Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, згідно якого просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам за червень 2016 року у розмірі 802 грн. 40 коп., та за період з квітня 2017 року по липень 2017 року в сумі 4 070 грн. 20 коп., неустойку (пеню) від суми заборгованості по аліментам у розмірі 1 484 грн. 63 коп., а всього загальною сумою 6 357 грн. 23 коп. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], однак 23.11.2007 року вказаний шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2007 року було стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходу на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON]. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину, не виконуючи рішення суду, матеріальної допомоги не надає, про що свідчить розрахунок заборгованості Бахмутського відділу ДВС станом на 1.07.2017 року, за яким борг [PERSON] складає 42 644 грн. 69 коп. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний нести відповідальність за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини та заборгованість, яка виникла з його вини. Попереднє стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] ухвалено рішенням Артемівського міськрайонного суду від 30.05.2017 року за період з 1.07.2016 року по 1.04.2017 року в сумі 10 395 грн. 29 коп. У зв'язку із тим просила стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментам за минулий час з урахуванням неустойки (пені) у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення відповідно до ст. 196 ч.1 Сімейного кодексу України. Крім того зазначила, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1.09.2016 року, що набрало законної сили 28.09.2016 року (ухвалою апеляційного суду Донецької області рішення залишено без змін), стягнуто з [PERSON] заборгованість по аліментам за період з 1 березня 2014 року по 1 липня 2016 року (тобто по 30 червня 2016 року включно) та неустойку (пеню) від суми заборгованості по аліментам у розмірі 3 970 грн. 21 коп., а всього на загальну суму 17 661,94 грн., але в розрахунок заборгованості не ввійшов червень місяць 2016 року, а тому просила стягнути заборгованість по аліментам та пені ще і за червень 2016 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі на підставах, викладених у позові, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 16 травня 2005 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], актовий запис № 151, прізвище позивача після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Однак, як вказує позивач, вказаний шлюб 23 листопада 2007 року було розірвано, та [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2007 року, яке набрало законної сили 3.12.2007 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття (а.с.11). На виконання рішення Артемівського міськрайонного суду від 20.11.2007 року був виданий виконавчий лист № 2-4763/2007 (а.с.12), на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Про наявність у відповідача обов'язку утримання неповнолітньої дитини та сплачувати на її утримання аліменти згідно рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно до вимог частини 1 ст. 18 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, було відомо з дня його постановлення судом. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, на підтвердження чого суду були надані: рішення Артемівського міськрайонного суду від 22.09.2010 року про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини доньки [PERSON] (а.с.9); ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.07.2017 року про оголошення у розшук [PERSON] у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів (а.с.10); ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 3.04.2012 року про тимчасове обмеження права виїзду за кордон [PERSON]О з причини невиконання судового рішення щодо плати аліментів (а.с.8). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, тощо може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених законом випадках. Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції). Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.2-3, ч.4, 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»). Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 383 ЦПК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами згідно з розрахунком державного виконавця (а.с.16), розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість. А тому, суд вважає, що зазначені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає за можливе зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч.1 ст.196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пеня, виходячи з наступного розрахунку: квітень 2017 року: 892,80 грн.(забогованість за аліментами) х 1 % х 30 (кількість днів прострочки) = 267,84 грн. (пеня за затримку аліментів); травень 2017 року: 892,80 грн.(забогованість за аліментами) х 1 % х 31 (кількість днів прострочки) = 276,77 грн. (пеня за затримку аліментів); червень 2017 року: 892,80 грн.(забогованість за аліментами) х 1 % х 30 (кількість днів прострочки) = 267,84 грн. (пеня за затримку аліментів); липень 2017 року: 1 391,80 грн.(забогованість за аліментами) х 1 % х31 (кількість днів прострочки) = 431,46 грн. (пеня за затримку аліментів); Таким чином загальна сума неустойки (пені) за несплату аліментів з квітня по липень 2017 року становить 1243 грн. 91 коп. Крім того, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 1.09.2016 року, що набрало законної сили 28.09.2016 року (ухвалою апеляційного суду Донецької області рішення залишено без змін), з [PERSON] було стягнуто заборгованість по аліментам за період з 1 березня 2014 року по 1 липня 2016 року (тобто по 30 червня 2016 року включно) та неустойку (пеню) від суми заборгованості по аліментам у розмірі 3 970 грн. 21 коп., а всього на загальну суму 17 661 грн. 94 грн., але, виходячи з наведеного у вказаному судовому рішенні розрахунку, встановлено, що в розрахунок неустойки (пені) не був врахований червень 2016 року, а тому суд стягує з відповідача пеню за затримку аліментів за червень 2016 року: 802,40 грн. (забогованість за аліментами) х 1 % х 30 (кількість днів прострочки) = 240,72 грн. (пеня за затримку аліментів). Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які вона посилалася як на підстави своїх вимог в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в зв'язку з чим стягує з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за червень 2016 року у розмірі 240 грн. 72 коп., за період з квітня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 1 243 грн. 91 коп., а всього стягує з відповідача 1 484 грн. 63 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial