Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 серпня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №2424; після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишити без змін « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 26 серпня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №2424. Мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом зі мною за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №06260515 від 15 травня 2020 року. Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між нею та чоловіком, різні погляди на життя та виховання дитини, майже одразу після реєстрації шлюбу вони з чоловіком проживають окремо, з цього часу не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. При таких обставинах вважає, що подальше спільне життя неможливо, зберігати шлюб не має сенсу, оскільки він став носити формальний характер. Проти примирення заперечує, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище без змін - « [PERSON] ». Стосовно вимог про стягнення аліментів позивач зазначила, що дитина проживає з нею за місцем її реєстрації. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися також з вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню доньку у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 серпня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №2424, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2020 року. Від шлюбу спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 2020 року. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, які між ними припинені, сім`я існує формально, відповідач позов визнав, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо спільного набутого майна та місця проживання дитини не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] зазначила в позові своє бажання після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Стосовно вимоги про стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 2020 року. Дитина проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №06260515 від 15 травня 2020 року. Відповідно до вимог ст.180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. При визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 29 березня 2021року становить 2395 гривен. Враховуючи, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, відповідач є батьком неповнолітнього сина і зобов`язаний його утримувати, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає або в недостатньому розмірі, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з вимогами ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати. Приймаючи до уваги, що рішення винесене на користь позивача та з урахуванням того, що позивач за подачу позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн., однак просила залишити судові витрати за вимогу про розірвання шлюбу за її рахунок, а за подачу позову про стягнення аліментів - звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved