Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 18 серпня 2006 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Вказала, що від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки припинені з 2018 року, примирення позивач не бажає. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, в якій повністю визнав позовні вимоги. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.08.2006 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, сторони 18.08.2006 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1195 (а.с.19). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.07.2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, [INFO] , у позивача та відповідача народився спільний син [PERSON] (а.с.10). Як встановлено з позовної заяви та заяви позивач від 29.10.2019 року, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує з березня 2018 року, спір про майно між сторонами відсутній, суперечок про місце проживання дитини немає. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 384 грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved