Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом вона являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В 2004 році році відповідач [PERSON] була зареєстрована за вищевказаною адресою. З липня 2014 року відповідач за вказаною адресою не проживає. Позивач зазначає, що фактом реєстрації відповідача порушується її право вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном, завдає їй, як власнику, незручності. Будь-якої домовленості між нею та відповідачем про користування житлом не було, будь-яких поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватися житловим будинком не має. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та доповнила позовні вимоги щодо зобов'язання третьої особи вчинити певні дії, шляхом зняття з реєстрації відповідача у справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - шляхом опублікування оголошення про її виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Третя особа - Томаківська селищна рада Томаківського району Дніпропетровської області у судове засідання не з'явилася, але подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, при цьому просить ухвалити рішення на розсуд суду. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.2011 р., зареєстрованого в реєстрі за № 407, копію якого додано до матеріалів справи. За вищевказаною адресою є зареєстрована та фактично не проживає [PERSON], яка є відповідачем у даній справі. Відповідно з липня 2014 року відповідач за вказаною адресою без поважних причин не проживає і відповідно не користується житлом. Зазначені обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 21.11.2018 року складеного депутатом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню. На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.47, 48 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. На підставі частини 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності громадянина за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідач не проживає вже більше вказаного строку. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що існують всі підстави для задоволення даних позовних вимог. Позивач просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved