Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 21 травня 2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування покликається на те, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON] Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 березня 2003 р. шлюб з відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з позивачем і повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не займається вихованням дитини та матеріальної її не підтримує, що свідчить про свідоме невиконання обов'язку щодо утримання дитини. З липня 2013 р. позивач не працює, основний її дохід складають кошти, отримані в результаті періодичних підробітків. Позивач витрачає кошти на оплату занять в музичній школі та лікування, придбання медикаментів, оскільки донька має проблеми із здоров'ям. Враховуючи відсутність у позивача відомостей щодо місяця праці та доходів відповідача просить стягувати аліменти щомісячно у твердій грошовій формі в розмірі 800 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить виключити з актового запису про народження [PERSON], [INFO], актовий запис №29 від 1 жовтня 1999 р., зареєстрований виконкомом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, відомості про батька - [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами 16 липня 1999 р. було укладено шлюб, оскільки [PERSON] заявила, що завагітніла від нього. Після трьох місяців спільного проживання [INFO] народилася донька [PERSON], яку вважає своєю. 13 березня 2003 р. шлюб розірвано згідно з рішенням Городоцького районного суду Львівської області. В момент проведення запису був впевнений, що [PERSON] є його дитиною, а він її батьком. До даного часу немає підтвердження наявності чи відсутності кровного споріднення позивача з донькою, а тому тільки експертиза може встановити факт батьківства, яку і просить призначити. У судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали з підстав, викладених в ньому, а зустрічний заперечили з підстав пропущення строку позовної давності. Відповідач та його представник у судовому засіданні первісний позов заперечили, а зустрічний просять задоволити; надали суду пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 16 липня 1999 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано згідно з рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 березня 2003 р. (справа №2-590/2003). Відповідно до ст.ст.51, 52, 54 КпШС України, які діяли на той час, взаємні права та обов'язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. Походження дитини від батьків, які перебувають між собою у шлюбі, засвідчується записом про шлюб батьків. Батько і мати, які перебувають у шлюбі між собою, записуються батьками дитини в книзі записів про народжень за заявою будь-кого з них. Під час шлюбу сторін у них народилася дитина. Так, згідно з свідоцтвом про народження, виданого 1 жовтня 1999 р. виконкомом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON] народилася [INFO] в с.Комарно Городоцького району Львівської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 1 жовтня 1999 р. зроблено запис №29. Батьком зазначено [PERSON], а матір*ю - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п.1 Прикінцевих положень СК України 2004 р. цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 р. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Отже, оскільки дитина - [PERSON], батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 01 січня 2004 р., до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми КпШС України . За приписами ч.1 ст. 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Згідно з роз*ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім*ю України», яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, оскільки перебіг встановленого ст.56 КпШС річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку. Так, у ст.11 КпШС України встановлено загальні правила обчислення строків позовної давності, які тісно пов'язані з днем коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Однак з цього правила є виключення встановлені законом. Зокрема ч.1 ст.56 КпШС України пов'язує перебіг цього строку з датою проведеного запису про батьківство, про який стало відомо або повинно було стати відомо особі, яка оспорює батьківство. У ст.10 КпШС України передбачено, що у випадках зазначених у ст.9 цього ж Кодексу позовна давність застосовується відповідно до цивільного законодавства, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України 2004 р. лише до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 р. необхідно застосовувати норми Цивільного Кодексу 1963 р. Отже порядок застосування позовної давності та вирішення питання про поновлення строку звернення із позовом суд вирішує на підставі положень про позовну давність, передбачених Цивільним кодексом УРСР 1963 р. За умовами ст.ст.75, 80 Цивільного кодексу УРСР 1963 р. (чинних на час виникнення спірних правовідносин) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. [PERSON] про те, що він записаний батьком [PERSON] відомо з часу вчинення актового запису про народження [PERSON] - з 1 жовтня 1999 р., що ним в суді і підтверджено. При вирішенні даного питання суд враховує рішення Європейського суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини», яким встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Враховуючи вищевикладені обставини суд поновляє позивачу строк звернення до суду із вимогою про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, оскільки тільки після подачі позову до суду та проведення експертизи позивачу стало достовірно відомо обставини щодо його батьківства відносно доньки. Тому, не змінюючи порядку обчислення строку, вказане можливо врахувати як поважну причину пропуску строку на звернення до суду. Наявність сумнівів та відсутність чітко визначеного строку, який можливо поновити при зверненні до суду, не є підставою для визнання неповажності причин пропуску звернення до суду та неможливості судовому захистові прав особи. Так, з метою виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України щодо встановлення батьківства відповідача подано заяву про призначення судово-генетичної експертизи. За вимогами ст.133 ЦПК України призначення експертизи є одним із способів забезпечення доказів. Як визначено ст.143 ЦПК України для з*ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 2 листопада 2015 р. призначено по даній справі судову генетичну експертизу. Висновком судової молекулярно-генетично експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром від 29 січня 2016 р. за №10/769 (експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов'язків за ст.ст.384, 385 КК України) встановлено, що [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO] Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі (ст.147 ЦПК України). Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст.212 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які встановлюються, зокрема, на підставі висновку експерта (ст.57 ЦПК України). Водночас, за умовами ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі наведених вище норм процесуального права, суд приймає до уваги згаданий вище висновок експерта, яким виключається батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON], підстав відмови у прийнятті даного доказу чи його спростування судом не встановлено та учасниками процесу не наведено, а тільки даним засобом доказування може підтверджуватися вказана обставина справи. На підставі наведеного, вимоги зустрічного позову про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька є підставними та підлягають до задоволення. Щодо вимоги первісного позову про стягнення аліментів, то суд враховує наступне. За умовами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що судом встановлено, що відповідач не є батьком дитини та виключено його відомості з актового запису про народження, що унеможливлює покладення на нього обов'язку по сплаті аліментів. Таким чином, позов про стягнення аліментів не підлягає до задоволення та в такому слід відмовити. Крім цього, враховуючи ст.88 ЦПК України, із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved