Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточнень просила стягнути з ТОВ «Ф.Т.Р.» середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 04.03.2015 року по 04.05.2017 року у сумі 98799,99 грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 18119,29 грн. та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги у сумі 4800 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працювала на підприємстві на посаді заступника директора та була звільнена із займаної посади 05.09.2014 року. Однак, в порушення приписів ст. 116 КЗпПУ остаточний розрахунок на день звільнення із позивачем проведений не був та заборгованість із заробітної плати станом на 05.09.2014 року склала 24381,71 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2014р з відповідача ТОВ «Ф.Т.Р.» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі, яка мала місце станом на 31.08.2014 року у сумі 22453,90 грн. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року з ТОВ «Ф.Т.Р.» на користь [PERSON] було стягнуто кінцевий розрахунок по заробітній платі у сумі 1927,81 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 12527,74 грн., суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 4087,70 грн. Остаточний розрахунок з нею був проведений лише 04.05.2017 року на суму 22493,90 грн. та на суму 24243,25 грн. Таким чином у відповідності з приписами ст. 117 КЗпПУ підлягає стягненню з роботодавця середня заробітна плата за період з 04.03.2015 року по 04.05.2017 року у загальній сумі 98799,99 грн. Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходам відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення). Однак, відповідач в порушення вимог цього закону не проводив розрахунок сум компенсації заробітної плати згідно Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159. Крім того, з метою отримання кваліфікованої правової допомоги позивачем [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги від 12 травня 2017 року № 1705-01 із фізичною особою - підприємцем [PERSON], і.п.н. [NUMBER]. ФО-П [PERSON] знаходиться на обліку в ДПІ у Московському районі та є платником єдиного податку в тому числі із видом діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права». Таким чином, ФО-П [PERSON] в розумінні закону є належним фахівцем у галузі права. Так , на підставі Договору №1501-01 ФО-П [PERSON] була надана правова допомога по складанню цієї позовної заяви. Надання послуг по складанню позовної заяви підтверджується актом прийому - передачі виконаних послуг по наданню правової допомоги. Згідно Акту загальна вартість наданих послуг складає 4800 грн. (із розрахунку 600 грн. за 1 годину роботи над документом), а витрати часу на підготовку позовної заяви становлять 8 годин. Таким чином, розмір витрат на оплату правової допомоги не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Сплату грошових коштів у сумі 4800 грн. за надання правової допомоги підтверджує квитанція від 19.05.2017 року. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року, що позивач працювала на ТОВ «Ф.Т.Р» на посаді заступника директора. Позивачем [PERSON] 05 вересня 2014 року була надана до ТОВ «Ф.Т.Р.» заява про звільнення з посади заступника директора, за власним бажанням. На підставі даної заяви [PERSON] була звільнена 05 вересня 2014 року з посади заступника директора, за власним бажанням, що підтверджується витягом з наказу за №97 від 05 вересня 2014 року ТОВ «Ф.Т.Р.». Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2015 року, з ТОВ «ФТ.Р.» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 22453,90 грн., яка виникла станом на 01.09.2014 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року з ТОВ «Ф.Т.Р.» на користь [PERSON] стягнуто кінцевий розрахунок по заробітній платі у сумі 1927,81 грн.; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку у розмірі 12527,74 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4087,70 грн. Як вбачається з відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області з метою своєчасного та повного виконання рішення суду, відділом було арештовано та описано майно боржника ТОВ «Ф.Т.Р.» та передано на реалізацію до ДП «СЕТАМ». Грошові кошти, що надійшли від реалізації, та у подальшому були перераховані [PERSON] надійшли до відділу згідно виписки з рахунків 04.05.2017 року. Згідно приписів ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства , установи , організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати в день звільнення належних працівникові сум, підприємство повинно виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при наявності вини власника або уповноваженого органу. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 по справі № 1- 5/2012 зазначив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації у строки зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. В цьому контексті слід звернути увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017р., №6-259цс17 від 13.03.2017р.). Судом встановлено, що відповідач в порушення вимог ст.. 116 КЗпП не провів з позивачем остаточного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні , що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи організації, суми в день звільнення , коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку , а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення , якщо роботодавець не доведе відсутності цьому своєї вини. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 №100 (далі - Порядок №100) «У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата». Згідно довідки про доходи [PERSON] заробітна плата позивача складала у: липні 2014 року - 4000 гривень, серпні 2014 року - 3600 гривень. Виходячи з цього середня заробітна плата позивача розрахована відповідно до приписів Порядку № 100 становить 3800 грн. ((4000+3600):2=3800). Згідно розрахунку, наданого позивачем, у відповідності до приписів ст.117 КЗпПУ підлягає стягненню з відповідача середня заробітна плата [PERSON] за період з 04.03.15 по 04.05.2017 року сумі 98799,99 грн., яка складається з 28 днів березня 2015 року - 3432,35 грн. (3800:31х28), за квітень 2015 року по квітень 2017 року 3800,00 грн. х 25 місяців та 3 дні травня 2017 року - 367,74 грн. (3800,00: 31х3). Відповідно до ст.43 Конституції України усі громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю, а згідно ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» на підставі якого затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати № 159. Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходом відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в тому числі і заробітну плату. Згідно з указаним Порядком у разі затримки виплати доходів компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосувалася усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Верховний Суд України у постанові від 07 листопада 2012 року у справі №6-131цс12 зазначає, що відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Згідно даних Державної служби статистики опублікованих на офіційному сайті Держстату складають за: квітень 2014 року - 103,3 %, травень 2014 року - 103,8 %, червень 2014 року - 101,0 %, липень 2014 року - 100,4 %, серпень 2014 року - 100,8 %, вересень 2014 року - 102,9 %, жовтень 2014 року - 102,4 %, листопад 2014 року - 101,9 %, грудень 2014 року - 103,0 %, січень 2015 року - 103,1 %. Таким чином індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу (визначається шляхом множення місячних індексів за період з квітня 2014 року по січень 2015 року включно) і за березень 2014 року становить - 104,51 %, за квітень 2014 року - 97,98 %, за травень 2014 року - 90,73 %, за червень 2014 року - 88,84 %, за липень 2014 року - 88,09 %, за серпень 2014 року - 86,60 %, за вересень 2014 року - 81,34 %. Сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати як підлягає стягненню з ТОВ «Ф.Т.Р.» становить 22203,99 грн., яка складається з: березень 2014 року 104,51 % х 2158,88 грн. =2256,25 грн., за квітень 2014 року 97,98 %х4177,00 грн.= 4092,62 грн., за травень 2014 року 90,73 %х 4149,86 грн.= 3765,17 грн., за червень 2014 року 88,84 %х 4368,16 грн.= 3880,67 грн., за липень 2014 року 88,09 %х 4000,00 грн.= 3523,60 грн., за серпень 2014 року 86,60 %х 3600,00 грн.= 3117,60 грн., за вересень 2014 року 81,34 %х 1927,81 грн.= 1568,08 грн. Враховуючи той факт, що Комінтернівським районним судом під час розгляду справи № 641/449/15-ц було прийнято рішення про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів інфляції у загальній сумі 4084,70 грн. на цей час підлягає стягненню з відповідача компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів інфляції у загальній сумі 18119,29 грн. (22203,99-4084,70). Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи до витрат пов'язаних з розглядом справи належать зокрема і витрати на правову допомогу. Відповідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Позивачем укладено Договір про надання правової допомоги від 12 травня 2017 року №1705-01 (далі - Договір №1705-01) із фізичною особою - підприємцем [PERSON] (далі - ФО-П [PERSON].), і.п.н. [NUMBER] (запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про реєстрацію від 15.01.13 № 2 480 000 0000 146364). ФО-П [PERSON] знаходиться на обліку в ДПІ у Московському районі та є платником єдиного податку (Свідоцтво платника єдиного податку серії [NUMBER] виписане 21.01.13) в тому числі із видом діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права». Таким чином, ФО-П [PERSON] в розумінні закону є належним фахівцем у галузі права. Відповідно до п.47 Постанови №10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова №10) при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно п.48 Постанови №10 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). На підставі Договору №1705-01 ФО-П [PERSON] була надана позивачу правова допомога по складанню позовної заяви. Надання послуг по складанню позовної заяви підтверджується актом прийому - передачі виконаних послуг по наданню правової допомоги від 19.05.2017 року №1-0517 (далі - Акт №1-0517) Згідно Акту № 1-0517 загальна вартість наданих послуг складає 4800, а витрати часу на підготовку позовної заяви становлять 8 годин. Таким чином, розмір витрат на оплату правової допомоги не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а саме 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, або 640,00 грн. (1600х40:100). Сплату грошових коштів у сумі 4800 грн. за надання правової допомоги підтверджує квитанція від 20.01.2015 року №033639. Передача підготовленого позову [PERSON] підтверджується актом прийому - передачі підготовлених документів від 19.05.2017 року №1д-0517. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і з відповідача ТОВ «Ф.Т.Р.» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 04 березня 2015 року по 04 травня 2017 року у розмірі 98799,99 грн., сума компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 18119,29 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 4800,00 гривень. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ «Ф.Т.Р.» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1217,19 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved