Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон за відсутності згоди його батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем у неї [INFO] року народився син, [PERSON]. Згідно рішення суду постановленого за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом вирішено залишити дитину, [PERSON], на вихованні у матері, [PERSON]. У зв'язку з сімейними обставинами, [PERSON] вимушена виїхати до своїх батьків в місто Тирасполь. Як зазначає позивачка, [PERSON] участі у вихованні не приймає, життям та здоров'ям не цікавиться. Отримати дозвіл на виїзд дитини позивачка не має можливості, оскільки місце проживання (перебування) відповідача їй не відомо, засоби зв'язку відсутні. Враховуючи вищенаведене, посилаючись на закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» позивачка просить надати дозвіл на виїзд за межі України у Придністровську Молдавську республіку м. Тирасполь громадянина - неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною шістнадцяти років. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених в позові не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2006 року. 11 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №54. що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, відповідно до якого народження дитини було зареєстроване ЗАГС м. Тирасполь, Республіка Молдова, в реєстрі запису актів громадянського стану за №1008, 01.10.2007 року. Відповідно до Довідки №312424 ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області, з 20.08.2008 року [PERSON], [INFO], набув громадянство України на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2008 року, прийнятого за результатами розгляду цивільної справи №2-10220/08 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, судом вирішено залишити на вихованні відповідача, [PERSON], дитину [PERSON], [INFO]. На даний час, неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо, вихованням дитини не займається. Відповідно до письмових доказів дитина, [PERSON], [INFO] має хронічне захворювання органів дихання, у зв'язку з чим потребує лікування. В позовній заяві позивачка вказує, що з метою покращення здоров'я та розвитку дитини вона має намір виїжджати з сином за межі України. В позовній заяві позивачка також вказує, що у зв'язку з сімейними обставинами вона вимушена була повернутися для проживання в м. Тирасполь, Республіка Молдова, та оскільки їй не відомо місце проживання (перебування) відповідача, вона не має можливості отримати його нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за кордон. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України громадян України і в'їзду в громадян України» від 21.01.1994 р. №3857-ХІІ. У відповідності до п.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до ст. 155 ч. 2 Сімейного кодексу України - батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене та те, що позивачка, у зв'язку з сімейними обставинами вимушена проживати на території іншої держави, відповідно до рішення суду дитина проживає разом з матір'ю, [PERSON], мати займається вихованням та оздоровленням дитини, бездіяльність відповідача щодо надання згоди на виїзд його сина за кордон, приводить до порушення прав неповнолітньої дитини, гарантованих Конституцією; інтереси неповнолітньої дитини, забезпечення її оздоровлення, гармонічного розвитку, суд вважає, що дозвіл на виїзд за кордон не суперечить діючому законодавству та інтересам дитини, тому його слід надати у судовому порядку. Поїздка за кордон позивачки не порушує прав відповідача, як батька дитини та вчиняється в інтересах дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial