Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.10.2015 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського РУЮ м. Харків, запис № 412. Мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалася, між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні погляди на життя, згасли почуття, не мешкають з 2012 року. На даний момент не ведуть спільного господарства, шлюбні сімейні стосунки не підтримують і подальше спільне проживання з відповідачем вважає неможливим, збереження шлюбу недоречним. Стосунки, які склалися між нею та відповідачем перешкоджають їх подальшому спільному проживанню, тому примирення неможливо. Подальша наявність юридичного факту реєстрації шлюбу суперечить її інтересам, тому просить суд розірвати шлюб, дитина залишається мешкати з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання, чим ставить її у скрутне становище, тому просить стягнути аліменти у розмірі 1/ 4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивач [PERSON] надала письмову заяву про слухання справи за її відсутністю та просила задовольнити позовні вимоги повністю, а також зазначила, щоб після розірвання шлюбу залишити її прізвище « Довженко». Відповідач [PERSON] у судове засідання також надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст.197 України - фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08.10.2005р. зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стані Фрунзенського РУЮ м. Харкова запис № 412, ( свідоцтво серія 1-ВЛ № 016447). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO]. Як встановлено у судовому засіданні причиною розірвання шлюбу те, що згасли почуття між подружжями і сторони не мають наміру в подальшому проживати однією сімєю. На сьогоднішній час сторони мешкають окремо з 2012р., не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе і тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище і наполягає щоб була залишена шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, тому після шлюбне прізвище позивача визначити як «Довженко» Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Вимоги позивача щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Як зазначено у ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працездатний, має постійну роботу і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1 / 4 частин від усіх видів заробітку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн., так як позивач по вказаній категорії справи звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved