Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Тернівської міської ради Дніпропетровської області, третя особа: державний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори, про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є донькою [PERSON], який помер 17 листопада 2003 року у с. Кремяноє Кореневського району Курської області РФ. Її батькові на праві спільної сумісної власності належала 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частка зазначеної квартири належала її матері [PERSON], яка померла 28 червня 2014 року, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 лютого 2015 року вона є власницею 1/2 частки вищезазначеної квартири після смерті матері. На час смерті батька вона була зареєстрована та проживала в вищезазначеній квартирі, а тому вважала що прийняла спадщину від нього. Проте, звернувшись із заявою до державного нотаріуса Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, 24 листопада 2017 року отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] у звязку з тим, що у шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини та не подала документи, які підтверджують постійне місце проживання із спадкодавцем. ЇЇ батько на день смерті мешкав в с. Кремяноє Кореневського району Курської області РФ, після його смерті спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіт не посвідчувався. Вона була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [INFO], з 17 листопада 2003 року добросовісно, відкрито безперервно володіла даним майном, утримувала квартиру в належному стані, сплачувала всі комунальні послуги, оскільки її мати, яка по день смерті мешкала разом із нею у спірній квартирі, не мала можливості утримувати квартиру та сплачувати всі комунальні послуги, так як отримувала мінімальну пенсію за віком. На сьогодні вона продовжує добросовісно, відкрито безперервно володіти вищезазначеною квартирою, та має намір оформити документально право власності на неї. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири №29, яка розташована в будинку №16 по вул. Миру в м. Тернівка Дніпропетровської області, загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., за набувальною давністю. Позивач у судовому засіданні, посилаючись на позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Визнала ті факти, що вона не зверталась до нотаріуса до РФ за місцем смерті її батька з заявою про прийняття спадщини; також своєчасно не зверталась до нотаріуса за місцем знаходження нерухомого майна з заявою про прийняття спадщини; з заявою або позовною заявою про постійне проживання разом зі спадкодавцем до суду також не зверталась; з позовною заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском прийняття спадщини до суду не зверталась. Також суду пояснила, що її батько помер в с. Кремяноє Кореневського району Курської області РФ, разом з ним на час його смерті вона не мешкала. Вона з 1995 року постійно мешкала в квартирі [ADDRESS].До державного нотаріуса в м. Тернівка з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька звернулась тільки 24.11.2017 року. Вона знала, що її батько помер 17.11.2003 року та була на його похоронах. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник позивача, посилаючись на позовні вимоги, просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Визнала ті факти, що [PERSON] не зверталась з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в РФ за місцем смерті її батька; також [PERSON] з заявою про прийняття спадщини своєчасно не зверталась до нотаріуса за місцем знаходження нерухомого майна; окрім того, [PERSON] з заявою або позовною заявою про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до суду також не зверталась; також [PERSON] з позовною заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском прийняття спадщини до суду не зверталась. Також зазначила, що позивач добросовісно заволоділа оспорюваною частиною квартири. Тернівська міська рада з заявами про відумерлість спадщини до суду не зверталась. Інші особи на оспорюване майно не претендують. Не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник відповідача повторно в у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка. Причини з яких представник відповідача не з'явився в судове засідання суду не відомі. Відзивів не подавав. Третя особадержавний нотаріус Тернівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, тому суду вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності. В судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про огляд оригіналів документів. \~Відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового розгляду справи, відзивів не подавав, причини з яких відповідач не з'явився суду не відомі, позивач та її представник не заперечують проти розгляду в заочному порядку, суд дійшов висновку про необхідність розгляду даної справи в заочному порядку за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та оглянувши оригінали документів, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], актовий запис №458 від 05.04.1956 р., та оглянуті в судовому засіданні: свідоцтво про шлюб [PERSON] з [PERSON], актовий запис №219 від 03.12.2010 р., прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]; свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], актовий запис №575 від 09.08.1975 р., прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], а також свідоцтво про смерть [PERSON], актовий запис №305 від 06.10.1996 р. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 серпня 1993 року Тернівським УЖКГ обєднання держпідприємства по видобутку вугілля «Павлоградвугілля», на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с.12). 17 листопада 2003 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане відділом ЗАГС адміністрації виконавчої державної влади Кореневського району Курської області (а.с.11). 04 лютого 2015 року [PERSON] отримала свідоцтво про спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в якому зазначено, що після смерті матері [PERSON], яка померла 28 червня 2014 року, спадщина, на яку їй видається свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з постанови про відмову вчинити нотаріальну дію від 24 листопада 2017 року, яка видана державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 17 листопада 2003 року і на день смерті проживав в [INFO], Російська Федерація, на частку квартири [ADDRESS]. Компетентні органи Російської Федерації повідомили, що після смерті [PERSON], який помер 17 листопада 2003 року спадкова справа не заводилася, відомості про спадкоємців відсутні, заповіт не посвідчувався. [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала, документи, які підтверджують постійне місце проживання зі спадкодавцем не надала. (а.с.10). Відповідно до акту від 26 грудня 2017 року, складеного начальником ЖРЕД-10 [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], за адресою м. Тернівка [ADDRESS] [PERSON] мешкає з 1995 року та до теперішнього часу (а.с.14). Як вбачається з довідки про склад сім`ї від 26.12.2017 р., станом на 26.12.2017 р. за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]Г (а.с.15). Згідно довідки абонентського відділу КП «ТЖКП» від 25 грудня 2017 року станом на 01 грудня 2017 року заборгованість за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] відсутня (а.с.16). Як визнано позивачем та представником позивача у відповідності до ст. 82 ЦПК України, [PERSON] не зверталась з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в РФ за місцем смерті її батька; також [PERSON] своєчасно з заявою про прийняття спадщини не зверталась до нотаріуса за місцем знаходження нерухомого майна; окрім того, [PERSON] з заявою або позовною заявою про постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до суду також не зверталась; також [PERSON] з позовною заявою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з пропуском прийняття спадщини до суду не зверталась. Про час і місце смерті батька позивача - [PERSON] [PERSON] знала. Відповідно до ст. ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 344, п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), зокрема, за рішенням суду; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Тобто, порушення питання про виникнення права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе тільки після 01 січня 2011 року. В пункті 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення\~статей 335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до\~частини третьої статті 1272 ЦК. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] мала всі підстави для набуття нею права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON], про смерть якого їй було відомо, але не використала всі передбачені діючим законодавством заходи, а саме, не зверталася до суду з позовною заявою про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у звязку з пропуском прийняття спадщини, отже володіння частиною оспорюваного нерухомого майна не є добросовісним, так як особа при заволодінні майном знала та могла знати про наявність у неї підстав для набуття права власності за законом, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. У зв`язку з відмовою [PERSON] в задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягає. Інших витрат позивачем суду не заявлено. Судом не можуть бути взяти до увагипосилання представника позивача, що позивач добросовісно заволоділа оспорюваною частиною квартири. Тернівська міська рада з заявою про відумерлість спадщини до суду не зверталась. Інші особи на оспорюване майно не претендують. Оскільки позивач [PERSON] мала всі підстави для набуття нею права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті свого батька [PERSON], про смерть якого їй було відомо, але не використала всі передбачені діючим законодавством заходи, а саме, не зверталася до суду з позовною заявою про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у звязку з пропуском прийняття спадщини, отже володіння частиною оспорюваного нерухомого майна не є добросовісним, так як особа при заволодінні майном знала та могла знати про наявність у неї підстав для набуття права власності за законом. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.\~Виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння. Крім того, доводи позивачки про те, що вона з 1995 року безперервно проживає у спірній квартирі, до уваги прийняти не можна, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на спірну квартиру та не є підставою для набуття такого права. На підставі ст. ст.\~344, 1220, 1221, 1268, 1272 ЦК України, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 142, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed