Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначила наступне. [INFO] померла її мати [PERSON] . Оскільки мати була похилого віку, за станом здоров`я самостійно не могла себе обходити, потребувала допомоги, тому без реєстрації проживала в приватному будинку [ADDRESS] разом з нею, з 2005 року і по день смерті. Місцем реєстрації матері залишилася квартира [ADDRESS] , яка їй належала на праві власності до грудня 2004 року. Вказану квартиру [PERSON] подарувала її дочці. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] належала земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0594 га, яка розташована в садовому товаристві «[INFO]» м. Умань. Після смерті матері вона із заявою про прийняття спадщини не зверталася, так як думала, що мама переписала цю земельну ділянку на її ім`я, оскільки ніхто крім позивача цією земельною ділянкою не користувався, членська книжка також була виписана на її ім`я. В 2021 році голова садового товариства не прийняв у неї членські внески та пояснив, що вона не є власником земельної ділянки, а власником є її покійна мати [PERSON] , тому прийти більше від неї внески він не буде, і якщо вона не надасть йому правовстановлюючий документ, земельну ділянку буде передано іншим особам. Тобто, після смерті матері відкрилася спадщина до складу якої входить вищевказана земельна ділянка. Вона проживала з мамою однією сім`єю, вели спільне господарство, фактично прийняла спадкове майно, а тому, у відповідності до вимог чинного законодавства вважається такою, що прийняла спадщину. Із заявою про відмову від прийняття спадщини вона не зверталася. Звернувшись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадкове майно, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки мати на день смерті була зареєстрована зі іншою адресою. На цей час іншого шляху, крім судового, яким можна було б вирішити питання оформлення права на спадкове майно, не має, тому звернулася до суду з цим позовом і просить суд визнати за нею, [PERSON] , право власності на спадкове майно, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0594 га, розташовану в садовому товаристві «[INFO]» м. Умань. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність та у відсутність її довірителя, позивача по справі, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 257. Позивач по справі [PERSON] (дошлюбне - [PERSON] копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським міським відділом РАГС, згідно якого позивач 05 жовтня 1974 року уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище, а в подальшому одружилася з [PERSON] , копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області) є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Уманським бюро РАГС Київської області. Згідно постанови [PERSON] , приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу Черкаської області, 04 червня 2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,0594 га, місце розташування якої: Черкаська область, місто Умань, садове товариство «[INFO]», що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР, виданий Уманською міською радою 18 вересня 1998 року, у зв`язку із пропущенням строку прийняття спадщини. Також, згідно вказаної постанови, [PERSON] не була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем, із заявою про прийняття спадщини не зверталася, спадкова справа після смерті [PERSON] , не заводилася. Разом з тим, згідно довідки квартального комітету виконкому Уманської міської ради Черкаської області від 01.06.2021 року № 618, [PERSON] з 2005 року і на день своєї смерті [INFO] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживала та вела спільне господарство донька [PERSON] , яка є власником вказаного будинку. Вказане також підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого 18 вересня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1310, [PERSON] , за життя, на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради народних депутатів № 194 від 14 травня 1998 року, було передано у приватну власність земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0594 га, розташована на території Уманської міської Ради (Садове товариство «[INFO]»). Членська книжка садового товариства «[INFO]» по земельній ділянці [NUMBER] була виписана на ім`я позивача по справі [PERSON] , яка і сплачувала членські внески починаючи з 1998 року, що підтверджується відповідними відмітками у вищевказаній членській книжці. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом було встановлено, що на час відкриття спадщини позивач проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, оскільки ніхто, крім позивача по справі, не претендував на спадкове майно, а позивач вважала, що звертатися до нотаріуса із відповідною заявою не потрібно, так як вона є особою, яка фактично прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, проживаючи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Але в подальшому, звернувшись до нотаріуса із заявою про оформлення свого спадкового права, нотаріусом їй було обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану у садовому товаристві «[INFO]», оскільки нею пропущено строк прийняття спадщини та вона не була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем. З урахуванням наданих позивачем доказів, а також встановлених та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на спадкову земельну ділянку, а тому наявні достатні підстави для визнання за позивачем права власності на спадкову земельну ділянку в порядку спадкування, таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, але позивач у своїй заяві на стягненні судових витрат не наполягає.

Outcome: approved