Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Ямпільської селищної ради про визнання права власності на ? частки будинку та будинкових та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та [PERSON] 12 липня 1956 року було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 12.07.1956 року було зроблено запис за № 31. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі та спільного проживання однією сім'єю ними було вирішено збудувати житловий будинок. Оформленням усіх документів займався чоловік, для цих цілей йому на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської селищної ради від 28 вересня 1964 року за № 19 було виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку, був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат до п'яти включно від 28.09.1964 року. Відповідно до акту від 04.10.1964 року та відповідного дозволу на виконання робіт від 04.10.1964 року було виділено земельну ділянку під будівництво за адресою: [ADDRESS], де і був збудований житловий будинок. Після смерті чоловіка вияснилось, що збудований будинок не було належним чином зареєстровано. У зв'язку з тим, що будинок було збудовано під час перебування з чоловіком у шлюбі є їхньою спільною сумісною власністю, чоловік [INFO] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 14.07.2014 року зроблено запис за № 63, то просила суд заявлені вимоги задовольнити та визнати за нею право власності на ? частки житлового будинку та прибудинкових та господарських споруд. Представник відповідача Ямпільської селищної ради в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві просить суд справу розглядати без їх участі. Позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку, при будинкових та господарських споруд підтримав в повному обсязі (а.с. 22,37). Заслухавши пояснення позивачки, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частина 1 ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. ст. 317, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.355 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні було встановлено, що між позивачкою та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб 13.07.1956 року, зареєстрований виконкомом Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області (а.с. 15). Згідно Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Сумській області 14 липня 2014 року видно, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 16). Згідно Постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.35) видно, що після смерті [PERSON] [INFO] року Ямпільською РДНК було заведено спадкову справу №253 від 12.12.2014 року; Згідно інформаційної довідки від 12.12.2014 року зі Спадкового реєстру спадкодавцем [PERSON] складено заповіт (а.с. 24) на все належне йому майно онуку [PERSON], [INFO] р/н. Заповіт посвідчений Ямпільською РДНК 16.10.2012 року за реєстровим № 1855, який є чинним на день смерті спадкодавця. Свідоцтво про право на спадщину на майно померлого не видавалось. В судовому засіданні встановлено, що будинок з господарськими надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] було спільно побудовано позивачкою та її покійним чоловіком в період 1965-1976 який належав їм на праві власності. Цей факт підтверджується рядом письмових доказів: копіями технічного паспорта (а.с. 7-9), Рішення виконкому про відвід земельної ділянки під будівництво (а.с. 14), Дозволу на проведення робіт, акту про відведення в натурі земельної ділянки (а.с. 13), Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки (а.с. 10-11), Актом про відведення в натурі земельної ділянки (а.с. 12), згідно яких видно, що [PERSON], чоловіку позивачки, було виділено земельну ділянку загальною площею 1200 кв.м. по [ADDRESS] для індивідуального будівництва та надано дозвіл на будівництво; Актом про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 22.02.1976 року (л.с.17), згідно якого видно, що забудовником житлового будинку був саме [PERSON]. Згідно Довідки № 124 від 04.11.2014, наданої Комунальним підприємством «Глухівське бюро технічної інвентаризації» нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] право власності в КП «Глухівське БТІ» не зареєстровано. Рік побудови житлового будинку загальної площі 81,3 кв.м. - 1973р. (а.с. 6). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що спірний будинок з прибудинковими та господарськими спорудами є спільною сумісною власністю позивачки та її покійного чоловіка [PERSON], а заявлений позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved