Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом де просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 31280 грн. та стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5600 грн. На обґрунтування позову зазначила, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14..01.2021 з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з його навчанням у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2020 і до 30.06.2023, тобто до закінчення ним навчання. Вказала, що відповідач не вчасно сплачує аліменти, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка, згідно довідки державного виконавця, станом на 26.05.2021 складає 13165 грн. Сума пені за період стягнення складає 31280 грн. З урахуванням викладеного просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 31280 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5600 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який наразі навчається. Вказала, що за рішенням суду від 14.01.2021 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина на період його навчання. 25.02.2021 нею був отриманий виконавчий лист, який вона пред`явила до державної виконавчої служби для виконання. В березні 2021 року відповідач отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Проте, про її звернення до суду з позовом, винесення рішення судом відповідач знав, вона особисто його повідомляла як про судове засідання, так і про винесення рішення. Саме тому вона вважає, що відповідач повинен сплатити пеню з дня, коли йому стало відомо про її звернення з позовом до суду. Добровільно кошти [PERSON] на утримання сина взагалі не сплачував. Сплатив 16.03.2021 суму аліментів частково лише після того, як не зміг виїхати за кордон у зв`язку з наявністю заборгованості. Відповідач працює у Польщі, отримує гарний дохід, а тому міг одночасно сплатити борг за аліментами, про наявність якого йому було достовірно відомо. Бездіяльність відповідача є ухиленням від виконання обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй дитині у зв`язку з її навчанням. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] адвокат Глушко З.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позову та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дворник О.В. у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що про наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] стало відомо лише у березні 2021 після отримання ним постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Отже, вважає, що обов`язок сплачувати аліменти у [PERSON] виник після пред`явлення позивачем виконавчого листа до виконавчої служби, оскільки добровільно сторони щодо сплати аліментів не домовились. Вказав, що після відкриття виконавчого провадження [PERSON] почав сплачувати аліменти. Так 16.03.2021 ним було сплачено 14835 грн., у травні 2021 року - 8000 грн. та у червні 2021 року - 17200 грн. Наразі заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] немає. Зазначив, що борг по аліментам виник не з вини [PERSON] , він не ухилявся від сплати аліментів. З урахуванням викладеного вважає позов безпідставним та просив відмовити в його задоволені. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Представник третьої особи Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14.01.2021, яке набрало законної сили, задоволена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання повнолітньої дитини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,у зв`язку з його навчанням у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2020 і до 30.06.2023, тобто до закінчення ним навчання. На підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист № 537/3263/20, який звернутий до виконання та на час пред`явлення позову перебуває на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Як підтверджується письмовими доказами виконавче провадження №64647297 відкрито постановою державного виконавця від 25.02.2021 Відповідно до довідки - розрахунку, складеної державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Магдій С. загальна сума заборгованості [PERSON] по виконавчому листу № 537/3263/20 зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання станом на 26.05.2021 складає 13165 грн. Згідно ч.1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. В силу ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Отже, стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Як неодноразово роз`яснювалося Верховним Судом ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Отже, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейним Кодексом України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Судом 14.01.2021 винесено заочне рішення за відсутності відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що про існування вищевказаної постанови від 25.02.2021 про відкриття виконавчого провадження та обов`язок сплачувати аліменти [PERSON] стало відомо лише на початку березня 2021 року, після чого він негайно сплатив частину заборгованості. Даний факт позивачем та її представником не спростовано будь-якими доказами. Отже, судом не встановлено факту ухилення відповідача [PERSON] від сплати аліментних зобов`язань до березня 2021 року. З довідки - розрахунку про нараховані та сплачені аліменти, наданої державним виконавцем, вбачається, що станом на 26.05.2021 загальна заборгованість зі сплати аліментів становила 13165 грн. Станом на 01.03.3021 сукупний розмір заборгованості відповідача становив 24000 грн. У березні 2021 року [PERSON] сплатив 14835 грн. в рахунок погашення боргу за попередні місяці, а тому борг за березень 2021 (з урахуванням попередньої заборгованості та поточної) становив станом на 01.04.2021 року 13165 грн., 8000 з яких були сплачені у травні 2021 року. У квітні 2021 року відповідач не сплачував аліменти та заборгованість. У травні 2021, як зазначалося вище, [PERSON] сплатив 8000 грн. в рахунок погашення попередньої заборгованості. Станом на 26.05.2021 загальний розмір заборгованості становив 13165 грн. Даний розрахунок заборгованості державного виконавця сторонами не оспрювався. Будь-яких інших розрахунків сторонами не надано, сторони погоджуються, що станом на 01.06.2021, тобто на дату звернення до суду [PERSON] , заборгованість в сумі 13165 грн. погашена не була. Судом неодноразово як в письмовому вигляді, так і усно в судовому засіданні роз`яснювалися норми ч.1 ст. 81 ЦПК за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонам також роз`яснювався обов`язок подання доказів, право клопотати про їх витребування.Зважаючи на презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати відповідачем не доведено будь-якими доказами відсутність його вини чи неможливість погашення ним боргу зі сплати аліментів з березня 2021 по 01.06.2021. Представником відповідача в судовому засіданні не спростовано обставин, на які посилалася позивач щодо того, що відповідач працює та мав можливість погасити заборгованість, хоча судом роз`яснювалася презумпція вини платника у виникненні боргу. З цих підстав суд вважає, що відсутність вини у виникненні боргу за період з березня по день звернення позивача з позовом до суду не спростована стороною відповідача. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.10.2018 в справі № 359/9950/16-ц та інших постановах. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Ні стороною позивача, ні стороною відповідача не надано суду доказів, а саме копій квитанцій, для встановлення дати сплати заборгованості [PERSON] . Разом з цим сторони погодилися, що у 16.03.2021 [PERSON] сплатив 14835 грн., які зараховані в рахунок погашення заборгованості за вересень, жовтень, листопад та частково грудень 2020 року, а 16.05.2021 сплатив 8000 грн., які державним виконавцем зараховані в рахунок погашення заборгованості за грудень 2020, січень та частково лютий 2021 року. Розрахунок заборгованості сторонами не оскаржувався. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня за несплату аліментів з березня 2021 року по травень 2021 року включно в сумі 11136 грн. 75 коп. При цьому суд виходить з того, що пеня за березень 2021 року становить 5602 грн. 30 коп. (1 відсоток від 13165 грн. помножити на 30 днів за квітень (дорівнює 3949,50 грн.) плюс 1 відсоток від 5165 грн. помножити на 31 день у травні дорівнює (1601,15 грн.) плюс 1 відсоток від 5165 грн. помножити на 1 день червня (дорівнює 51,65 грн.). Пеня за квітень 2021 становить 5402,80 грн. (1 відсоток від суми заборгованості 17165 грн. помножити на 31 день у травні (дорівнює 5231,15 грн.) плюс 1 відсоток від 17165 грн. помножити на 1 день червня (дорівнює 171,65 грн.) Пеня за травень становить 131 грн. 65 коп. (1 відсоток від 13165 грн. помножити на 1 день у червні (дорівнює 131,65 грн.). Загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несплату аліментів з березня 2021 року по травень 2021 року включно становить 11136 грн. 75 коп. Згідно із статтею 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Отже, наявність права у [PERSON] на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу не зумовлює відсутність права [PERSON] на звернення до суду, оскільки у зв`язку із несплатою [PERSON] , як батьком, аліментів виключно [PERSON] , як матір, фактично несла обов`язок із матеріального утримання повнолітнього сина, тому має право на звернення до суду та стягнення відповідної заборгованості. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, висловленими постановах від 23 жовтні 2019 у справі № 465/1735/14-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від сплати судового збору та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 323 грн. 25 коп. та з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 584 грн. 75 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, відсутності клопотань сторін та їх представників щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, не доведення їх неспівмірності. З цих підстав суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1993 грн. 60 коп.

Outcome: partial