Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником земельної ділянки площею 2 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області. 6 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі № 165 строком на 10 років, термін договору припинено 6.11.2016 року. Після закінчення сроку договору мала намір самостійно обробляти землю, подала заяву на виготовлення технічної документації та встановлення меж на місцевості. 31 березня 2017 року встановлені межі земельної ділянки та закріплено земельну ділянку межовими знаками. 29 травня 2017 року комісія оглянула земельну ділянку та виявила, що вона засіяна соняшником. В звязку з чим вона вимушена звертатись до суду з позовом про визнання договору оренди землі припиненим та стягнення заборгованості по орендній платі. Рішенням суду від 26.02.2018 року встановлено, що ТОВ ВКФ «Агро-хліб» продовжує користування земельною ділянкою без згоди позивача. 2 березня 2018 року комісією визначено розмір збитків у вигляді неотриманого доходу, завданих внаслідок користування земельною ділянкою площею 2 га за 2017 рік, який складає 43680 гривень. Просить стягнути з відповідача збитки у вигляді неодержаного доходу в розмірі 43680 гривень та сплачений судовий збір. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21.05.2018 року відкрито провадження, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 21 травня 2018 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Згідно ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року клопотання відповідача задоволено, постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку загального провадження. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування документів та витребувано у Нікопольській районній державній адміністрації документи, підтверджуючі обґрунтування визначеного комісією розміру неодержаного доходу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, Нікопольського району, Дніпропетровської області. 6 листопада 2006 року між [PERSON] та ТОВ ВКФ «Агро-хліб» укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого підприємству передано в оренду зазначену земельну ділянку строком на 10 років. Між сторонами 6 листопада 2006 року підписано акт приймання - передачі земельної ділянки. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року, визнано договір оренди землі № 165 від 6 листопада 2006 року припиненим з 6 листопада 2016 року; зобов'язано ТОВ ВКФ «Агро-хліб» припинити користування земельною ділянкою площею 2 га, яка належить [PERSON]; стягнуто з ТОВ ВКФ «Агро-хліб» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати за 2015-2016 роки в сумі 7924 гривні 86 коп., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 289 гривень 65 коп., слачений судовий збір в розмірі 640 гривень. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу за 2017 рік. Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави для відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, є слідством такої протиправної поведінки. Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача. Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. На підтвердження позовних вимог позивачем [PERSON] надано Акт визначення збитків (у вигляді неотриманого доходу), завданих [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,000 га на території Дмитрівської сільської ради від 2 березня 2018 року, затверджений розпорядженням голови Нікопольської райдержадміністрації № АІ-910/239-18 від 7 березня 2018 року. Згідно зазначеного акту загальна сума збитків за період 2017 року становить 43680 гривень, яка розрахована шляхом множення середньої урожайності на земельній ділянці , згідно статистичної звітності за 2017 рік, на середню ринкову вартість соняшника. Відповідно до пункту 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), збитки відшкодовуються власникам землі та землекористувачам. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Як встановлено в судовому засіданні, в порушення п.2 Порядку , представник Відповідача, не включався до складу комісії. На підтвердження виклику представника ТОВ ВКФ «Агро-хліб» Нікопольською райдержадміністрацією надано телфонограму № 22 від 31 січня 2018 року (ар.с.90) про виклик представника на 2 лютого 2018 року, при цьому не зазначено яка уповноважена ТОВ ВКФ «Агро-хліб» прийняла її, коли та номер телефону, на який вона передавалась. Доказів того, що представник відповідача викликався на 2 березня 2018 року ( дата складання акту) суду не надано. Відповідач не визнає отримання будь-яких викликів від Нікопольської райдержадміністрації, інших належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано. В зв'язку з чим, суд вважає Акт від 2 березня 2018 року недопустими доказом, оскільки він складений в порушення п.2 Порядку. При розгляді справи позивачем не надано належних та допустимих доказів у визначенні суми неотриманих збитків. На підтвердження позовних вимог надані докази: акт обстеження земельної ділянки від 29 травня 2017 року, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року, довідка Придніпровської товарної біржі від 13 лютого 2018 року про вартість соняшника , врожаю 2017 року, довідка Відділу статистики у Нікопольському районі Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 28 лютого 2018 року , із яких вбачається, що при розрахунку розміру упущеної вигоди виходили із вірогідності таких збитків, які ймовірно могли бути завдані позивачеві діями відповідача. Водночас, доказів реальної можливості отримати вказаний дохід позивачем не надано, що вказує на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Судом розяснено право сторін на призначення експертизи, від заявлення клопотання про призначення експертизи сторони відмовились. Враховуючи викладене в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового зборута витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збірдоказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовамидоговорупро надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як вбачається з наданих відповідачем письмових доказів ним було укладено договір №10/05-18 про надання правової допомоги від 10.05.2018 року з адвокатським обєднанням «Адвокатська фірма «ДАЦ» пов'язану з складанням процесуальних документів у справі № 180/714/18 за позовною заявою [PERSON], з визначенням вартості послуг у рахунку-фактурі (а.с.45). Відповідно рахунку-фактурі № 10/05 від 10.05.2018 року вартість послуг за договором № 10/05-18 ві 10.05.2018 року складає 7500 гривень (ар.с.46) , яка сплачена відповідачем 15 травня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1199 від 15.05.2018 року (ар.с.47) . Таким чином відповідачем підтверджено в повному обсязі понесені ним витрати на професійну правничу допомогу. Позивач та представник позивача клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляли та суду не надано будь-яких доказів неспівмірності понесених відповідачем витрат на оплату правничої допомоги адвокату. Таким чином, беручи до уваги вимоги ст.133, ст. 137, ч.9 ст.141 ЦПК України з позивача [PERSON] підлягають стягненню повністю на користь відповідача понесені ним витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 7500 гривень.

Outcome: approved