Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій вказувала, що 15 лютого 2014 року вони із відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 136. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею та повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки та непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин, внаслідок чого вони, на даний час, спільного бюджету та господарства не ведуть, у кожного з них своє особисте життя. Враховуючи вищевикладене, просила суд розірвати шлюб між нею і відповідачем та відновити їй дошлюбне прізвище «Довгалюк». Окрім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на своє скрутне матеріальне становище та хворобу дитини. Позивача в судове засідання не з»явилася, до суду надала заяву, в якій просить справу розглядати без неї та за відсутності її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних міркувань. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони 15 лютого 2014 року уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 136. (а.с.-10) Із позовної заяви встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через постійні сварки та непорозуміння, різні погляди на сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин, внаслідок чого вони, на даний час, спільного бюджету та господарства не ведуть, у кожного з них своє особисте життя. В шлюбі у подружжя 20 червня 2014 року народився син [PERSON]. (а.с.-11) Із довідки виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 1621 від 20.04.2017 року встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір»ю [PERSON] в м. Тетієві по вул. Джерельній, 4-б та перебуває на її утриманні. (а.с.-14) Із копії консультативного висновку Державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії» від 31.03.2016 року встановлено, що внаслідок проведеного обстеження пацієнту [PERSON] встановлено діагноз «Відкрита артеріальна протока» (а.с.-12) Відповідно до ст.ст. 104,110 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. П. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а також те, що подальше збереження шлюбу неможливе без взаємної згоди, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач жити разом із відповідачем не бажає, тривалий час сторони шлюбних стосунків не підтримують і в подальшому підтримувати наміру не мають, відносини між ними, як між подружжям фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку, що їх сімя розпалася остаточно і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50% усіх видів його заробітку (доходу), суд вважає, що ці вимоги позивача підлягають до задоволення частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180,183,185 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов»язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи із аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв»язку з її хронічною хворобою, лікуванням. Каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, позивач просить стягнути із відповідача аліменти на утримання сина у максимальному розмірі у вигляді 50% заробітку, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище та хворобу сина, при цьому не надаючи суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. На думку суду, такий розмір аліментів суперечить закону та призведе до порушення прав відповідача, оскільки відповідно до приписів ст. 128 КЗпП України та ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати 20%, а у випадках окремо передбачених законодавством України 50% заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку ( доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial