Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Новопрокопівської сільської ради, в якій просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . Даний факт підтверджує свідоцтвом про народження від 13.05.1983 року, серія [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб від 14.09.1985 року, серія [NUMBER] . За час свого життя [PERSON] належне йому на час смерті майно заповів їй, [PERSON] . До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі права та обов`язки спадкодавця, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права на житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті батька вона прийняла спадщину фактично, шляхом подачі заяви до Токмацької районної державної нотаріальної контори. 16 жовтня 2020 року вона звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, [PERSON] , а саме спірний будинок, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Даний факт підтверджує постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.10.2020 року № 572/02-31. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує її право на спадкування за заповітом та набуття права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до витягу з по господарської книги № 3 с.Новопрокопівка за 2006-2010 роки Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області спірний будинок був збудований в 1955 році, головою домогосподарства вказаний [PERSON] . Даний факт підтверджує витягом № 746 від 30 жовтня 2020 року. Спадкодавець [PERSON] з 1955 року і до дня смерті проживав у спірному будинку, що підтверджує довідкою Новопрокопівської сільської ради від 15 січня 2021 року №1. Зазначеними обставинами підтверджується інша обставина, а саме що спірний будинок був прийнятий в експлуатацію, адже він був придатний до проживання та в подальшому зареєстрований в сільській раді. Відповідно до витягу № 746 від 30 жовтня 2020 року, виданому Новопрокопівською сільською радою спірний будинок обліковується в Новопрокопівській сільській раді з 1955 року, спадкодавець [PERSON] був внесений у списки власників житлових будинків, а тому він мав право власності на спірний будинок. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240935939 від 19.01.2021 року на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , право приватної власності не зареєстроване, що свідчить про те, що [PERSON] був єдиним власником спірного будинку, але належним чином його не зареєстрував. Оформити спадщину через нотаріальну контору та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] не має можливості, так як в неї відсутні правовстановлюючі документи, тому вона змушена звернутися до суду із даною позовною заявою. 01 лютого 2021 року ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області позовну заяву [PERSON] до Новопрокопівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом було залишено без руху та надано строк десять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. В установлений строк позивачем недоліки, зазначені в ухвалі усунені. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Витребувано з Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області інформацію щодо відкриття спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , місце смерті с. Новопрокопівка Токмацького району Запорізької області. На виконання ухвали суду, 25 лютого 2021 року завідувач Токмацької державної нотаріальної контори на яку тимчасово покладено обов`язки по обслуговуванню населення Токмацького району надав матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Від нього надійшла заява, в якій просить справу розглянути за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце підготовчого судового засідання належним чином повідомлений. Від голови комісії з припинення Новопрокопівської сільської ради шляхом приєднання до Токмацької міської ради, надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача у справі, не заперечують проти позовної заяви. Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 77 років помер батько позивача, [PERSON] , про що Новопрокопівською сільською радою Токмацького району Запорізької області 23 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 09 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.п. 6). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим повторно від 13.05.1983 року, серія [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.09.1985 року, серія [NUMBER] (а.п. 6, зворотня сторінка). За життя [PERSON] 20 квітня 1995 року склав заповіт, відповідно до якого, все його майно, яке буде йому належати на день його смерті в чому б воно не заключалось і де б воно не знаходилось, в тому числі житловий будинок з усіма господарськими побудовами, розташований в [ADDRESS] , заповідає [PERSON] . Даний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Новопрокопівської сільської Ради народних депутатів 12 квітня 1995 року та зареєстровано в реєстрі за № 19. Вказаний заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна в матеріалах спадкової справи та копія якої міститься в матеріалах даної справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно. До складу спадщини увійшли: майнові права на житловий будинок [ADDRESS] який належав померлому; на земельну ділянку, на яку видано державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Токмацької райдержадміністрації Ради народних депутатів від 15 липня 2002 року № 186, відповідно до якого йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 6,28 га, яка розташована на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району; права на земельну частку (пай), що знаходиться на території КСП ім. Ілліча Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області; на земельну ділянку, кадастровий номер 2325283201:01:001:0119, що знаходиться: [ADDRESS] , розміром 0,2500 гектарів, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 512720, виданого на підставі рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 10.08.1995 року № 32; рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 29.09.2009 року № 36. Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель землі житлової та громадської забудови. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011028000029. До складу спадщини також увійшли майнові права на земельну ділянку, кадастровий номер 2325283201:01:001:0118, що знаходиться: [ADDRESS] , розміром 0,6900 гектарів, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 512719, виданого на підставі рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 10.08.1995 року № 32; рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 29.09.2009 року № 36. Землю передано для ведення особистого селянського господарства. Категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011028000030. Підтверджується матеріалами спадкової справи № 301/2011. 16 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, [PERSON] , а саме спірний будинок, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно, що підтверджується відповідною постановою від 16 жовтня 2020 рок № 572/02-31 (а.п. 7). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно, за захистом якого [PERSON] змушена звернутись до суду, оскільки в позасудовому порядку їх захистити неможливо. Відповідно до витягу з погосподарської книги № 3 с.Новопрокопівка за 2006-2010 роки Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області спірний будинок був збудований в 1955 році, головою домогосподарства вказаний [PERSON] . Загальна площа будинку 60,0 кв. м., із неї житлова площа 38,0 кв. м., кількість житлових кімнат 3, матеріал стін глина, обкладена цеглою, що підтверджується витягом № 746 від 30 жовтня 2020 року (а.п. 7, зворотня сторінка). В довідці Старости сіл Ілченково, Новопрокопівка, Солодка Балка, Роботине від 15 січня 2021 року № 1 зазначено, що [PERSON] , зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] з 1955 року по день смерті [INFO] (а.п. 8). [PERSON] , був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] з 1950 року по день смерті [INFO] . Разом з померлим на день його смерті були зареєстровані: донька [PERSON] та онука [PERSON] , що підтверджується довідкою № 675 від 14 листопада 2011 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи. Позивач, [PERSON] , є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Інших спадкоємців за законом на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України немає. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтва складається з: 1) земельної ділянки, кадастровий номер 2325283200:09:001:0016, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 6,2817 гектарів, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 040736, виданого на підставі розпорядження голови Токмацької райдержадміністрації від 15 липня 2002 року № 186. Землю передано для товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 648; 2) права на земельну частку (пай), що знаходиться на території КСП ім. Ілліча Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, розміром 0,7897 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належить спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0199986, виданого на підставі рішення Токмацької райдержадміністрації від 10 вересня 1997 року за № 421, та довідки виданої управлінням Держгеокадастра у Токмацькому районі Запорізької області № 31-28-0.2-694/15, від 18.11.2015 року. Сертифікат зареєстровано 15 грудня 1999 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 509; 3) земельної ділянки, кадастровий номер 2325283201:01:001:0119, що знаходиться: [ADDRESS] , розміром 0,2500 гектарів, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 512720, виданого на підставі рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 10.08.1995 року № 32; рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 29.09.2009 року № 36. Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель землі житлової та громадської забудови. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011028000029; 4) земельної ділянки, кадастровий номер 2325283201:01:001:0118, що знаходиться: [ADDRESS] , розміром 0,6900 гектарів, яка належить спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 512719, виданого на підставі рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 10.08.1995 року № 32; рішення виконкому Новопрокопівської сільської ради від 29.09.2009 року № 36. Землю передано для ведення особистого селянського господарства. Категорія земель землі сільськогосподарського призначення. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 011028000030, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 301/2011. Позивач, [PERSON] успадкувала земельну ділянку, кадастровий номер 2325283201:01:001:0119, що знаходиться: [ADDRESS] , розміром 0,2500 гектарів, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Відповідно до витягу з погосподарської книги № 3 с.Новопрокопівка за 2006-2010 роки Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області спірний будинок був збудований в 1955 році, головою домогосподарства вказаний [PERSON] . Загальна площа будинку 60,0 кв. м., із неї житлова площа 38,0 кв. м., кількість житлових кімнат 3, матеріал стін глина, обкладена цеглою, що підтверджується витягом № 746 від 30 жовтня 2020 року (а.п. 7, зворотня сторінка). [PERSON] , був зареєстрований і постійно проживав за адресою: [ADDRESS] з 1950 року по день смерті [INFO] , що підтверджується зазначеними вище довідками. 16 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Токмацької районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, [PERSON] , а саме спірний будинок, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно, що підтверджується відповідною постановою від 16 жовтня 2020 року № 572/02-31 (а.п. 7). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне нерухоме майно, за захистом якого [PERSON] змушена звернутись до суду, оскільки в позасудовому порядку їх захистити не можливо. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; 14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною третьою статті 3\~зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5\~Цивільного кодексу\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася, на час побудови спірного будинку. Згідно витягу з погосподарської книги № 3 с.Новопрокопівка за 2006-2010 роки Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області спірний будинок був збудований в 1955 році, головою домогосподарства вказаний [PERSON] . Загальна площа будинку 60,0 кв. м., із неї житлова площа 38,0 кв. м., кількість житлових кімнат 3, матеріал стін глина, обкладена цеглою, що підтверджується витягом № 746 від 30 жовтня 2020 року (а.п. 7, зворотня сторінка). Погосподарський облік це вид первинного обліку, передбачений для систематизації відомостей про окремих громадян і домогосподарства, що ведеться сільськими, селищними, міськими радами в сільських населених пунктах, які розташовані на їхній території, за єдиними на всій території України формами первинної облікової документації, затвердженими центральним органом виконавчої влади з питань статистики. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР від 31.07.1981 №4 «Про судову практику з вирішення спорів, пов`язаних з правом власності на житловий будинок», на який послався п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 14.05.1976 №2 «Про деякі питання, що виникли в судовій практиці по застосуванню законодавства про право особистої власності на житловий будинок», роз`яснений момент виникнення права власності на житловий будинок, що пов`язується з реєстрацією будинку у виконкомі місцевої Ради. При зверненні до суду щодо захисту права на оформлення спадщини через відсутність правовстановлюючого документа для підтвердження того, існувало чи було відсутнє право спадкодавця на спірну нерухомість, обов`язковим є з`ясування, коли, на якій підставі виникло і як змінювалося це право. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, Законом Української РСР «Про власність» від 07.02.1991 № 697-ХІІ, Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарську книгу, спадкодавець, [PERSON] своє право власності не зареєстрував. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до витягу з погосподарської книги № 3 с.Новопрокопівка за 2006-2010 роки Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області спірний будинок був збудований в 1955 році, головою домогосподарства вказаний [PERSON] . Загальна площа будинку 60,0 кв. м., із неї житлова площа 38,0 кв. м., кількість житлових кімнат 3, матеріал стін глина, обкладена цеглою, що підтверджується витягом № 746 від 30 жовтня 2020 року. Згідно витягу з погосподарської книги № 3 слідує, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] (а.п. 7, зворотня сторінка). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Згідно зі ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. Відповідно до статті 11 Закону №697-ХП суб`єктами права індивідуальної власності в Українській РСР є громадяни України, громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства. Громадяни інших радянських республік, іноземні громадяни та особи без громадянства користуються правами і несуть обов`язки щодо належного їм на території Української РСР майна нарівні з громадянами України, якщо інше не передбачено законодавчими актами Української РСР. Статтею 12 Закону №697-ХП було визначено, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до пункту 3 постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 №103 «Про порядок державного обліку житлового фонду» державному обліку підлягають житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Житлові будинки та жилі приміщення в інших будівлях включаються до складу житлового фонду після прийняття їх в експлуатацію державною приймальною комісією, реєстрації і технічної інвентаризації. Не враховуються у складі житлового фонду дачі дачно-будівельних кооперативів, літні садові будиночки членів садівницьких товариств, інші будівлі й приміщення, призначені для сезонного або тимчасового проживання, незалежно від тривалості проживання в них громадян. Абзацом 2 пункту 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року визначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до витягу з погосподарської книги №03 Новопрокопівської сільської ради (2006-2010 роки) даний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] з особовим рахунком № [NUMBER] , має наступну технічну характеристику: рік побудови - 1955 р.; загальна площа будинку: 60,0 кв. м.; житлова площа будинку: 38,0 кв. м.; кількість житлових кімнат: 3. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 240935939 від 19.01.2021 року на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , право приватної власності не зареєстроване, що свідчить про те, що [PERSON] був єдиним власником спірного будинку, але належним чином його не зареєстрував (а.п. 8, зворотня сторінка). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63689389 від 24.02.2021 року на ім`я [PERSON] 15.11.2011 року Токмацькою районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 51996366. Вище наведені обставини належним чином підтверджені позивачем, підтверджують, що спірний будинок обліковувався у сільській раді, спадкодавець був внесений у списки власників житлових будинків. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, зокрема, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок тощо. Права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, вважаються такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Спірний житловий будинок існує, що підтверджується технічним паспортом на будинок (а.п. 18-20), вартість вказаного нерухомого майна становить 53\~508,00 грн., що підтверджується відповідним висновком від 05 лютого 2021 року (а.п. 21). Будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства, тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР. Відповідні відомості внесені до Погосподарської книги, що є особливою формою статистичного обліку. Проте спадкоємець не може оформити належне право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом відповідно до вимог закону. Спадкодавець [PERSON] на час смерті мав право власності на житловий будинок, проте належним чином не зареєстрував його, відповідно до вимог цивільного законодавства, яке змінювалось. Спірний житловий будинок з господарськими спорудами є об`єктом права власності, а тому наявні правові підстави для визнання за спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Главою 25 ЦК передбачені підстави для припинення права власності. До зазначених підстав не належить припинення права власності у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Згідно зі статтею 392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] за життя не отримав правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом свідчить про те, що право власності не визнається іншою особою, а тому є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний будинок, яке перейшло до неї в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірний житловий будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved