Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Мотивує заявлені вимоги тим, що 09.07.2006 року вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, за час якого, за спільні кошти ними було придбано автомобіль ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], однак, вказує, що в порядку досудового врегулювання спору, [PERSON] не погодився про стягнення з нього грошової компенсації вартості належної йому частки у транспортному засобі, що є неподільним майном. Вважає за необхідне визначити ідеальні частки у спільному майні подружжя, а саме - в розмірі ? частини спільного майна спірного транспортного засобу, вартість якого, станом на момент розгляду справи із врахуванням зовнішнього і відповідно технічного стану становить 58975,60 грн. Просить, припинити право спільної сумісної власності на транспортний засіб ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] та визнати за нею право власності на ? частину вказаного транспортного засобу. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, які просить задовольнити та надав пояснення аналогічно викладеним обставинам в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проти поділу майна запропонованого позивачем не заперечує, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі та надав суду письмову заяву засвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М. про визнання вартості майна, що підлягає поділу, а саме про те, що вартість легкового автомобіля марки ВАЗ модель 210930, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 58975,60 грн. Заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON], відповідача [PERSON], вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог суд, приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі, встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 09.07.2006 року, за актовим записом №864 (а.с.5). У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за відповідачем [PERSON] зареєстровано 05.07.2007 року автомобіль ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6). Майно, а саме: автомобіль ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що є спільною сумісною власністю добровільно не поділено між позивачем та відповідачем. Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з наведених норм закону, із врахуванням того, що сторони не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним поділити спільне майно без поділу його в натурі, лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, аналізуючи вищезазначені норми ЦПК України суд приходить до висновку, що спірний автомобіль ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний сторонами під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, тому він є спільною власністю сторін. Таким чином, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст. 70 ч.1 Сімейного Кодексу України суд вважає частки позивача та відповідача рівними, тому вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного автомобіля ВАЗ 210930, 2006 року випуску, сірого кольору, кузов [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], суд вважає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі, визнанні відповідачем та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved