Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача шляхом стягнення незаконно списаних грошових коштів. Вказувала на те, що у березні 2017 року нею було підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання умов договору на її ім`я було відкрито банківські рахунки № [NUMBER] , [NUMBER] та здійснювалося обслуговування в ТВВБ типу №10025/084. 16.02.2019 року о 15 год. 55 хв. з її карткового рахунку № [NUMBER] незаконно списано грошові кошти у сумі 27027 грн. 50 коп. Того ж дня о 15 год. 55 хв. з її карткового рахунку № [NUMBER] незаконно списано грошові кошти у сумі 2984 грн. 50 коп. Загальна сума незаконно списаних коштів становить 30012 гривень. Про незаконне списання грошових коштів з обох карткових рахунків їй стало відомо 17.02.2019 року, будь-яких повідомлень щодо проведення операцій їй не надходило. 17.02.2019 року вона одразу зателефонувала до контактного центру АТ «Ощадбанк» і повідомила про несанкціоноване зняття грошових коштів з метою заблокування платіжних карток та повернення грошових коштів. Жодних даних про номер платіжної картки, інформації про карткові рахунки, строк дії та CVV2/CVC2 пароль вона третім особам не передавала. Проте, відповідач після блокування карткових рахунків, операцій по ним не скасував, а грошові кошти, належні їй, перерахував третій особі. Також позивач зазначила, що 17.02.2019 року звернулась до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області та надала усю необхідну інформацію по факту незаконного списання коштів з її рахунків. 18.02.2019 року Шевченківським ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області за її заявою було внесено відомості до ЄРДР за №12019260040000397 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. На її заяву-претензію про повернення на рахунки коштів, що були безпідставно списані, відповідач листами від 05.03.2020 року відмовив у поверненні грошових коштів на підставі п.9.15 розділу ІХ Договору. Вважає, що банк безпідставно незаконно відмовив їй у поверненні коштів, оскільки не встановлено обставин, які безспірно доводять, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Перерахування коштів мало місце за відсутності волевиявлення позивача, а також без надання нею третім особам інформації за платіжними картками. Крім того, посилалась на те, що саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не сакціонував та/або не здійснював. Просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 27027 грн. 50 коп., що незаконно списані 16.02.2019 року з карткового рахунку № [NUMBER] , а також кошти в сумі 2984 грн. 50 коп., що незаконно списані 16.02.2019 року з карткового рахунку № [NUMBER] . Ухвалою суду від 20.10.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24.11.2020 року представником відповідача було подано відзив на позов, в якому останній позов не визнав. Зазначив, що 03.03.2018 року та 05.03.2019 року [PERSON] звернулась до АТ «Ощадбанк» з заявами про приєднання №431505 та № 431540 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної картки. На підставі вказаних заяв позивачу було відкрито два поточні рахунки. На виконання постанови правління НБУ №162 від 28.12.2018 року здійснено планову зміну рахунків позивача на № [NUMBER] та № [NUMBER] . 17.02.2019 року [PERSON] звернулась до контакт-центру АТ «Ощадбанк», тобто вже після успішно проведених оспорюваних трансакцій, з введенням одноразових СМС-паролів, отриманих позивачем на її фінансовий номер [NUMBER] . Отримання СМС-паролів та перебування фінансового номеру в її безпосередньому розпорядженні, підтверджується відомостями з програмного забезпечення банку. Вказував на те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п.9 розділу VI Положення 705). Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. 16.02.2019 року реєстрація в «Ощад 24/7» відбулась за допомогою СМС-повідомлень на фінансовий номер позивача [NUMBER] о 15 год. 51 хв. Після цього о 15 год. 52 хв. позивач була зареєстрована в «Ощад 24/7, успішно ввійшла у систему та активувала функцію користування «Ощад 24/7» за допомогою відбитка пальця користувача, про що також отримала СМС-повідомлення. Зауважив, що саме [PERSON] були відомі паролі та конфіденційна інформація, які необхідні для ідентифікації держателя картки та подальших можливих дій із нею, а тому саме вона як держатель картки несе відповідальність за можливу компрометацію банківської картки. Тому вважає, що саме розголошення позивачем конфіденційних даних третім особам щодо її картки призвело до списання коштів у сумі 30012 грн. 00 коп. Факт розголошення конфіденційної інформації підтверджує сама [PERSON] у заяві про вчинення злочину від 17.02.2019 року. Просив відмовити в задоволенні позову. Представником позивача було подано відповідь на відзив. Представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 10.12.2020 року за клопотанням представника позивача було витребувано докази. Окрім того, ухвалою суду від 28.12.2020 року було продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів. Також ухвалою суду від 14.01.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали та підтвердили, викладені в ній обставини. Просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як було встановлено судом, [PERSON] 03.03.2018 року звернулась до АТ «Державний ощадний банк України» з заявою про приєднання №43505 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (а.с.174-175 Том 1). За умовами вказаної заяви позивачу було відкрито поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу/картки. У поданій заяві [PERSON] просила підключити основну картку до послуги СМС-інформування до телефону № [NUMBER] . Також, 05.03.2018 року позивач звернулась до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою про приєднання №431540 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (а.с.176-177 Том 1). У поданій заяві [PERSON] просила підключити основну картку до послуги СМС-інформування до телефону № [NUMBER] . На підставі вказаних заяв позивачу було відкрито два поточні рахунки. На виконання постанови правління НБУ №162 від 28.12.2018 року здійснено планову зміну рахунків позивача на рахунок № [NUMBER] та рахунок № [NUMBER] . Таким чином, сторони перебувають у договірних відносинах, зазначені обставини ними визнаються. Спірні правовідносин між сторонами регулюються вказаним договором та Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Частина 3 статті 1092 УК України передбачає, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Відповідно до п. 8 розділу VІ Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Пунктами 5,6,9 розділу 6 постанови Правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Згідно з п. 14.3. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. На підставі п. 14.12. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 1 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 (надалі - Положення №705), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частини 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобузобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. (пункт 9 розділу VI Положення №705). Відповідно до п. 8 розділу VI Положення №705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідальність емітента платіжного засобу презюмується, якщо не доведено протилежне. Саме на емітента платіжного засобу законодавством покладений обов`язок доведення факту порушення користувачем вимог нормативних актів, внаслідок якого ініційовано платіжну операцію, яку користувач не санкціонував та/або не здійснював. Пунктами 2, 5 розділу VI Положення №705 передбачено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Пунктом 5, 6 розділу VI Постанови Правління НБУ № 705 визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Зазначені норми є спеціальними і підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до п. 9.14 Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам в AT «Ощадбанк» (далі - Правила), затверджених постановою правління AT «Ощадбанк» від 05.08.2015 №694, клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/ CVС2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт. Аналогічні умови містить п. 9.14. Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління AT «Ощадбанк» від 05.08.2015 №694. Відповідно до відомостей-виписок з програмного забезпечення банку (а.с.178-179 Том 1) встановлено, що 16.02.2019 року відбувся переказ коштів із рахунків [PERSON] : № [NUMBER] (картка [NUMBER] ) та № [NUMBER] (картка 5167 491024017070). (а.с.11-12 Том 1). Зокрема, 16.02.2019 року: - о 15 год. 55:27 хв. по рахунку № [NUMBER] відбувся переказ коштів на картку іншого банку у сумі 20000 грн. 00 коп. в системі Ощад 24/7 (картка отримувача № [NUMBER] - обслуговуючий банк «Райффайзен банк Аваль). Операція підтверджувалась біометрією відбиток печатки пальця; - о 15 год. 55:48 хв. по рахунку № [NUMBER] відбувся переказ коштів на картку іншого банку у сумі 6750 грн. 00 коп. в системі Ощад 24/7 (картка отримувача № [NUMBER] - обслуговуючий банк «Райффайзен банк Аваль). Операція підтверджувалась біометрією відбиток печатки пальця. 17.02.2019 року о 14 год. 59 коп. по вказаному рахунку надійшло СМС-повідомлення на фінансовий номер [PERSON] [NUMBER] з наступним змістом «Uvaga!My zablokuvaly Vashu kartku 5167 2196. Detali [NUMBER] ». Також, 16.02.2019 року: - о 15 год. 56:07 хв. по рахунку № [NUMBER] відбувся переказ коштів на картку іншого банку у сумі 2950 грн. 00 коп. в системі Ощад 24/7 (картка отримувача № [NUMBER] - обслуговуючий банк «Райффайзен банк Аваль). Операція підтверджувалась біометрією відбиток печатки пальця; 17.02.2019 року о 14 год. 59 коп. по вказаному рахунку надійшло СМС-повідомлення на фінансовий номер [PERSON] [NUMBER] з наступним змістом «Uvaga!My zablokuvaly Vashu kartku 5167 2196. Detali [NUMBER] ». Як вбачається з дослідженої судом заяви про вчинення злочину [PERSON] від 17.02.2019 року, остання 17.02.2019 року звернулась до начальника Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з заявою, в якій повідомила, що 16.02.2019 року біля 16 год. на її мобільний телефон ( [NUMBER] ) подзвонив невідомий чоловік ( [NUMBER] ), який, представившись працівником оператора ПрАТ «Вадафон України», запропонував їй безкоштовно підключити безлімітний доступ до мережі Інтернет (а.с.13 Том 1). Вказана пропозиція її зацікавила, а тому вона назвала йому інформацію, що приходила їй на телефон, після чого побачила, що з її карткових рахунків АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] та № [NUMBER] знято грошові кошти в загальній сумі 30000 гривень. Згодом, вона побачила, що невідома особа, вивідавши у неї інформацію, перереєструвала у додатку «Мій Вадафон» її мобільний номер, за допомогою якого отримала доступ до її карткових рахунків. 18.02.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 17.02.2019 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст.190 ч.1 КК України, номер кримінального провадження 12019260040000397 (а.с.14 Том1). Крім того, 19.02.2019 року позивач звернулась до АТ «Державний ощадний банк України» з заявою про надання пояснень стосовно проведених транзакцій, оскільки 16.02.2019 року о 15 год. 45 хв. у неї була заблокована сім-картка і вона жодних операцій не могла здійснювати (а.с.15 Том 1). На заяву [PERSON] відповідачем було надано відповідь про те, що 16.02.2019 року кошти з її карткових рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] були перераховані на картку № [NUMBER] , емітовану Райфайзен Банк Аваль (а.с.16,17 Том 1). Перевіркою встановлено, що реєстрація в «Ощад 24/7» відбулась за допомогою СМС-повідомлень на фінансовий номер телефону позивача [NUMBER] 16.02.2019 року о 15 год. 52 хв., а отже три транзакції проведено коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки з правильним введенням строку дії та СVV2/СVC2 паролю, відомому лише держателю. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Як вбачається з наданої ПрАТ «ВФ Україна» інформації на ухвалу суду від 10.12.2020 року, для того щоб змінити формат сім-картки, особа телефонує зі свого номера і не надає інформацію для ідентифікації (а.с. 169-173 Том 2). Якщо сім-картку втрачено або пошкоджено і особа телефонує до оператора не з свого номеру, то в такому випадку особа повинна назвати номер, який потрібно відновити, а також пройти ідентифікацію, надавши відповідь оператору на одне із запитань: - PUK-код (8 цифр, які вказані на пластиковому тримачі від старої сім-картки); - два номери, на які абонент найчастіше дзвонив або надсилав повідомлення за останні 30 днів. У випадку надання правильних відповідей на запитання, в подальшому особа повинна повідомити оператору серійний номер її нової сім-картки (цифри, які вказані на новому стартовому пакеті або на пластиковому тримачі під штрихкодом) та встановити її в телефон для користування номером. В процесі заміни сім-карти відбувається блокування попередньої сім-карти. Блокування сім-карти по мобільному номеру телефону № [NUMBER] відбулось у результаті телефонного дзвінка особи до центру обслуговування абонентів ПрАт «ВФ Україна» з приводу заміни сім-карти, що мав місце о 15 год. 41 хв. 16.02.2019 року. Вказана особа телефонувала в ЦОА з номеру телефону № [NUMBER] та відповіла на запитання оператора ЦОА для ідентифікації за номером № [NUMBER] , в результаті чого відбулось блокування та подальше відновлення (заміна) сім-карти. Номер телефону № [NUMBER] це номер Вадафон-Передплата, що обслуговуються у мережі ПрАТ «ВФ Україна» анонімно, без укладення письмового договору про надання послуг мобільного зв`язку, тому ПрАТ «ВФ Україна» невідомо яка особа користувалась телекомунікаційними послугами за номером [NUMBER] . Також, ПрАТ «ВФ України» невідомо де саме і яка саме особа купила стартовий пакет для відновлення та заміни сім-картки, оскільки такі стартові пакети перебувають у вільному продажі, а для їх купівлі законом не вимагається пред`явлення документів, що посвідчують особу. 16.02.2019 року за номером телефону № [NUMBER] одночасно з блокуванням сім-карти було здійснено відновлення (заміну) сім-карти. Крім того, 17.02.2019 року було ще раз здійснено відновлення (заміну) сім-карти по мобільному номеру телефону № [NUMBER] в результаті звернення особи до магазину Вадафон в м.Чернівці З урахуванням визначеного предмету дослідження, судом було встановлено, що [PERSON] 16.02.2019 року біля 15 год. 45 хв., повідомивши по телефону конфіденційну інформацію невідомій особі, своїми діями сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції від її імені. Окрім того, суд зауважує, що користувач [PERSON] , у порушення вимог п. 5, 6 розділу VI Постанови Правління НБУ № 705, повідомила банк про операції, які вона не виконувала лише після їх здійснення на наступний день 17.02.2019 року, а отже ризик збитків від здійснення таких операцій та відповідальність несе користувач. Тому, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для вирішення спору, зокрема те, що блокування фінансового номеру [NUMBER] , яким користується [PERSON] було здійснено до 16.02.2019 року приблизно о 15 год. 45 хв., і того ж дня протягом 20 хвилин відбувся переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача, з підтвердженням транзакції через програму «Ощад 24/7», яке надсилалося на фінансовий телефон [PERSON] та, що необхідну для здійснення блокування фінансового номеру [NUMBER] інформацію (який зазначила клієнт банку), як і інформацію необхідну для здійснення грошового переказу коштів (номер картки, термін її дії та CVV2), могла знати лише [PERSON] за її обачної та свідомої поведінки, суд приходить до висновку, що позивач своїми діями сприяла втраті чи незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк не може нести у даному випадку відповідальність за проведені операції з використанням картки позивача, оскільки переказ грошових коштів був здійснений з успішною перевіркою CVV/CVC2 - коду та підтверджений позивачем біометрією відбиток печатки пальця, відтак банк не несе відповідальності за проведені за рахунками позивача операції та їх наслідки, оскільки можливість проведення зазначеної операції виникла не з вини банку. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed