Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] року у подружжя народилась дочка - [PERSON]. Спільне життя з відповідаче не склалось. Починаючи з 2011 року між сторонами почали виникати непорозуміння, сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної поваги, взаємодопомоги і підтримки. З вересня 2013 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, спільного господарства не ведуть, подальше спільне сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. На підставі вищевикладеного позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 335 (а.с.5). [INFO] у подружжя народилась дочка - [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з поданої позовної заяви, сімейне життя між сторонами не склалося. Сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства, і поновлювати їх не мають наміру. Сім'я існує лише формально, тому збереження сім'ї є не доцільним, оскільки суперечить інтересам як позивача так і відповідача. Суд прийшов до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А ч. 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, при призначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведеного, вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 28.08.2017 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 640,00 грн. судового збору, крім того, судовий збір сплачений позивачем в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved