Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що на підставі договору дарування від 24.04.2012 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрована вона та з 09.10.2012 року її син - [PERSON], [INFO]. Відповідач за адресою своєї реєстрації не з'являється та не проживає з 04.04.2013 року по цей час, особистих його речей у будинку за зазначеною адресою не має. Реєстрація відповідача в будинку не дозволяє їй розпорядиться даною нерухомістю, у зв'язку з чим порушуються її права власника. Тому позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні нею своєю власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти розгляду справи заочно через неявку до суду відповідача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення судового розгляду суду не надав. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування житлового приміщення від 24.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, реєстраційний номер 1038, та зареєстрованого у БТІ м.Димитров 04.09.2012 року у реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 1303, що підтверджується відповідним договором, витягом комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради про державну реєстрацію прав, технічним паспортом на будинок (а.с.7-8, 9, 10-15). Згідно записам домової книги за адресою: м.Димитров, вул.Щорса, буд.63, з 09.10.2012 року зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.16-19). Відповідно до акту від 04.11.2014 року, складеного квартальною координаційного комітету самоорганізації населення м.Димитров № 8 за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з 04.04.2013 року по день складання акту не мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Цей факт у суді засвідчили свідки [PERSON], мешканець [ADDRESS], та свідок [PERSON], мешканка [ADDRESS], додавши, що теперішнє місцезнаходження відповідача їм не відомо, за час відсутності відповідача за вказаною адресою вони жодного разу його не бачили, фактів про вчинення з боку позивача перепон щодо проживання її сина у її будинку їм не відомо. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб,єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою проживання позивача, як її син, не мешкає в даному житловому приміщенні з 04.04.2013 року, також він не є співвласником спірної житлової площі позивача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не встановив, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідачем інтересу до вказаного житла понад рік, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України,

Outcome: partial