Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 1993 року. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Позивач, посилаючись на те, що протягом останніх років відносини між сторонами погіршились, розбіжності поглядів на основні принципи шлюбу призводять до повної відсутності подружніх стосунків, вважає подальше збереження шлюбу недоцільним, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26.07.2019р. провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовному засіданні. Позивач [PERSON] у підготовче судове засіданні не з`явилася, проте надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, проте надав суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони 25 листопада 1993 року зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі ЗАГСУ, актовий запис - №2519 (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач після розірвання шлюбу бажає залишити за собою прізвище [PERSON] , тому суд не розглядає питання про відновлення дошлюбного прізвища. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування його у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved