Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ј частки від всього доходу [PERSON] , щомісяця на період її навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 24.07.1999 року між нею та відповідачем було укладений шлюб, від якого сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . 30.10.2012 року заочним рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. До досягнення дочки повноліття відповідач сплачував аліменти на користь позивача. На даний час [PERSON] навчається в коледжі Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського на денному відділенні. Заробітна плата позивача є невеликою, в зв`язку з чим остання не має можливості утримувати дочку самостійно. Враховуючи те, що відповідач добровільно надавати будь-яку матеріальну допомогу на період навчання дочки відмовляється, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому надала суду заяву, згідно якої проссить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву згідно якої просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.07.1999 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Кам`янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. Сторони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 12.11.1999 року Кам`янопотоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. 30.10.2012 року заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. 21.06.2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 21.06.2014 року, в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки № 61 від 05.02.2019 року [PERSON] навчається на третьому курсі денної форми навчання Коледжу Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського за спеціальністю зварювання (навчання за контрактом, стипендії не отримує), термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2020 рік. Згідно ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з якими вони проживають. Ненадання матеріальної допомоги повнолітній доньці, яка навчається і потребує в зв`язку з цим допомоги, за умови можливості надання такої допомоги є порушенням батьківського обов`язку, передбаченого ст. 199 СК України. Відповідно до ст.\~200\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому суд бере до уваги можливість надання допомоги другим з батьків. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст.\~182\~СК України\~передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 201\~СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання, така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. Суду не надано будь-яких доказів в підтвердження наявності істотних обставин, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання повнолітньої [PERSON] у період її навчання. Відповідно ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд бере до уваги, що згідно довідки № 61 від 05.02.2019 року вказано, що третя особа [PERSON] є студентом третього курсу денної форми навчання Коледжу Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського, термін навчання з 01.09.2018 року до 30.06.2020 року. Враховуючи викладене, суду надано докази навчання третьої особи до 2020 року, і відповідно відсутні підтвердження навчання в подальшому, тому вимоги щодо стягнення аліментів на навчання до досягнення [PERSON] 23-х років не підтверджується. Враховуючи вищевикладене, а також матеріальний стан сторін, інтереси [PERSON] на утримання якої присуджуються аліменти, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в зв`язку з чим необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 06.02.2019 року і до [INFO] року, тобто до закінчення навчання. Суд вважає, що дана частка доходу не є завищеною в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку та потреб дитини, а також є достатньо збалансованою, щоб не завдати відповідачу додаткових труднощів матеріального характеру, і допомогти позивачці утримувати дочку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, обов`язок по їх сплаті, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача та стягнути з останнього судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved