Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись при цьому на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 02.02.2008 року і мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON],[INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини,і тому вимушена звертатися до суду з цим позовом. Просить стягнути аліменти щомісяця у розмірі !/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав пояснив, що він є батьком [PERSON], [INFO]. У нього не завжди є робота і тому матеріальну допомогу на утримання дитини не завжди можете надавати. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 02.02.2008 року. Сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON],[INFO], яка мешкає разом з матірю [PERSON] Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем не надані докази, які б підтвердили сплату ним матеріальної допомоги на утримання доньки. Судом встановлено, що [PERSON] працездатній, інших неповнолітніх дітей немає і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки у зазначеному розмірі. При цьому при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 243,60 грн.

Outcome: approved