Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 05 листопада 2010 року, який зареєстрований Відділом Цивільного Стану в Єдвабні, воєводство Вармінсько-Мазурське, Республіка Польща. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружні відносини між ними припинені з 2013 року і вона разом з сином переїхала в Україну. Основною причиною розірвання шлюбу є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння. Відповідач матеріально сім`ю не забезпечує, не приймає участі у вихованні їх спільного сина, не спілкується з ним через засоби зв`язку, не цікавиться його життям, потребами та здоров`ям. На даний час подружніх стосунків не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, а сам шлюб носить формальний характер. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати, судові витрати залишити за нею. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду подав заява про підтримання позову та розгляд справи у його та позивача відсутності. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку ч.1 ст.499 ЦПК України, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що відповідно до положень ст.112 СК України позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05 листопада 2010 року Відділом Цивільного Стану в Єдвабні, воєводство Вармінсько-Мазурське, Республіка Польща, акт про одруження №14/2010 (а.с.9-11). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , місце народження: Щитно, Республіка Польща, родове прізвище та ім`я батька: [PERSON] , родове прізвище та ім`я матері: [PERSON] (а.с.12-13). Довідкою про реєстрацію особи громадянином України, виданої Генеральним консулом України в Гданську М.Д.Янків від 09.07.2013 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с.16). З довідки про склад сім`ї, виданої головою Рожищенської міської ради Волинської області Поліщуком В.А. від 01.08.2019 року встановлено, що позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до роз`яснень викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Так, судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені, позивач з 2013 року з неповнолітнім сином проживають в Україні. Основною причиною розірвання шлюбу є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння. Відповідач матеріально сім`ю не забезпечує, не приймає участі у вихованні малолітнього сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, потребами та здоров`ям. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Також, суд вважає, що категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем має істотне значення для вирішення даної справи, так як покладати на позивача обов`язок збереження сім`ї при наявності на це її категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам СК України. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачем, суд вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно її клопотання. На підставі ст.ст.24, 55, 56, 110, 112 СК України, ст.ст.16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved