Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 19748, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2010 року в сумі 105\~566 грн. 51 коп., а також витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 1\~800 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 жовтня 2010 року року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір. 21 серпня 2019 року позивачу стало відомо про те, що 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за зверненням АТ КБ «Приватбанк», було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19748 про стягнення з неї на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 жовтня 2010 року в сумі 105\~566 грн. 51 коп., в тому числі: заборгованості за тілом кредиту в сумі 11\~093 грн. 72 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 85\~569 грн. 62 коп.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 3\~400 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 5 003 грн. 17 коп. та витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 грн. Строк за яким провадиться стягнення з 18 жовтня 2010 року по 31 серпня 2017 року. Позивач зазначає, що не отримувала вимоги банку щодо погашення за кредитом, нотаріусу не були надані докази, підтверджуючі безспірність заборгованості, виконавчий напис виданий з порушенням\~Закону України «Про нотаріат» не на бланку кредитного договору, а на окремому аркуші, а також з порушенням строку позовної давності. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що заборгованість за кредитним договором погашена нею у 2013 році. За адресою, зазначеною у виконавчому написі нотаріуса вона ніколи не проживала, вважала, що банком помилково вказано адресу [ADDRESS] , куди і направлялись повідомдомлення, хоча у анкеті заяві вона чітко вказувала адресу с. Олишівка Чернігівського району Чернігівської області. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Стреж В.А. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] та Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Північно- східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) у судове засідання не з`явились, надали заяви, у яких просять справу розглянути без участі їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки у судове засідання не з`явився,\~ не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки належним чином повідомлений про судовий розгляд відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а також не надав відзив на позов, позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що 09\~листопада 2017\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Швець\~Р.О.\~було вчинено\~виконавчий напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 19748\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~АТ КБ\~«Приватбанк» 105\~566\~грн.\~51\~коп.\~боргу який\~складається:\~із заборгованості\~за тілом\~кредиту в\~сумі 11\~093\~грн.\~72\~коп.;\~заборгованості за\~відсотками в\~сумі 85\~569\~грн.\~62\~коп.;\~заборгованості за\~пенею та\~комісією в\~сумі 3\~400\~грн.\~00\~коп.;\~заборгованості по\~штрафам (фіксована\~частина)\~-\~500,00\~грн.,\~заборгованості по\~штрафам (відсоток\~від суми\~заборгованості)\~ 5\~003\~грн.\~17\~коп.,\~витрат за\~вчинення виконавчого\~напису в\~сумі 1\~800\~грн.\~стягнення здійснюється\~за період\~з 18 жовтня 2010 року по 31 серпня 2017 року (а.с.8). \~ \~ \~ \~Постановою старшого державного виконавця Борзнянського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 55640263 26 січня 2018 року відкрито виконавче провадження та постановою від 25 червня 2018 року звернуто стягнення на орендну плату, яку отримує [PERSON] у ТОВ «Баришівська зернова компанія» у розмірі 20 відсотків орендної плати боржника при кожному її нарахуванні до виплати загальної суми боргу 118\~283 грн. 16 коп. (а.с.9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 01 грудня 2005 року зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.8). З оглянутого в судовому засіданні паспорта вбачається, що місце реєстрації вона не змінювала і на час розгляду справи зареєстрована за тією ж адресою. За загальним правилом ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~від 02\~вересня 1993\~року №\~3425-ХІІ\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно зі ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з п. 2.1 ч. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, які свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, який підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Судом встановлено, що при зверненні банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в розмірі повної суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором включено борг поза межами строку позовної давності, а саме з 18 жовтня 2010 року. Крім того, доказів про те, що боржнику було вручено розрахунок заборгованості, і вона ознайомлена з ним, а також з письмовою вимогою банку про усунення порушень, суду не надано. Письмова вимога банку про усунення порушень за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2010 року направлялась [PERSON] банком за адресою: [ADDRESS] (а.с.61), однак даних про отримання [PERSON] вимоги банку матеріали справи не містять. Крім того, як встановлено судом позивач за зазначеноою адресою ніколи не проживала. Крім того розрахунок заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2010 року нотаріусу для вчинення виконавчого напису надано лише починаючи з 03 червня 2014 року (а.с.78-79). Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною, відсутнє підтвердження про вручення боржнику вимоги про усунення порушень, а також відсутнє підтвердження отримання [PERSON] вимоги банку про усунення порушень за кредитним договором. За відсутності підтвердження ознайомлення боржника з обчисленим банком розміром боргу, у нотаріуса не було законних підстав для вчинення виконавчого напису. У постанові Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі за № 905/1956/16 викладено правовий висновок, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Саме з цих підстав виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч 2 ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам стягуються судові витрати. В даній справі позивач поніс витрати по сплаті судового збору - 768 грн. 40 коп. (а.с. 1) та витрати на правничу професійну допомогу в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 45), договором № 12/9 про надання правничої допомоги( а.с. 20,21,22) та актом - розрахунком таких витрат (а.с.46), клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалось, а тому, суд вважає такі витрати обгрунтованими. Отже, оскільки позов задоволений у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на загальну суму 5 768 грн. 40 коп.\~\~

Outcome: approved