Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 19.11.1999 у Палаці шлюбів м. Кременчука за актовим записом № 1144 та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гориславець». На обґрунтування позову зазначила, що 19.11.1999 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Шлюб у обох повторний. Вказала на те, що більше 10 років вони з відповідачем не проживають однією сім»єю та не підтримують шлюбних відносин. Причиною розпаду сім»ї є різні непорозуміння, які виникали між ним, що призвело до взаємної відчуженості. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, в якій зазначив, що у зв»язку із зайнятістю на роботі з»явитися у судове засідання не має можливості, проти задоволення позову не заперечує та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 183 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 19.11.1999 у Палаці шлюбів м. Кременчука за актовим записом № 1144, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ № 040920. Як вбачається із пояснень позивача [PERSON] та не заперечувалося в заяві відповідачем, подружжя шлюбних відносин не підтримує, спільного господарства не ведуть, разом не проживають більше 10 років. Спільне\~\~життя\~\~сторін не склалося у зв'язку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя, різними сімейними цінностями. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно\~зі статтею 56 Сімейного кодексу України, \~кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З матеріалів справи вбачається, що налагодження між сторонами сімейних відносин є не тільки неможливим, але й недоречним. За викладених обставин, приймаючи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків тривалий час, наміру поновлювати сімейні стосунки не мають, відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити шлюбне прізвище «Гориславець». Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» \~від 08 липня 2011 № 3674-VI (зі змінами)\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, а також стягнути на її користь з відповідача сплачений нею судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved