Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 листопада 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Томашгородській селищній раді Рокитнівського району Рівненської області, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . З лютого 2019 року у подружжя виникали непорозуміння. Причиною цього були зловживання чоловіком алкогольними напоями, вчинення домашнього насильства, безпідставні чіпляння та як наслідок втрата взаєморозуміння. Сторони не цікавляться життям один одного, не пов`язані спільним побутом, спільного сімейного бюджету не мають, відсутні спільні інтереси. Спроби позивача зберегти шлюб були марними та нідо чого не призвели. Примирення між ними неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Вважає, що подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, так як втраченого почуття любові один до одного і їхні відносини фактично не містять ознак відносин, які притамання подружжю. Їхній шлюб носить лише формальний характер. Просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, понесенні судові витрати стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить шлюб розірвати, прізвище залишити [PERSON] , судові витрати залишає за собою. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився по невідомій причині, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Дослідивши письмові докази, суд ухвалює заочне рішення. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 04 листопада 2011 року зареєстрували шлюб у Томашгородській селищній раді Рокитнівського району Рівненської області, актовий запис №13 (а.с. 8). Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.8,9). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи, що заявник наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом з`ясовано, що на протязі спільного життя між сторонами виникали непорозуміння, різні погляди на життя, позивач зберігати сім`ю не бажає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи прохання сторони, прізвище позивачу суд залишає « [PERSON] ». Крім того, згідно позовної заяви позивач просить після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. Водночас, матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження того, що між сторонами існує спір відносно місця проживання дітей. За вказаних обставин відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Outcome: approved