Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], 13.03.2008р.н., за період з червня 2015р. по червень 2016р. в сумі 27830 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає з неповнолітнім сином [PERSON] Батько дитини [PERSON], відповідач по справі, не піклується про дитину, не надає коштів на її утримання. Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова [PERSON] зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак з моменту винесення такого, батько дитини ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року складає 13 000 грн. Зазначає, що їхній син потребує коштів на навчання, харчування, одяг та для того, щоб вона могла забезпечити йому належні умови проживання, а відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів встановлених рішенням суду, а тим самим і від виконання свого батьківського обовязку по утриманню дитини; останній має можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, так як є працездатною особою і має можливість працювати. А відтак просить позов задовольнити у повному обсязі. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.11.2016 позов задоволено у повному обсязі, постановлено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], за період з червня 2015р. по червень 2016р. в сумі 27830 грн. Стягнути з [PERSON] грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13.04.2018 скасовано вищезазначене заочне рішення, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 10.05.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що покликання відповідача на наявність у нього на утриманні матері-пенсіонера як на підставу для відмови у позові є необгрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки у його матері є чоловік та дочка, які також забезпечують її утримання. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, пояснили, що поданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, відповідач не працює та на його утриманні перебуває мати [PERSON], яка є пенсіонером та за яку він здійснює виплату коштів за договором надання споживчого кредиту, укладеного між нею та ПАТ «ОТП Банк» від 13.05.2017, зазначили, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання сина, купляє йому одяг, шкільні приладдя. Зясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що в період з 11 лютого 1994 року до 23 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 вересня 2015 року вирішено стягувати з [PERSON], 1971р.н. на користь [PERSON], 1974р.н., ІПН -[NUMBER], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 13.03.2008р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн, щомісячно, починаючи з 24.06.2015р. і до досягнення ним повноліття (а.с.5). На виконання вищевказаного рішення суду, Сихівський районний суд м.Львова видав виконавчий лист № 464/5040/15-ц від 12.10.2015р., який перебуває на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби м.Львів Львівського міського управління юстиції. Згідно з поданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментах Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, станом на 30 червня 2016 року заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період з червня 2015 року по червень 2016 року становить 13000 грн. (а.с. 8). Згідно з представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів за період з червня 2015 року по червень 2016 року, така заборгованість становить 27830 грн. (а.с.3). Відповідач щодо поданого позивачем розрахунку заборгованості заперечив, надав суду свій, згідно з яким така за період з червня 2015 року по червень 2016 року становить 23521,91 грн. (а.с. 85). Позивач визнала, що поданий відповідачем неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, є правильним та не оспорювала такий. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України в редакції, чинній на дату ухвалення заочного рішення по даній справі, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України в чинній редакції у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. А відтак, суд вважає за можливе застосувати норму матеріального права в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення у даній справі, оскільки в протилежному випадку погіршується становище дитини, що є неприпустимим з урахуванням вимог міжнародного та національного законодавства. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги покликання відповідача як на причини утворення заборгованості по сплаті аліментів з незалежних від нього обставин наявність у нього на утриманні матері-пенсіонера, оскільки, як встановлено судом у судовому засіданні та не заперечується ним, окрім нього її утримання забезпечують чоловік та дочка, а також на те, що він безробітний, оскільки як вбачається із поданої ним копії трудової книжки БТ-ІІ №4444571 від 19.07.1988 такий звільнений з роботи 12.11.1997 за власним бажанням, жодних доказів, які б унеможливлювали подальше працевлаштування відповідача суду не надано. Зважаючи на вищевикладене, а також те, що обов'язок сплачувати аліменти виник у відповідача з моменту набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, заборгованість по сплаті аліментів виникла з його вини, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки платника аліментів та таку слід стягнути з нього згідно з поданим ним розрахунком, оскільки такий позивачем визнається та не оспорюється, відповідає дійсним обставинам справи та проведений згідно з вимогами чинного законодавства, а відтак максимально враховуючи інтереси дитини, позов слід задовольнити частково. Судові витрати підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.7, 141, 180, 196 СК України та

Outcome: partial