Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить поділити спільне сумісне нерухоме та рухоме майно подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 28.06.2003 року. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу ними було придбано наступне рухоме майно: ліжко двохспальне вартістю 5000 грн, диван «Малютка» вартістю 3500 грн, крісло 3 шт варістю 1800грн, шафа вітальня вартістю 2200 грн, стінка вартістю 3400 грн, телевізор вартістю 1800 грн, холодильник вартістю 11600 грн, морозильну камеру варістю 9800 грн, пральну машину «LG» вартістю 11600 грн, мікрохвильову піч вартістю 3400 грн, музичний центр вартістю 3000 грн, цифровий фотоапарат «KENON» вартістю 2000 грн, газову плиту вартістю 9000 грн, кухонний уголок вартістю 2600 грн,кухонний гарнітур вартістю 1000 грн, пилосос вартістю 2600 грн, соковижималку вартістю 2800 грн, бойлер вартістю 3000 грн, шафу 4 шт вартістю 3500 грн, стіл круглий вартістю 1800 грн, стіл розкладний вартістю 1600 грн, коврові доріжки 6 шт вартістю 6000 грн, велосипед спортивний вартістю 3500 грн. Всього майна на загальну суму 100 100 грн. Крім того, в шлюбі ними придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] загальною площею 71,50 кв.м. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №124050633 від 16.06.2008 вартість житлового будинку становить 73024 грн, проте, реально на придбання будинку ними витрачено 212500 грн. Власником спірного житлового будинку записано [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 22.05.2012, зареєстрованого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити та виділити їй все рухоме майно, виключивши з поділу спортивний велосипед, мікрохвильову піч, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку. Судові витрати стягнути з відповідача. В процесі розгляду справи за її клопотанням було призначено судово-будівельну експертизу для встановлення варіантів поділу житлового будинку та його вартості, проте в подальшому вона відмовляється від проведення оплати експертизи. Щодо зустрічного позову, то не визнає його в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , не погодившись із позовними вимогами позивача, подав до суду зустрічний позов в якому зазначив, що дійсно перебував у шлюбі з [PERSON] з 28.06.2003 року. За час спільного проживання в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейне життя не склалося, 25.04.2018 рішенням Таращанського районного суду їх шлюб було розірвано. Відповідно до рішення суду, неповнолітні та малолітні діти, залишилися проживати з ним. Таращанським районним судом Київської області 31.07.2018 видано судовий наказ, згідно якого [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частки всих виді її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку в місяць, починаючи з 13.07.2018. [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, станом на день розгляду справи в суді, аліменти не сплачуються, заборгованість зростає. За період їх спільного проживання, за кошти його батьків, які були отримані від продажу їх житлового будинку по [ADDRESS] 31.10.2012 за 126 000 грн, йому було придбано житловий будинок по [ADDRESS] вартістю 90000 грн та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0573 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за даною адресою, вартістю 13000 грн. Крім того, за кошти його батьків, було придбано: ліжко двоспальне б/в вартістю 900 грн, телевізор вартістю 1200 грн, холодильник вартістю 5000 грн, морозильну камеру вартістю 1999 грн, пральну машину вартістю 4500 грн, кухонний куточок вартістю 2200 грн, стіл розкладний вартістю 300 грн, коврові доріжки. Крім того, він за власні кошти придбав: крісла 3 шт, шафу вітальню, кухонний гарнітур, дві шафи. Просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити: визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] вартістю 90000 грн, земельну ділянку на якій розташований вказаний житловий будинок вартістю 30000 грн, крісло 3 шт, шафу вітальню, кухонний гарнітур, дві шафи, ліжко двоспальне, телевізор, холодильник, морозильну камеру, пральну машину, кухонний куточок, стіл розкладний, коврові доріжки 6 шт. Визнати спільною сумісною власністю подружжя: диван-малютку, музичний центр, пилосос, шафи спальні, бойлер. Виділити йому із спільного сумісного майна подружжя: музичний центр, бойлер, пилосос. Виділити [PERSON] із спільного сумісного майна подружжя: диван-малютку, дві шафи. Судові витрати покласти на [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] визнав, що рухоме майно щодо якого іде спір, купувалося частково за спільні кошти їх сім`ї та за кошти його батьків [PERSON] та [PERSON] , для потреб його сім`ї. Сторони під час розгляду справи по суті відмовилися щодо допиту свідків. Відповідно до вимог частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд прийшов до висновків, що первісний та зустрічний позов підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.06.2003 року. За час спільного проживання в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . ( а.с.80,81,82,127) 25.04.2018 рішенням Таращанського районного суду Київської області їх шлюб було розірвано. Відповідно до рішення суду, неповнолітні та малолітні діти, залишилися проживати з батьком - [PERSON] (а.с.78-79) Таращанським районним судом Київської області 31.07.2018 видано судовий наказ, згідно якого [PERSON] зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частки всих виді її заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку в місяць, починаючи з 13.07.2018. [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, станом на 01.12.2018 заборгованість становила 16721,46 грн (а.с.83). 31.10.2012 [PERSON] ( батько відповідача [PERSON] ) продав житловий будинок по [ADDRESS] , в якому проживали сторони разом із батьками відповідача, за 126 000 грн( а.с.74,75) Сторони в судовому засіданні визнали, що за частину даних коштів 22.05.2012 було придбано для їх сім`ї житловий будинок по [ADDRESS] за 90000 грн, земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0, 0573 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за даною адресою, експертна вартість земельної ділянки 13182,82 грн, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 1190,01 грн, за 13000 грн. Договори купівлі продажу посвідчені державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори та внесені в реєстр за номерами 826, 830. ( а.с.68-70, 72-73). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2012, власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до договору купівлі продажу №826 від 22.05.2012.( а.с.71) В ході судового розгляду ухвалою суду від 26.02.2019 було задоволено клопотання позивача [PERSON] та призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення дійсної вартості житлового будинку по [ADDRESS] , варіантів його поділу, визначення розмірів компенсації для співвласників. ( а.с.124-125, 130-131). В подальшому позивач [PERSON] відмовилася від проведення оплати експертизи ( а.с.135). Стаття 379 ЦК України визначає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з положеннями статті 380 ЦК України житловий будинок як об`єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту частин 1,2,3 статті 61 Сімейного кодексу України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з частиною 1 статті 69, частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог абзацу другого частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до частин 2,3 статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, суд вважає, що житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки позивач, всупереч вимогам ст..81 ЦПК України, в судовому засіданні не довела вартості спірного житлового будинку та визнала той факт, що він був придбаний фактично за кошти батьків відповідача [PERSON] , суд вважає доведеним, що вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 90000 грн, а вартість земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] площею 0, 0573 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за даною адресою - 13000 грн. Враховуючи ту обставину, що після розірвання шлюбу неповнолітні та малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати з батьком, їх мати ухиляється від батьківського обов`язку щодо їх утримання, не дбає про їх лікування, не забезпечує їх одягом та продуктами харчування, під час відвідувань вчиняє сварки, суд прийшов до висновку, враховуючи інтереси дітей, визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] за [PERSON] та стягнути з нього Ѕ частку їх вартості в розмірі 51500 грн на користь [PERSON] . Щодо рухомого майна. В судовому засідання встановлено, що за період спільного сумісного проживання було придбано: ліжко двохспальне, диван «Малютка», крісла 3 шт, шафа вітальня, стінку, телевізор, холодильник, морозильну камеру, пральну машину «LG», мікрохвильову піч, музичний центр, цифровий фотоапарат «KENON», газову плиту, кухонний уголок, кухонний гарнітур, пилосос, соковижималку, бойлер, шафи 4 шт, стіл круглий стіл розкладний, коврові доріжки 6 шт, велосипед спортивний. Сторони погодилися виключити з поділу велосипед спортивний та мікрохвильову піч, яка є подарунком відповідачу. Позивач просила виділити їй все рухоме майно, придбане в шлюбі. Судом встановлено, що поділу підлягає: диван малютка вартістю 2200 грн, музичний центр вартістю 3 000 грн, дві шафи б/у вартістю 1500 грн всього на 3000 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 2600 грн, цифровий фотоапарат «Kenon» вартістю 2000 грн, коврові доріжки 6 шт вартістю 6000 грн, соковижималка вартістю 2800 грн, стінку б/у вартістю 3400 грн, стіл круглий вартісю 1800 грн, телевізор вартістю 1200 грн, холодильник вартістю 5000 грн, морозильна камера вартістю 1999 грн, пральна машина вартістю 4500 грн, газова плита вартістю 2797 грн, кухонний куточок вартістю 2200 грн, кухонний гарнітур вартістю 1000 грн, крісла б/у 3 шт вартістю 1800 грн, шафа з вітальні б/у вартістю 2200 грн, дві шафи б/у вартістю 1500 грн всього на 3000 грн, ліжко двоспальне вартістю 5000 грн, бойлер вартістю 1800 грн, стіл розкладний ( тумба) вартістю 1600 грн. Суд прийшов до висновку, що позивачу [PERSON] слід виділити: диван малютку вартістю 2200 грн, музичний центр вартістю 3 000 грн, дві шафи б/у вартістю 1500 грн всього на 3000 грн, пилосос «Самсунг» вартістю 2600 грн, цифровий фотоапарат «Kenon» вартістю 2000 грн, коврові доріжки 3 шт вартістю 1000 грн всього на 3000 грн, соковижималку вартістю 2800 грн, стінку б/у вартістю 3400 грн, стіл круглий вартістю 1800 грн, всього майна на 23800 грн, а відповідачу [PERSON] - телевізор вартістю 1200 грн, холодильник вартістю 5000 грн, морозильну камеру вартістю 1999 грн, пральну машину вартістю 4500 грн, газову плиту вартістю 2797 грн, кухонний куточок вартістю 2200 грн, кухонний гарнітур вартістю 1000 грн, крісла б/у 3 шт вартістю 1800 грн, шафу з вітальні б/у вартістю 2200 грн, дві шафи б/у вартістю 1500 грн всього на 3000 грн, ліжко двоспальне вартістю 5000 грн, коврові доріжки 3 шт вартістю 1000 грн всього на 3000 грн, бойлер вартістю 1800 грн, стіл розкладний ( тумба) вартістю 1600 грн, всього майна на суму 37096 грн. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial