Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстровані як члени сім'ї позивача - онука позивача [PERSON] та відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON], натомість з травня 2008 року відповідачі не проживають у вказаному будинку та відмовляються знятися з реєстрації в добровільному порядку. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у будинку [ADDRESS] перешкоджає їй у здійснені права власності, оскільки вона несе витрати по сплаті житлово-комунальних послуг та не може оформити субсидію. В зв'язку з викладеним, та враховуючи, що відповідачі по справі не проживають у вказаному будинку понад дев'ять років, позивач [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій наполягала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах, а також інтересах малолітньої [PERSON], у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленими належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Третьою особою до суду було направлено заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, в якій позовні вимоги не визнали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором дарування серії АВА № 359932 від 24 червня 1999 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Паращук О.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1945, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАК № 405716 від 22 січня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Орловою Л.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 151, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39417777 від 22 січня 2015 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 32535942 від 22 січня 2015 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державним реєстром Іпотек, Єдиним реєстром заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 106075017 від 04 грудня 2017 року, власником житлового будинку [ADDRESS], є позивач по справі - [PERSON] Пунктом 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З Домової книги для прописки громадян, що проживають в домі [ADDRESS] та Довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Центром надання адміністративних послуг міста Слов'янськ Слов'янської міської ради 20 травня 2017 року, слідує, що за адресою: [ADDRESS], з 10 квітня 2007 року зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В той же час з акту, виданого керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов'янська Гусаковою С.В. та підписаного сусідами-свідками [PERSON], проживаючою в будинку [ADDRESS], і [PERSON], проживаючою в будинку [ADDRESS], вбачається, що відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] в будинку [ADDRESS] з травня 2008 року не проживають. Таким чином, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON], не будучи власниками спірного будинку, без поважних причин не проживають в ньому понад дев'ять років, вони не мають права користуватися вказаним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. У висновку Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням № 29/01-2307 від 28 листопада 2017 року зазначено, що орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає недоцільним визнавати малолітню [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. В той же час, за приписами ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Отже, оскільки суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON], які є батьками малолітньої [PERSON], втратили право користування житловим приміщенням, то відповідно і малолітня [PERSON] також втратила право користування вказаним житлом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved