Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 797, між нею та її чоловіком [PERSON]. Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що на даний час шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Наміру зберігати сімю вона не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що від шлюбу з відповідачем спільних дітей не мають. Відповідач в судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення у пресі у офіційному печатному органі газети «Урядовий курєр». Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання не зявився відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, позивач у заяві про розгляд справи за її відсутності не заперечувала проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі ст. 224-225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засідання встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1- БК № 173679, виданим 24 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 797. Від шлюбу дітей не мають. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Позивач не має наміру зберігати шлюб, у звязку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено підстави припинення шлюбу, зокрема, припинення шлюбу шляхом розірвання. Згідно з ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 2 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, проживання сторін окремо одна від одної, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене, на підставі ст. ст. 104, 105, 109 - 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved