Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів. Мотивує заявлені вимоги тим, що 12.01.2015 року між нею та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено депозитний договір № 300131/155444/5-15, відповідно до умов якого вона передала банку на вкладний рахунок [NUMBER] гроші в сумі 10000,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,5% на строк з 12.01.2015 року по 12.06.2015 року. Вказує, що відповідно до п.5.2 договору, визначено, що у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначено у договорі-заяві та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі - заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Посилається на те, що 11.06.2015 року вона звернулася до відповідача із вимогою про повернення їй депозитного вкладу з сумою нарахованих за користування відсотків, однак будь - якого реагування на її звернення з боку відповідача не було, суму вкладу з нарахованими процентами їй не повернуто, а отже, станом на 12.06.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мав повернути їй суму вкладу разом з сумою нарахованих за користування ним процентів, що складає: 10000,00 доларів США суму вкладу та 376,11 доларів США проценти, але не повернув. Просить, заявлені позовні вимоги про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив; від представника відповідача за довіреністю Сав»як І.Б. в суд поступили письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнано та просить відмовити в їх задоволенні, обґрунтовуючи тим, що в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію і задоволення вимог вкладників та інших кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, а отже важає, що немає законних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, починаючи з 18.09.2015 року повноваження ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконує уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд, виходячи з наведеного та вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів, відсутності згоди позивача, представника позивача на заочний розгляд справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача ПАТ «Банк Фінанси і Кредит». Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків. Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом установлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст. 1058 ч. 1 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1060 КК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку ( строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках в банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відносно цих вимог закону суд вважає, що оскільки відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не повернув позивачу депозитний вклад, користується його коштами. Таким чином, відповідач - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» своєю відмовою у поверненні банківського вкладу порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 Цивільного кодексу України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Це відповідає і правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, що у відповідності до вимог ст.360-7 ЦПК України підлягає обов»язковому застосуванню судами при розгляді аналогічних позовів. Відносно цих вимог закону судом встановлено належними і допустимими доказами те, що 12.01.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір №300131/155444/5-15, відповідно до умов якого вона передала банку на вкладний рахунок [NUMBER] гроші в сумі 10000,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,5% на строк з 12.01.2015 року по 12.06.2015 року (а.с.4). Після закінчення строку дії договору 11.06.2015 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з письмовою заявою з вимогою повернення їй готівкою в день закінчення депозиту суму свого строкового вкладу та нарахованих процентів у відповідності до укладеного договору 12.06.2015 року (а.с.5), на яку відповіді не отримала. До даного часу відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад позивачу не повернуто, доказів про повернення позивачу [PERSON] Н,М. суми вкладу та нарахованих процентів відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не надано доказів (копій видаткових касових документів), які б підтверджували, що сума вкладу за договором №300131/155444/5-15 від 12.01.2015 р. було достроково отримано позивачем. Також відповідачем не надано доказів, що позивач надавав будь-якій іншій особі довіреність на отримання вкладу за депозитним договором. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача та стягнення депозитних коштів грунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до умов договору №300131/155444/5-15 від 12.01.2015 р. (а.с.4); Основних умов залучення банківських вкладів осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ Фінанси і кредит (а.с. 12- 22), а також вимог пп. 3, 19 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідними нормами ЦК України. Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.5 ч.1 п.7 Закону України «Про судовий збір», а також ст.22 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, позивач, при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved