Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів і поглядів на життя, протягом тривалого часу не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер і збереження сімї є неможливим. Відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини добровільно не надає, тому просить розірвати шлюб та стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн. щомісячно з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилася, проте подала заяву про підтримання позовних вимог із клопотанням про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав заяву про визнання позову з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 31.08.2013 року сторони зареєстрували шлюб, про що 31.08.2013 р. складено відповідний актовий запис за № 1465, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ИД № 100897, виданим 31.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 198122, виданим 03.06.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1258. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітньої дитини. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом розірвання шлюбу між сторонами та стягнення із відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, починаючи з 13.11.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище дитини, а також те, що не тільки відповідач, а й позивач також повинна брати участь в утриманні дитини.

Outcome: approved