Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 19.07.1996 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття. Шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем були припинені з 2015 року через подружню зраду останнього. З того часу вони живуть в одному будинку як чужі люди, повністю втративши почуття любові та поваги одне до одного. На її неодноразові прохання розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач постійно з різних причин ухилявся від цього. Вважаючи збереження сім`ї та примирення неможливими та такими, що суперечать її інтересам, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою судді від 11.12.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач [PERSON] вказав про визнання ним позовних вимог у повному обсязі. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 липня 1996 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 155, в якому [INFO] народилася донька [PERSON] . Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з 2015 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяв сторін, свідоцтв про їх шлюб, про народження дитини (а.с.9, 10). Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався три роки тому, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, наполягають на розірванні шлюбу, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. Щодо понесених судових витрат позивач просить покласти їх на себе. На підставі ст.ст.110, 112 СК України,

Outcome: approved