Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON], [INFO], який з 10.05.2014 року не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин, місце перебування його невідоме. Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальні платежі не сплачує, його реєстрація у квартирі заважає позивачу отримати субсидію. У звязку з чим, просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 20.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 3410 від 27.04.2007 року, виданим Селидівською біржею нерухомості, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З акту від 15.08.2018 року вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], [INFO], який не мешкає за місцем реєстрації з 10.05.2014 року. Згідно довідки № 15/22-3 від 15.08.2018 року, виданої ОСББ «Урал-1 м.Селидове», [PERSON] дійсно проживає та зареєстрована в [INFO]; в квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає за зазначеною адресою. Згідно повідомлення Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, [PERSON], [INFO], у розшуку не значиться. Згідно відповіді Селидівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10.09.2018 року при перевірці за первинними та поновленими актовими записами по всім міським та селищним радам, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], відсутній. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48\~Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Частиною 1 статті 383\~ЦК України та ст.\~150\~Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою ст.156\~Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст.\~156\~Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.\~317\~ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК\~визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Проаналізувавши надані докази суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.\~405\~ч.\~2\~ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved