Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить витребувати з незаконного недобросовісного володіння відповідачів належну їй квартиру [ADDRESS] шляхом їх виселення з вказаної квартири. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачі без її погодження вселилися у вказану квартиру, зловживали спиртними напоями, влаштовували сварки та бійки, створили умови неможливі для проживання її та онуки. Вона позбавлена можливості належним чином використовувати своє право власності на житло. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в засідання на неодноразові виклики не зявились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради просить позовні вимоги задовольнити. Вислухавши пояснення , перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги позивача [PERSON] , виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обовязків цивільного характеру. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1ст.319 та ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ст.ст.16,386,391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності №100 від 11.01.1999 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Жодних угод між\~позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] про користування спірною квартирою не було укладено. Відповідач [PERSON] не є членом сімї власника квартири . За змістом ст.64 Житлового Кодексу УРСР до членів сімї власника будинку належать дружина власника будинку,їх діти та батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство . Статтею 156 Житлового Кодексу передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї . Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним , певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до закріпленого у ст.387 ЦК України загального правила, власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з її володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника поза її волею. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не скористалися своїм правом надати суду відзив та заперечення проти позову, а саме про те, що вони мають право на проживання в спірній квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ствердили в судовому засіданні, що [PERSON] вимушена вийти із спірної квартири через антигромадську поведінку відповідачів , котрі постійно зловживають спиртними напоями, створюють умови несумісні для проживання інших мешканців будинку в цілому, і зокрема спірної квартири. Замки на дверях квартири замінені, комунальні послуги не сплачувались, майно в квартирі зруйноване. За таких обставин, коли судом встановлено , що відповідачі самовільно заволоділи власністю позивачки і руйнують її, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення . На підставі викладеного та

Outcome: approved