Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] ,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~про стягнення\~суми боргу,\~просить суд: стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 9\~000 доларів США, а також витрати по оплаті послуг адвоката. Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2008 році вона звернулась до ФОП [PERSON] по питанню придбання у власність торгівельного павільйону на ринку «Жилмасив» у смт. Сергіївка м. Білгород-Дністровський /директором вказаного ринку на той час був [PERSON] /. За її зверненням відповідач погодився на будівництво та оформлення правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] . Між тим, вказав, що його послуги будуть коштувати 9000 доларів США. 28.10.2009 року [PERSON] написав відповідну розписку на отримання 9000 доларів США від [PERSON] та надав останній довідку,що вона є власником павільйону № [NUMBER] , ларьок № 93,97 на ринку «Жилмасив-2» по [ADDRESS] . Після цього вказує, що заказала будівель-технічну документацію на відповідний торгівельний павільйон. На протязі декілька років, вона зверталась до [PERSON] з приводу отримання документів на її павільйон та передачі його для експлуатації. У останній час, [PERSON] скривається, не телефонні дзвінки не відповідає, ніякого павільйону він не збудував, а кошти привласнив. На підставі усього вищевикладеного, вважає, що існують усі правові підстави для стягнення з відповідача отриманих від неї коштів у розмірі 9000 доларів США. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. В судове засідання позивач не з`явилась, повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином ,причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність належним чином повідомлених сторін, за наявними матеріалами справи, оскільки вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 25.10.2008 року, на виконання взятих на себе зобов`язань СПД [PERSON] було складено довідку, згідно якої він підтверджує,що [PERSON] є власником павільйону № [NUMBER] , ларьок № [NUMBER] , розташованих на території ринку «Жилмасив-2» по [ADDRESS] . Також вказано, що гр. [PERSON] здійснила оплату на користь СПД [PERSON] , за виготовлення та установку вказаного павільйону, у повному обсязі. Сплачена вартість складає 9000 доларів США. /л.с.7/. Окрім того, матеріали справи містять розписку написану власноручно [PERSON] , про те, що він взяв у [PERSON] грошові кошти на будівництво павільйону в [ADDRESS] , р-к « [INFO] » у розмірі 9000 доларів США. /л.с.8/. Також в обґрунтування позовних вимог позивачем приєднано копію будівельно-технічної документації на відповідний об`єкт : торгівельний павільйон № [NUMBER] , ларьок № 93,97. /л.с.9-10/. Між тим, позивач вказувала на невиконанні своїх зобов`язань з будівництва відповідного павільйону відповідачем. Внаслідок цього вона звернулась до правоохоронних органів, Сергіївської селищної ради та КП «Курорт-Сервіс». /л.с. 11-12,14,-15/. Так, згідно листа з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області № 42/12-850 від 19.06.2019 року вказано про наявність в матеріалах перевірки цивільно-правових відносин та рекомендовано звернутися до суду. /л.с.13/. Згідно листа з Сергіївської селищної ради за № 01-16/753 від 02.10.2019 року повідомлено, що Сергіївська селищна рада не є учасником правовідносин, які склались між [PERSON] та [PERSON] та які носять-цивільно-правовий характер, запропоновано звернутись до суду. /л.с.16/. Аналогічна відповідь надійшла і з КП «Курорт-Сервіс», викладена у листі № 49 від 31.10.2019 року. /л.с.17/ Нормативне обґрунтування. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно з ч.1\~\~ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно п.2, п.4 ч.1\~ст.208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно\~ст. 626 ЦКУ\~- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~ст. 638 ЦКУ\~- договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046,1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Оцінка аргументів сторін, висновки суду. З матеріалів справи, а саме з розписки від 28.10.2008 року неможливо встановити правову природу укладеного правочину позики, адже у ній відповідачем не вказано про отримання ним 9000 доларів США у борг, не зазначено й про обов`язок щодо повернення такого. Натомість, матеріалами справи підтверджено, що гроші передавались в рахунок будівництва павільйону № [NUMBER] , ларьок № 93,97, розташованих на території ринку «Жилмасив-2» по [ADDRESS] , що свідчить про намір сторін в укладанні правочину про надання послуг, з чого випливають інші зобов`язання, аніж боргові. У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~\~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~ Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~\~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~\~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. \~\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. \~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У Постанові ВСУ від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, суд вказав про наступне: досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі\~№ 6-1967цс15. За таких обставин, враховуючи, що з наданої позивачем в якості обґрунтування позову розписки не вбачається укладання між сторонами договору позики, тобто не виявлено справжню правову природу боргу, у розписці від 28.10.2008 року відсутні обставини за яких відповідач винен позивачу грошові кошти, умови отримання позичальником в борг, конкретизації строку повернення грошових коштів, тобто позивачкою недоведене право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, та взагалі існування правовідносин позики, у зв`язку із чим її позовні вимоги до [PERSON] в частині стягнення суми боргу є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають Розподіл судових витрат. Стосовно вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, судом встановлено наступне. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, жодних Актів виконаних робіт наданих послуг матеріали справи не містять. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Однак, належних та допустимих доказів оплати відповідачем послуг адвоката не надано, матеріали справи не містять ані квитанцій про сплату послуг, ані платіжного доручення, що свідчило б про фактично понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. За таких обставин, враховуючи усе вищевикладене, виходячи також з недоведеності основної частини позову, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed