Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилалася на те, що з 14 червня 2009 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання, 22 червня 2010 року в них народився син [PERSON], який на даний час неповнолітній. За час подружнього життя, сімейні стосунки у них не склалися, між ними часто виникали непорозуміння, сварки. На даний час вони не проживають разом, їхня сімя існує лише формально. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому повідомила, що проблеми в сімї почалися незадовго після одруження, так як чоловік, який виховувався в дитячому будинку, жив в своє задоволення, спочатку вживав, а останні півтора року зловживав спиртними напитками, а тому часто залишався без роботи, не забезпечував сімю матеріально, через що виникали сварки, вона неодноразово залишала чоловіка і йшла з сином на деякий час проживати до свої матері, однак, намагаючись зберегти сімю вірила обіцянкам чоловіка змінитися, але це жодних результатів не дало. Останній раз, 19 квітня 2015 року коли син був тяжко хворий, а чоловік залишив її з сином зовсім без грошей, зібрав свої речі і поїхав до сестри, і, незважаючи на її прохання приїхати, так як сина потрібно лікувати, відмовився, вона забрала сина і перейшла жити до матері де й проживає по даний час. З того часу вони проживають окремо, чоловік лише один раз, перебуваючи в нетверезому стані, навідався в садочок до сина, а тому настоює на розірванні шлюбу, так як переконана, що сімя їх розпалася і не може бути збережена. Просить залишити сина проживати разом з нею, після розірвання шлюбу бажає змінити прізвище на дошлюбне. Відповідач, будучи повідомленим про день і час розгляду справи, в суд не зявився, причини неявки не повідомив, а тому, вислухавши думку позивачки, яка настоює на розгляді справи, вважає за можливе справу вирішувати в даному судовому засіданні у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань: 14 червня 2009 року [PERSON] і [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « Кривогуз » зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ИД №055123, видане 14 червня 2009 року Підволочиським відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії 1 ИД № 118804, видане 07 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що сімейні стосунки у них не склалися, між ними часто виникали непорозуміння, про що в судовому засіданні заявили і позивачка і відповідач. Більше двох місяців, з 19 квітня 2015 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, наміру відновити подружні відносини не має. Відповідач двічі в судове засідання не зявився, що є свідченням того, що сімя його не цікавить . Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved