Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Балківської сільської ради Барського району Вінницької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку №26 по вул.\~Польовій у с. Окладне Барського району Вінницької області. Відповідач був членом її сімї та зареєстрований у даному будинку. Відповідач у будинку не проживає та не бажає добровільно знятись з реєстрації. Реєстрація відповідача у будинку позивача чинить останній перешкоди у користуванні будинком, тому позивач змушена звертатися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №26 по вул. Польовій у с. Окладне Барського району Вінницької області. Представник позивача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 29.03.2017 (а.с. 25), у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 34). Представник третьої особи Балківської сільської ради Барського району Вінницької області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій зазначив, що самостійних вимог у справі не заявляє та просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 22). Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача та представника третьої особи, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. 25.04.2017 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання. Оглянувши заяву представника позивача, третьої особи, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до даних копії договору дарування житлового будинку від 16.02.2015 [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок №26 по вул. Польовій у с. Окладне Барського району Вінницької області (а.с. 6). Відповідно до даних акту обстеження погосподарського номера [PERSON] від 22.02.2017 комісія встановила, що [PERSON] зареєстрований у [INFO], але не проживає з 2012 року (а.с. 7). Відповідно до даних копії домової книги у будинку №26 по вул. Польовій у с. Окладне Барського району Вінницької області зареєстровано місце проживання [PERSON] (а.с. 8). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У судовому засіданні було доведено, що власником будинку є позивач, відповідач був членом сімї власника будинку та з 2012 року не проживає у будинку, поважність причин своєї відсутності суду не повідомив, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження права користування житлом. Судом було встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останній перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності, зокрема, продажу будинку тощо. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн витрат на сплату судового збору, що документально підтверджені (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved