Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2017 р.н., у розмірі по 2000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач є батьком дітей, в травні 2018 року поїхав на роботу в Республіку Італію, з того часу коштів на утримання дітей не надає, усі витрати позивач несе самостійно. У зв`язку із хворобою батька мати не має змоги надавати їй матеріальну допомогу. Враховуючи те, що відповідач не є інвалідом, немає зобов`язань по сплаті аліментів на інших дітей, працює за кордоном та отримує дохід в іноземній валюті, а відтак має змогу надавати кошти на утримання дітей, проте ухиляється від покладеного на нього обов`язку, тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 05 квітня 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає частково, просить справу розглянути без його участі. Крім того подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позов визнає частково, про обов`язок сплачувати аліменти йому відомо, і дійсно в травні 2018 року виїхав до Польщі, а в подальшому до Республіки Італія. Проте протягом останнього року виконував лише тимчасові сезонні роботи, які не носили постійного характеру, та оплачувалися мінімальними ставками. Всі зароблені таким чином кошти витрачалися на проживання:харчування, проїзд, одяг та інші речі першої необхідності Крім того, майже щомісяця передавав позивачу та дітям посилки з одягом, продуктами харчування та іншими речами. Протягом останніх шести місяців відповідач не працює, у зв`язку з чим планує повертатися на Україну. Таким чином через нестабільне матеріальне становище та відсутність постійних джерел надходження коштів не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн щомісячно та згідний сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, що становить 1626 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Як убачається з свідоцтва про шлюб від 30 жовтня 2012 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 30 жовтня 2012 року у Колодіївській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 7. Під час перебування у шлюбі у [PERSON] , [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження відповідно серії [NUMBER] від 04 лютого 2014 року, та серії [NUMBER] від 09 листопада 2017 року. У відповідності до довідки № 740, виданої виконавчим комітетом Скалатської міської ради 18 березня 2019 року [PERSON] , 1988 року народження, проживає в с. [ADDRESS] Підволочиського району. В склад її сім`ї входять: діти: [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2017 р.н., сестра [PERSON] , 1992 р.н., племінник [PERSON] , 2015 р.н., батьки [PERSON] , 1965 р.н. [PERSON] , 1964 р.н. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 року ? 2027 грн, до 6 років - 1626 грн. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Суд бере до уваги майновий стан відповідача, те, що він офіційно не працює, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас судом встановлено, що згідно наданої інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідач в період з 22 травня 2014 року по 12 липня 2018 року неодноразово перетинав державний кордон України. Крім того судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків з утримання неповнолітніх дітей, оскільки є працездатною особою. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач має можливість виконувати обов`язок по утриманню дітей та сплачувати аліменти у розмірі, який би забезпечував необхідний життєвий процес та розвиток дітей. Разом з тим суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач, працюючи за кордоном, отримує великий дохід. оскільки такі доводи в порушення ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами, а інформація про перетин кордону не є належним доказом на підтвердження факту отримання відповідачем доходів у спорі про визначення розміру аліментів. Зокрема, стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial