересня 2015 року, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, жодної заяви не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи заяву позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Зі свідоцтва про одруження серії І-ИД №090792, виданого 08 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, вбачається, що 08 липня 2004 року зареєстрували [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Жилан». Від шлюбу сторони мають одного спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №036403, виданим 16 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved