Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом вказавши, що у період з вересня 2009 року по вересень 2013 року перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У вересні 2013 року шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення суду. З моменту припинення шлюбних відносин син перебував на повному утриманні позивача і проживав разом з нею. Участі у вихованні сина відповідач не приймає, матеріальної допомоги не надає. В жовтні 2014 року через початок збройного конфлікту на сході України позивач разом з дитиною змінила місце проживання і переїхала до м.Боярка Київської області. Будинок в якому позивач проживає з дитиною належить на праві власності її матері [PERSON] . На даний час син [PERSON] відвідує Боярську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів акредитації № 2. Крім того, перебуваючи в громадянському шлюбі зі [PERSON] , який працевлаштований у ТОВ «АЛВІС» і має стабільний заробіток у розмірі 16 000 гривень, вони разом забезпечують піклування та необхідний догляд. Також позивач вказала на те, що відповідач постійно перебуває на окупованій території і у позивача виникають проблеми з отриманням нотаріально посвідченої письмової згоди батька на виїзд дитини за кордон. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , із нею. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання, в якому просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Боярської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилася. Просила справу розглянути за її відсутності. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 2 вересня 2013 року по цивільній справі № 424/2615/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області. В жовтні 2014 року позивач разом з сином змінила місце проживання і фактично проживає по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 3311 від 2 жовтня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Даний житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 серпня 2020 року за № 221630481, яка з пояснень позивача у позові, є її рідною матір`ю. З початку 2013 року позивач, з її пояснень в позові, перебувала у громадянському шлюбі із [PERSON] . З 17 липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. З пояснень позивача в позові судом встановлено, що вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу. Також її чоловік [PERSON] працевлаштований у ТОВ «Алвіс» і його заробіток складає 16 000 гривень в місяць. Тому сукупний заробіток сім`ї складає близько 24000 гривень на місяць. При цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 1378/18.8-77 від 13.02.2020 року виданим Ровеньківським міським відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Також судом встановлено, що відповідно до висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Боярської міської ради, який є невід`ємним додатком № 1 до рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 11 березня 2021 року № 5/85, службою проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що кімната, яка облаштована для дитини, мебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. Для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. В тому числі службою у справах дітей було оглянуто характеристику від депутата Боряської міської ради [PERSON] № 131 від 18.02.2021 року за підписом сусідів. Документ характеризує родину, як міцну та турботливу. Відповідно до рішення № 5/85 від 11 березня 2021 року виконком міської ради з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, рекомендує визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його матері, позивача по справі [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Отже, з наданих доказів судом встановлено, що позивач має стабільний дохід, матеріально-побутові умови проживання є належними для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, вона намагається створити для дитини оптимальні умови для проживання та виховання. При цьому відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Даних щодо спілкування відповідача з сином суду не надано. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При цьому, суд виходить передусім не з прав батьків на виховання малолітньої дитини, а з інтересів дитини, захищаючи права останньої, що жодним чином не суперечить законодавству України та міжнародним правовим актам щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дітей. [PERSON] з жовтня 2014 року, проживає з матір`ю, яка постійно проявляє любов та турботу про сина, приймає участь у його вихованні, утриманні та навчанні. Створені нею умови для проживання дитини в повній мірі можуть забезпечити її повноцінний розвиток, навчання та виховання, що підтверджується відповідними результатами обстеження умов їх проживання та висновками служби у справах дітей. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що, враховуючи вік дитини, спільне проживання понад 6 років разом з матір`ю, протягом якого у дитини утворились стійкі, усталені зв`язки із її оточенням, звичним та бажаним середовищем, а також той факт, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, позивачем по справі [PERSON] , буде відповідати інтересам дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved