Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати договір поруки № 826/4-27/20/6-032 від 12.05.2006 року укладений між [PERSON] та Харківською обласною філією ПАТ «Укрсоцбанк» припиненим. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 12.05.2006 року між [PERSON] та Харківською обласною філією ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 826/1-27/20/6-024, відповідно до умов якого банком [PERSON] надано 15999 доларів США для оплати придбаних 2-х автомобілів DAEWOO LANOS TF69Y 2006 року випуску, на строк до 10.05.2011 року. Також, в забезпечення договору кредиту № 826/1-27/20/6-024, 12.05.2006 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Харківською обласною філією ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір поруки № 826/4-27/20/6-032. Позивач зазначає, що з лютого 2010 року вона перестала спільне проживання з [PERSON], а 24.07.2013 року шлюб із ним було розірвано. Позивач зазначає, що, на момент звернення до суду із позовом, вона дізналася, що [PERSON] з 10.01.2009 року перестав виплачувати грошові кошти за вказаним кредитом. Крім того, їй стало відомо, що 28.10.2008 року між [PERSON] та Харківською обласною філією ПАТ «Укрсоцбанк», без її відома, була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до договору кредиту № 826/1-27/20/6-024 від 12.05.2006 року щодо встановлення нової процентної ставки за користування кредитом на рівні 13%, тобто збільшено обсяг її відповідальності. Також позивач зазначає, що на скільки їй відомо, автомобілі - DAEWOO LANOS TF69Y 2006 року випуску - предмети застави, які б могли задовольнити зобов'язання боржника, були втрачені, а право застави припинено. Позивач вказує, що ПАТ «Укрсоцбанк», через припинення [PERSON] виконання умов кредитного договору та сплати суми боргу та відсотків, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та звернувся 22.10.2009 року з позовною заявою. Звернувшись з позовною заявою, ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив шестимісячний строк, який встановлений кредитору з можливістю звернутися до суду з пред'явленням вимог до поручителя. В зв'язку з викладеним, позивач вважає, що її порука припинена, так як припинено забезпечене нею зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та підтвердив обставини, викладені у заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи будучи повідомлений належним чином, надавши заяву, в якій просив в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати строк позовної давності. Крім того, в своїх поясненнях відповідач зазначив, що позивач станом на 10.01.2009 року мешкала з боржником однією сім'єю, вела спільний побут і була обізнана про те, що її чоловік (боржник) перестав сплачувати за договором кредиту. Також відповідач вказує, що сім'я має взаємні права та обов'язки, а тому твердження позивача стосовно відсутності її згоди на підвищення процентної ставки, згідно Додаткової угоди № 1 від 28.10.2008 року, є безпідставними. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано письмових доказів того, які б підтверджували втрату авто. В своїх запереченнях відповідач посилається також на те, що звернення до суду з достроковим поверненням суми заборгованості з позовом до боржника, є правом позивача, а не його обов'язком, а тому звернення з позовом до суду 22.10.2009 року було здійснено в межах строку звернення, передбаченого ст. 559 ЦК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, 12.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-024, відповідно до якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 15999,00 доларів США, зі сплатою 11,0 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10.05.2011 року. Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надається позичальнику для оплати придбаних 2-х автомобілів DAEWOO LANOS TF69Y 2006 року випуску. В забезпечення виконання кредитного договору № 826/1-27/20/6-024, 12.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» з одного боку та [PERSON], [PERSON], [PERSON] з другого боку, укладено Договір поруки № 826/4-27/20/6-032, відповідно до умов якого поручителі зобов'язуються перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредиту, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договору кредиту. Згідно з п. 3.3 кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати невиконання Позичальником зобов'язання зобов'язаного порукою повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобов'язання та невиконаного зобов'язання; до моменту виконання зобов'язання забезпеченого порукою, не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя. 28.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 826/1-27/20/6-024 від 12.05.2006 року, згідно з якою з 20.08.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 13 процентів річних. Інші умови договору залишаються незмінними. 14.06.2010 року найменування Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який є його правонаступником. Банку належать всі права та обов'язки, все рухоме та нерухоме майно, яке належить АКБ СР «Укрсоцбанк». 26.10.2009 року позивач АКБ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив достроково розірвати договір № 826/1-27/20/6-024 від 12.05.2006 року та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за договором кредиту. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2010 року позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дострокове розірвання договору кредиту та стягнення суми заборгованості задоволено повністю. [PERSON] подано апеляційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2010 року. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29.09.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2010 року змінено, в частині солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту в розмірі 88546,92 грн. та в частині стягнення з неї судових витрат скасовано, а в задоволенні позову в цій частині відмовлено та встановлено, що АКБ СР «Укрсоцбанк» збільшено обсяг відповідальності поручителя [PERSON] за договором поруки № 826/4-27/20/6-032 без її інформованості та згоди. Рішення набуло чинності. Крім того, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в своєму рішенні від 29.09.2014 року дійшла висновку про те, що розмір відповідальності поручителя, а саме [PERSON], був збільшений без її згоди. Договір поруки не містить інформації про те, що така зміна умов кредитного договору повинна була здійснюватися без повідомлення поручителя і не свідчить про відмову поручителя від узгодження можливих змін. З вищенаведеного випливає, що кредитні зобов'язання були змінені зі збільшенням об'єму відповідальності без згоди поручителя за відсутністю в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.11.2011 року (справа №6-67цс11). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В пункті 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних відносин» в встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. В зв'язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а зазначений договір поруки визнається припиненим. Позивач на стягнення судового збору не наполягав.

Outcome: approved