Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, в якому зазначає, що на підставі рішення сесії Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області від 24.12.2002 року їй передано у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,5393 га., що розташована по вул.Коцюбинського, 6 в с.Глибочиця Житомирського району Житомирської області. В 2016 році у неї постала необхідність відповідно до чинного законодавства присвоїти вищевказаній земельній ділянці кадастровий номер, оскілький попередній державний акт на землю старого зразка. При оформленні документів позивачу стало відомо, що на майно,а саме земельну ділянку площею 0,5393 га., що розташована по вул.Коцюбинського, 6 в с.Глибочиця Житомирського району Житомирської області накладено заборону. На даний час жодних законних підстав, які б свідчили про правомірність існування накладеної заборони не існує, а тому її права порушено, що стало підставою для звернення з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала з підстав зазначених в ньому. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду лист про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,5393 га., з них для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд 0,1393 га. та для ведення особистого селянського господарства 0,4000 га., яка розташована в с.Глибочиця по вул.Коцюбинського, 6 Житомирського району Житомирської області (а.с.5). З інформаційної довідки від 05 квітня 2016 року вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі права власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна наявна заборона на все належне [PERSON] нерухоме майно, відомості про яку були зареєстровані 06 травня 2006 року на підставі повідомлення Колгоспу «Будівельник комунізму», серія та номер: б/н, від 28 березня 1984 року (а.с.6-7). Згідно довідки Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №7475 від 20 квітня 2016 року за [PERSON] станом на 20 квітня 2016 року відкриті виконавчі провадження відсутні (а.с.3). У відповідності із ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що власник спірного майна позбавлений права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту.

Outcome: approved