Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 13 липня 2005 року, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру №1, що знаходиться по вул. Михайла Грушевського (колишня Чекістів), буд. 43 в місті Олександрія Кіровоградської області, що посвідчений на Універсальній товарній біржі «Ален», реєстраційний номер 946. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2005 року її батько [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу був укладений на Універсальній товарній біржі «Ален», реєстраційний номер 946. На підставі вказаного договору квартира була зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності Олександрійським МБТІ 19 серпня 2005 року реєстр №10071/89 стр. 234. 20.11.2014 року батько позивача [PERSON] помер. Після смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на зазначену вище квартиру. Батько заповіт не складав. Вона звернулась до нотаріуса про прийняття спадщини, однак постановою приватного нотаріуса Олександрійського міського округу [PERSON] №88/02-31 від 16.06.2017 року їй було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії з посиланням на невідповідність поданого правовстановлюючого документа на вказану квартиру вимогам законодавства. 14.08.2018 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Ален» в особі директора фірми [PERSON] подала до суду пиьмові пояснення, у яких зазначила про те, що проти задоволення позову не заперечує. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином за усіма відомим суду адресами, давалось оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідачів, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надали. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 280-284 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 13 липня 2005 року, реєстраційний №946, згідно якого [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] однокімнатну квартиру №1, що знаходиться по вул. Михайла Грушевського (колишня вул. Чекістів), буд. 43 у місті Олександрія Кіровоградської області, що посвідчений на Універсальній товарній біржі «Ален». Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 20 листопада 2014 року, актовий запис №1158. Приватний нотаріус Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] постановою від 16 червня 2017 року №88/02-31 відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], у звязку з тим, що нею не подано належним чином оформлений документ, який підтверджує право власності померлого на вищевказану квартиру. Згідно наявної у матеріалах витребуваної судом інвентаризаційної справи фотокопії рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2005 року по справі №2-2689/2005 договір купівлі-продажу однокімнатної квартири №1, що знаходиться у будинку №43 по вул. Чекістів в м. Олександрія Кіровоградської області, укладений 13 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Ларіоновою і [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Ален» за №946 визнано дійсним, визнавши за [PERSON] право власності за означену квартиру. Згідно листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.11.2018 року №05/71/2018 надати справу №2-2689/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності надати неможливо, оскільки згідно відомостей реєстрації первинного обліку за 2005 рік Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області дана справа не облікована. Згідно відомостей реєстрації первинного обліку за 2005 рік №2-2689/2005 облікована інша справа. Отже, враховуючи те, що Олександрійський міськрайонний судКіровоградської області не підтвердив наявність рішення від 18.05.2005, копія якого знаходиться у матеріалах інфвентаризаціної справи, суд виходить з того, що такого рішення суд не виносив. Згідно архівної довідки №696 КП «ОМБТІ» право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.05.2005 року 2-2689 2005. Згідно навного у матеріалах інвентаризаційної справи свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Олександрійської міської ради 30 червня 2005 року, до часу укладення зазначеного вище біржового договору право власності на відповідну квартиру належало [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], єдиним його спадкоємцем, який прийняв спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу, є його донька [PERSON] Родинні відносини спадкоємця і спадкодавця підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, у якому її батьком зазначений [PERSON]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. В силу п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, повинен бути укладений в письмовій формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялись сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами). У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. За правилами ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором. Частиною 4 вказаної норми передбачено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦПК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР у редакції, чинній на момент укладення зазначеного договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Відповідно до ст.15 ЗУ Про товарну біржу, у редакції, чинній станом на 1999 рік, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.п.1.5-1.7 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 121 від 09.06.98, державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Згідно п.9 додатку 1 до цієї Інструкції до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна віднесено договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що вказана вище квартира дійсно належала спадкодавцю [PERSON] на підставі зареєстрованого на товарній біржі договору купівлі-продажу, який був фактично виконаний сторонами і також відповідно до чинного на момент його укладення законодавства зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. Відповідачі ухилилися від нотаріального посвідчення цього договору. Право власності [PERSON] на квартиру ніким не оспорюється. Однак, у звязку з недодержанням при укладенні договору нотаріальної форми, донька [PERSON], яка є єдиним спадкоємцем, не може реалізувати свої спадкові права. Тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Отже враховуючи, що іншого способу захисту своїх майнових справ позивач не має, а обставини зазначені в позовній заяві підтвердилися, позовні вимоги підлягають задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved