Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що з 22 грудня 1979 року по 29 вересня 2008 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу вони, за спільні кошти побудували житловий будинок №35 по вул. Затишній (колишня назва-Свердлова) в с.Олександрівка, м.Чорноморська (колишня назва - Іллічівськ) Одеської області. Після закінчення будівництва, право власності на вищевказаний житловий будинок оформили на відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу сторони проживали у спільному будинку, кожний користувався житловим будинком на рівних правах. 15 серпня 2015 року помер спільний син сторін [PERSON], після його смерті відповідач [PERSON] почав суттєво порушувати права позивача, що проявлялося у обмеженні користування приміщеннями житлового будинку, сварками, приховуванням ключів від будинку. Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного майна. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустила строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 1979 року по 22 жовтня 2008 року (а.с.5,19). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 грудня 1991 року, право власності на житловий будинок №35 по вул.Затишна (колишня назва - Свердлова) в с.Олександівка, м.Чорноморська (колишня назва - Іллічівськ) Одеської області, належить відповідачу [PERSON] (а.с.6) Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД № 206112 від 08 липня 1980 року [PERSON], [INFO], є спільним сином сторін, який 15 серпня 2015 року помер від тяжкої довготривалої хвороби, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13,14). В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, с.Олександрівка, вул.Затишна (колишня назва Свердлова), буд. №35 був побудований у шлюбі з позивачкою [PERSON], за спільні кошти подружжя. Відповідач не заперечував, що догляд за хворим сином сторін [PERSON], померлого 15 серпня 2015 року, здійснювала позивач [PERSON] Також пояснив, що сторони жили як сусіди, без сварок, до смерті сина. Крім того, відповідач [PERSON] підтвердив, що після смерті сина почалися сварки між сторонами, що проявлялося у користуванні житловими приміщеннями. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона проживала в будинку сторін з жовтня 2015 року, здійснюючи ремонт у будинку. Жила на другому поверсі будинку та чула сварки між сторонами. Посилання відповідача [PERSON] про пропущення позивачем строку на звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки незважаючи на розірвання шлюбу 29 вересня 2008 року, між сторонами залишилися рівні стосунки. Після розірвання шлюбу відповідач не чинив перешкод у користуванні майном. Позивач дізналася про порушення свого права власності вже після смерті їх сина [PERSON], померлого 15 серпня 2015 року, коли відповідач почав влаштовувати сварки з приводу користування спільним майном, та наміром розпорядитися житловим будинком на свій розсуд, без участі позивача [PERSON], про що він підтвердив в ході розгляду справи. Отже, суд вважає, що початок позовної давності слід обчислювати з дня смерті сина сторін [PERSON], померлого 15 серпня 2015 року, а не з дня розірвання шлюбу.\~ Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.70 СК України та ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У п.п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Враховуючи наведене житловий будинок за №35 по вул.Затишна (колишня назва Свердлова) в с.Олександрівка, м.Чорноморська, Одеської області можна визнати спільним майном подружжя в повному обсязі, оскільки він був побудований за спільні кошти подружжя, у період шлюбу сторін. У відповідності до положень ч.2\~ст.372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч.1,4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Outcome: partial