Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та визнання наймачем житлового приміщення, в обгрунтування якого вказала, що однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 31,6 кв.м, житловою 14, 96 кв.м, знаходиться на балансі комунального підприємства «Служба єдиного замовника» (далі за текстом КП «СЕЗ»). Основним наймачем даної житлової площі є її колишній чоловік відповідач [PERSON], з яким вона знаходиоася у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2006 року, у якому народилися діти: син [PERSON], [INFO], та донька Тетяна, [INFO], які зареєстровані та мешкають разом з нею за вказаною адресою. Спірною квартирою вона відкрито і безперервно користується з часу реєстрації, а саме: з 31.05.2006 року по теперішній час. 25.11.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Остаточно фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені у 2013 році, після того, як відповідач добровільно, за власним бажанням виселився із займаного ними житлового приміщення. Всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, змушена виконувати вона. Відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні квартири. Через скрутне матеріальне становище, у звязку з відсутністю матеріальної допомоги збоку відповідача на утримання їх дітей, накопичилася певна заборгованість с оплати житлово-комунальних послуг. За для часткового погашення накопичених боргівнею укладено договір про розстрочення суми боргу з оплати вартості послуг з утримання будинку та прибудинкової території з управителем/виконавцем цих послуг ПП «Домінант-сервіс». Окрім того вона звернулася за оформленням субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг, для призначення якої з неї вимагають довідку про доходи усіх зареєстрованих у житловому приміщенні повнолітніх осіб, чого вона зробити не може. Через відсутність особистої письмової згоди відповідача на зміну договору найму житлового приміщення, її не може бути визнано наймачем вказаної нерухомості. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою квартирою за вищевказаною адресою, та визнати її наймачем даного житлового приміщення. Позивач [PERSON] у судововму засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце слухання справи повідомлялася відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Представник третьої особи приватне підприємство «Домінант-Сервіс» (далі за текстом ПП «Домінант-Сервіс») до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у квартирі № 56 будинку 16 по пров.Шкільний в м.Димитров Донецької області на підставі рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 17.05.2000 року № 221 у якості наймача зареєстровано відповідача [PERSON]. Разом з ним за вказаною адресою у якості членів сімї зареєстровані з 31.05.2006 року позивач [PERSON] дружина відповідача та діти подружжя: з 20.07.2006 року син [PERSON], [INFO], та з 06.07.2011 року донька Тетяна, [INFO], що підтверджується довідкою ПП «Домінант-Сервіс», наведеним рішенням виконкому місцевої ради (а.с.11, 23). Сторони з 04.03.2006 року по 25.11.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб, про розірвання шлюбу (а.с.9, 10). Відповідно до рахунку на оплату житлово-комунальних послуг № 2108 заборгованість за липень 2015 року за вказаною адресою становить: за теплопостачання - 4050 грн. 19 коп., за квартплату 1375 грн. 75 коп., за водопостачання 1830 грн. 44 коп., за вивіз сміття 2445 грн. 20 коп. (а.с.14). Згідно з актом, складеним працівниками ПП «Домінант-Сервіс» за участю сусідів будинку (а.с.8), відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час не проживає. Цей факт у судововму засіданні також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON], мешканка квартири № 75 будинку № 26 пров.Шкільний м.Димитров, суду пояснила, що позивач [PERSON] разом з двома дітьми проживає з нею в одному будинку. Сусідка живе у квартирі № 56. Раніше, приблизно 2-3 роки тому, разом з позивачем і дітьми проживав [PERSON] - чоловік [PERSON] Куди він дівся, їй не відомо, за весь цей час вона [PERSON] не бачила і про нього нічого не чула. Свідок [PERSON], мешканка квартири № 51 будинку № 26 пров.Шкільний м.Димитров, суду пояснила, що позивач є її сусідкою, вони проживають в одному будинку, знаються біля 10 років. [PERSON] виховує двох дітей одна. Раніше позивач проживала з чоловіком [PERSON], куди він подівся, їй не відомо. Вона перестала його бачити з 2013 року. Родичів в м.Димитров в нього немає. Раніше у квартирі № 56 проживали батьки відповідача, які померли ще до того, як [PERSON] оженився. Позивач не могла вигнати відповідача з квартири, оскільки той грубо поводився з дружиною, і та його боялась. Він сам покинув житло. Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення. Згідно за приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом. Як встановлено в суді, житлова квартира, розташована за адресою: м.Димитров Донецької області, пров.Шкільний[ADDRESS], є комунальною власністю. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній жилой площі, суд не встановив, що вони були поважні, тому вимога позивач щодо визнання її колишнього чоловіка таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, є такими, що підлягають задоволенню. Вимога позивача щодо визнання її наймачем квартири, у якій вона зареєстрована та мешкає, задоволенню не підлягає через наступне. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем відповідним підприємством, установою, організацією, та наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Згідно за ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Якщо особи перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найма спір може вирішено у судовому порядку. Позивачем не доведено суду наявність спору між нею та наймодавцем у визнанні її наймачем спірного житлового приміщення. Отже дана вимога є завчасною і задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial