Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування вимог представник позивача [PERSON] вказала, що [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер чоловік позивача [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що 17 січня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 13. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. За життя чоловік позивача заповіту не склав, тому право на спадкування за законом у першу чергу отримали його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], остання в встановленому законному порядку відмовилася від спадщини про що подала відповідну заяви до нотаріальної контори. При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з неподанням документу необхідного для вчинення нотаріальної дії, посилаючись на ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду та просить повністю задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила задовольнити вимоги позивача, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набув права власності на житловий будинок, це його право ніким не заперечене, не оскаржене, не скасоване. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала. Представник Веселинівської селищної ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області помер чоловік позивача [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що 17 січня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 13., що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 17 січня 2011 року /а.с. 6/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не склав відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом набула дружина померлого - [PERSON], та його донька - [PERSON], донька у встановленому законному порядку відмовилася від спадщини про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Позивач звернулася до нотаріальної контори з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом 17.05.2016 року постановою відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві./а.с. - 8/. Відповідно до акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 1979 року забудовником є [PERSON]. /а.с. - 10/. Крім того згідно з інвентаризаційною справою на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований в [ADDRESS] зазначений об'єкт нерухомого майна власниками якого є [PERSON] Однак в поза судовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Згідно ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка [PERSON], та прийняла спадщину, але з незалежних від неї причин не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п.3.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ№6 від 01.03.2013 року узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того відповідно до вищезазначеного Постанови Пленуму при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. До таких документів зокрема належить акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Таким чином акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 1979 року є належним правовстановлюючим документом, що посвідчує належність спадкового майна спадкодавцеві - [PERSON] Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved