Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про сплату заборгованості по позиці, посилаючись на те, що 16.06.2019 року відповідач [PERSON] взяла у борг грошові кошти в сумі 182 000 грн. Зазначену суму відповідач зобов?язалась повернути до 16.12.2019 року. Свої зобов?язання відповідач не виконала, грошові кошти позивачу не повернула. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою. На підставі викладеного позивач просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 182 000 грн.00 копійок, судовий збір у розмірі 1820 грн., та витрати на професійну допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, яка діє на підставі ордеру про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15.03.2021 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставі ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступне: 16.06.2019 року відповідач [PERSON] взяла у борг грошові кошти у сумі 182 000 грн. в еквіваленті 7000 доларів США. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою. Суд знаходить, що між сторонами склалися правовідносини в результаті укладеного між ними договору позики коштів в розмірі 182 000,00 гривень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконавши належним чином, взяті на себе за договором позики від 16.06.2019 року зобов?язання, на вимогу позикодавця повинен сплатити останній за договором позики від 16.06.2019 року борг у розмірі 182 000,0 гривень. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу обґрунтованими і задовольняє їх повністю. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України). Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті впорядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідноз умовами договору пронадання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу зметою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, суду не надано жодного доказу на підтвердження як дійсних, так і майбутніх можливих витрат позивача на правову допомогу, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та письмового договору позики, відповідачем не було повернуто борг в обумовлений в ньому строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, та те, що відповідач визнала вимоги позову, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved