Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27 липня 2012 року і мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя з відповідачем не склалося через невідповідальність по відношенню до виховання двох підростаючих хлопчиків, матеріального забезпечення також не надає, бо розраховує на кошти які держава виділяє як допомогу при народженні дитини.Відповідач жодної уваги не приділяє родині, не намагався перейнятися проблемами сімейного життя, зрозуміти позивачку та запропонувати свою допомогу і томувважає, що подальше збереження сімейних відносин неможливе, що розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їх спільним дітям, бо діти неповинні всього цього бачити, окрім того, в подальшому це може суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя. Оскільки на сьогодні втрачені почуття любові один до одного, подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливі, тому просить розірвати шлюб, та стягнути аліменти на утримання кожної дитини по 2000 грн. Відповідач є працездатним, працює не офіційно, заробітна плата становить від 14000 тисяч на місяць. Позивачка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дітьми, єдина матеріальна допомога, яку вона отримує, це соціальна допомога від держави, яка навіть на половину не покриває щомісячних витрат на кожну дитину. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і надали пояснення щодо обставин викладених вище, а також зазначає, що відносини між ними погіршилися останні два роки, вона чоловіка дратує, він каже, що вона погана мати, дружина, між ними трапляються сварки, конфлікти, він ображає її грубою лайкою. З моменту подання позову свою поведінку [PERSON] не змінив, фактично не спілкується з дітьми, незважаючи на те, що вона просить його про це. Разом не мешкають фактично протягом п'яти місяців, заперечує проти надання строку на примирення. Після подачі позову, почав сплачувати добровільно матеріальну допомогу, всього отримала десь 4500 грн. Не наполягає на стягненні витрат за надання правової допомоги. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, посилаючись на те, що у шлюбі з 2012 року, мають двох неповнолітніх дітей, які на тепер мешкають разом з позивачем, тимчасово разом не проживають, так як дружина з дітьми пішла жити в свою квартиру. В родині були конфлікти на побутовому ґрунті, так як дружина його не чує і на його зауваження не реагує. Матеріальну допомогу на утримання дітей він дає, купує ліки, продукти харчування, сплачує витрати на дитячий заклад, а також сплачує за житло, яке знімає. Працює не офіційно і на роботі буває з ранку до вечора, тому можливо не завжди міг приділяти увагу родині. Згоден сплачувати аліменти, в межах 2000-2500 грн. на двох дітей. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносин. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківською міського управління юстиції, 27 липня 2012 року, актовий запис № 622. Мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як встановлено у судовому засіданні причиною розірвання шлюбу сталі різні погляди на життя, відсутності взаєморозуміння та спільних інтересів. На сьогоднішній час сторони не ведуть спільне господарство, відсутній сімейнийбюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе і тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище та наполягає на тому, щоб їй була залишено шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, тому післяшлюбне прізвище позивача визначити як - «[PERSON]». Відповідач з сім'єю не проживає, належної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, працює не офіційно, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, а саме: щомісячно по 1250 грн. на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні, позивач уточнила дату з якої треба стягнути аліменти, з моменту постанови рішення, так як відповідач надавав добровільно матеріальну допомогу. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави за вимогу щодо стягнення аліментів, треба стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн., так як позивач від сплати цих витрат звільнений, а також на користь позивача треба стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн. на вимогу про розірвання шлюбу. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: partial