Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Добропільської міської ради, в якій вказала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2010 року , виданого державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори, вона є спадкоємцем житлового будинку, розташованого за адресою м. Добропілля вул.. Калініна 64 з надвірними побудовами та спорудами, який залишився після смерті її чоловіка [PERSON]. Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом нею була прийнята у спадщину земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий №1411500000:00:040:0133, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою м. Добропілля, вул.. Калініна 64. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі земельна ділянка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,що знаходяться за адресою : м. Добропілля, вул.. Калініна 64. Оскільки у технічному паспорті, який виготовлено 22.12.2015 року Добропільським БТІ зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться самочинно збудована прибудова «а1-1», вона не може оформити право власності на спадкове майно. Вважає, що оскільки спірні обєкти збудовані на земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності, а також не порушують прав інших осіб, в судовому засіданні свої позовні вимоги підтри мала та просила визнати за нею право власності на самочинно збудовану споруду; прибудова «а1-1» - загальною площею 23,0 кв.м, яка розташована на земельній ділянці за адресою м. Добропілля, вул.. Калініна 64. Представник відповідача - Добропільської міської ради в судове засідання не зявилася, але надала заяву, у котрій просить розглянути позов у її відсутність, позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі, направивши копію рішення суду для відома, після розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, позивач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2010 року , виданого державним нотаріусом Другої Добропільської державної нотаріальної контори, є спадкоємцем житлового будинку, розташованого за адресою м. Добропілля вул.. Калініна 64 з надвірними побудовами та спорудами, який залишився після смерті її чоловіка [PERSON]. Також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом нею була прийнята у спадщину земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий №1411500000:00:040:0133, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташованих за адресою м. Добропілля, вул.. Калініна 64. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі земельна ділянка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,що знаходяться за адресою : м. Добропілля, вул.. Калініна 64. В 2010 році позивачем на земельній ділянці для будівництва та обслуговування жилого будинку було здійснено самочинно збудовану споруду прибудову «а1-1». 2014 році позивачем було замовлено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд за зазначеною адресою. При обстеженні меж земельної ділянки інженером-землевпорядником було складено Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання де зазначено, що суміжними землекористувачами претензій до існуючих меж не заявлено. Визнання право власності на самочинно збудовану прибудову (а1-1) необхідно позивачу для реалізації свого права щодо вільного розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній якщо це не порушує право інших осіб. Відповідно до ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону , або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов. Спірний обєкт збудований позивачем на земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності, а також не порушує прав інших осіб. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Непорушність права власності гарантується ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України. Враховуючи наведене,

Outcome: approved