Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та стягнення 1/2 частки майна. В позові посилається на те, що 03 листопада 2007 року був зареєстрований шлюб між нею [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09.12.2013 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу сторони спільно придбали рухоме і нерухоме майно, та на сьогоднішній день між ними не досягнуто згоди щодо порядку його розподілу. Відповідач категорично відмовляється від добровільного поділу майна. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.04.2015 року визнано об'єкт незавершеного будівництва, який розташований по вул. Сінній, 22-Б в м. Чернівці у вигляді збудованого фундаменту та зведеного першого поверху будинку, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Стягнуто з відповідача [PERSON] 1/2 частини вартості матеріалів, виробів і конструкцій, затрачених на будівництво об'єкту нерухомості, який розташований за адресою м. Чернівці, вул. Сінна, 22-Б в сумі 33 896 грн. та стягнуто судові витрати. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] 1/2 частини вартості транспортного засобу - автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] залишено без розгляду. Зазначає, що 22.02.2011 року ними було придбано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] та зареєстровано в УДАІ УМВС України в Чернівецькій області та НАІС ДАІ за відповідачем [PERSON]. 09.10.2013 року без згоди та відома позивача, зазначений транспортний засіб було знято з обліку для реалізації в межах України та відчужено відповідачем на ім'я [PERSON]. 03.12.2013 року транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], на підставі довідки-рахунок серії ВІА №124900 від 03.12.2013 року виданою ПП «Глобалнет-сервіс» за гр. [PERSON], 1960 р. н. зареєстрований транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TRANSPORTER», 1998 року випуску, д/н [NUMBER]. Вказує, що у відповідності до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу - автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 1998 року випуску, д/н [NUMBER] вартість автомобіля становить 186 200 грн. Таким чином розмір частки позивача у спільній сумісній власності становить 93 100 грн. Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати транспортний засіб - VOLKSWAGEN Т4 (TRANSPORTER), 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя. Визнати договір купівлі-продажу ( згідно довідки-рахунки серії ВІА № 124900 від 03.12.2013 року), недійсним. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN Т4, 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] в розмірі 93100 (дев'яносто три тисячі сто) гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], всі судові витрати та витрати, пов'язані із наданням правової допомоги. В судовому засідання відповідач [PERSON] вказав, що в кінці літа 2013 року він розрахувався на той час ще із подружжям за автомобіль марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER], та заплатив їм грошові кошти в сумі 3500 доларів США, які вручив обом із подружжя. В судовому засідання відповідач [PERSON] вказав, що автомобіль сторони вирішили продавати, а [PERSON] захотів його купити і заплатив за нього 3500 доларів США які сторони поділили порівно по 1750 доларів США кожному. В судовому засідання позивач [PERSON] вказала, що з червня 2013 року вона разом з відповідачем не проживає та ніяких коштів за продаж автомобіля марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] від нього не отримувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності з довідкою УДАІ УМВС України в Чернівецькій області № 8/894 від 04.03.2014 року, згідно облікових даних УДАІ УМВС України в Чернівецькій області за громадянином [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], д/н [NUMBER] знятий з обліку для реалізації в межах України та 03.12.2013 року зареєстрований за громадянином [PERSON]. (а.с. 8). Згідно з довідкою УДАІ УМВС України в Чернівецькій області № 8/589 від 20.02.2015 року, 03.12.2013 року транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN Т4», 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], на підставі довідки-рахунок серії ВІА №124900 від 03.12.2013 року ПП «Глобалнет-сервіс» за гр. [PERSON], 1960 р. н. зареєстрований транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN TRANSPORTER», 1998 року випуску, д/н [NUMBER]. (а.с. 9). Згідно з звітом ТзОВ «Гарант-Експертиза» про оцінку колісного транспортного засобу від 18.05.2015 року, ринкова вартість обєкта оцінки автомобіля VOLKSWAGEN Т4 (TRANSPORTER), державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], станом на дату оцінки становить (без ПДВ): 186200 (сто вісімдесят шість тисяч двісті) гривень. (а.с. 15). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У звязку з викладеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1/2 частки вартості транспортного засобу VOLKSWAGEN Т4 (TRANSPORTER), 1998 року випуску, кузов № [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], необхідно задовольнити, так як даний автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому являється їхньою спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього. В частині позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, необхідно відмовити, так як автомобіль був придбаний добросовісним набувачем, а підстави для його витребування у нового власника відсутні. Щодо позовних вимог в частині стягнення всіх судових витрат та витрат повязаних з наданням правової допомоги, суд вважає за необхідне задовольнити частково, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, в іншій частині відмовити, у звязку з тим, що позивачем не надано ніяких документів які б вказували на конкретну суму матеріальних збитків понесених у звязку з отриманням правової допомоги. На підставі ст. ст. 60, 65, 68, 70 СК України, ст. ст. 330, 369, 388 ЦК України, куруючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, -

Outcome: partial