Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Зареєстрований у вказаній квартирі онук позивача - відповідач по справі [PERSON] , який не є власником зазначеної квартири, не проживає у ній з травня 2018 року, не користується нею, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В зв`язку з цим [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлень про виклик до суду, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтвердила заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом відправлення йому поштою повідомлень про виклик до суду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 липня 2000 року, виданого згідно з розпорядженням від 27 червня 2000 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 червня 2003 року, виданого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Трубніковим А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-804, а також про що свідчить Витяг Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ «Про реєстрацію права власності на нерухоме майно» № [NUMBER] від 17 червня 2004 року, квартира [ADDRESS] , на праві приватної власності належить позивачу по справі [PERSON] . В той же час, з довідки про забезпеченість житловою площею, долученої позивачем до матеріалів справи, а також листа Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-15/4199 від 16 серпня 2019 року слідує, що у вищевказаній квартирі зареєстроване місце проживання, окрім позивача, й відповідача по справі - [PERSON] Натомість з акту № 2, складеного 12 липня 2019 року комісією у складі голови ОСББ «Галеон» Задворного А .І . та сусідів-свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , й [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] з травня 2018 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS] , не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] , не будучи власником спірної квартири, не проживає у ній понад один рік, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved