Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, згідно якого просить суд стягнути з [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСЕН ГРУП» на її користь заборгованість за договором позики в сумі 12 350 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 23019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (далі - Договір), на виконання умов якого позикодавець передав позичальнику 12 350 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути позику у визначений цим Договором строк. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором позики, 16.01.2019 року між позивачем та ТОВ «ОЛСЕН ГРУП» було укладено договір поруки, за змістом якого поручитель поручається перед позивачем за виконання [PERSON] свого обов`язку за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 16.01.2019 року. Поручитель поручається перед позикодавцем за виконання боржником свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед позикодавцем за порушення зазначеного зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед позикодавцем як солідарні боржники. Сума позики позикодавцем була надана позичальнику повністю, на підтвердження отримання грошових коштів останнім було складено розписку, якою підтверджується, що відповідач-1 отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 12 350 000 грн. Всю суму позики Відповідач мав повернути позивачу до 17.03.2019 року, однак станом на час подання позовної заяви до суду відповідач свої зобов`язання з повернення боргу не виконав. 22.03.2019 року позивач звернувся до відповідача -2 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 12 350 000 грн., однак 25.03.2019 року отримав відповідь про неможливість повернення боргу. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з позовом. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 08.04.2019 р. справу визначено судді Лужецькій О.Р. Ухвалою судді від 24.04.2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у цивільній справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 17.05.2019 р. У підготовчому засіданні представник відповідачів [PERSON] подав суду заяву про визнання позову повністю. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, а ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ст.206 ЦПК України судом роз`яснено представникам сторін наслідки відповідних процесуальних дій, та перевірено, чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях щодо визнання позову. Судом встановлено, що згідно ордерів № 070917, № 070916 від 16.05.2019 року [PERSON] та ТОВ «ОЛСЕН ГРУП» уповноважив [PERSON] представляти їх інтереси з метою захисту прав в судах України будь-яких інстанцій, без обмеження повноважень щодо представництва [PERSON] та ТОВ «ОЛСЕН ГРУП». Таким чином суд приходить до висновку, що представник відповідачів [PERSON] наділений повноваженнями на вчинення процесуальної дії - визнання позову. При цьому з матеріалів справи не встановлено обставин того, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачами позову, суд виходить з наступного. Наявними у матеріалах судової справи письмовими доказами підтверджується, що 16 січня 23019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (далі - Договір), на виконання умов якого позикодавець передав позичальнику 12 350 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути позику у визначений цим Договором строк. Факт отримання відповідачем-1 грошових коштів від позивача на підставі договору позики від 16.01.2019 року підтверджується розпискою від 16.01.2019 року. 20.03.2019 року позивач звернувся до відповідача -1 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 12 350 000 грн., однак 22.03.2019 року отримав відповідь про визнання боргу, але неможливість його повернення у зв`язку з наявністю об`єктивним обставин. 22.03.2019 року позивач звернувся до відповідача -2 з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 12 350 000 грн., однак 25.03.2019 року отримав відповідь про неможливість повернення боргу. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ст.1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом також встановлено, що 16.01.2019 року між позивачем та ТОВ «ОЛСЕН ГРУП» було укладено договір поруки, за змістом якого поручитель поручається перед кредитором за виконання [PERSON] свого обов`язку за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 16.01.2019 року. Пунктом 5 договору поруки встановлено, що боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання умов договорів позики та поруки у розмірі 12 350 000 грн. При розгляді справи у суду відсутні дані, які б викликали обґрунтований сумнів щодо достовірності обставин визнаних сторонами та добровільності їх визнання. З урахуванням всього наведеного вище, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову через визнання відповідачами позову та відповідно для стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики від 16.01.2019 року у сумі 12 350 000 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 9605,00грн.з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved