Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття, посилаючись, що відповідач є батьком малолітньої дитини, достатньої допомоги на її утримання не надає. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, звернулись до суду з заявами (вх. № 4814, № 4856 від 23.10.2019 року) про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та наполягають на їх задоволенні. Крім цього, у своїх заявах зазначили, що дають згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] , двічі будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку передбаченому ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень № 5630100182396, № 5630100189242, одна з яких вручена адресату, а інша повернута на адресу суду з довідкою поштового відділення «про відсутність адресата», а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), на розгляд справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так, як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до приписів ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з урахуванням неявки в судове засідання всіх учасників справи, суд прийняв рішення про розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлені факти: ?шлюб між сторонами розірвано 12 вересня 2017 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області(рішення від 12.09.2017 року Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, набрало законної сили 06.10.2017 року); ?від спільного шлюбу є неповнолітній син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26.10.2012 року); ?позивач [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , відповідач проживає в [ADDRESS] (довідка № 93 від 07.03.2019 року, адресна довідка № 554 від 08.04.2019 року); ?відповідач участі у вихованні малолітньої дитини не приймає та не надає матеріальної допомоги на її утримання, стягнень по виконавчим документам з останнього не проводиться, інших неповнолітніх дітей на його утриманні немає (позовна заява). Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При прийнятті рішення, суд керується ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 цього кодексу, згідно якої, примусове стягнення аліментів за рішенням суду, можливе в разі ненадання стороною достатньої допомоги на утримання дитини. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, і з врахуванням матеріального становища дитини, позивача, відповідача, вважає позов підлягаючим задоволенню. Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 цього кодексу, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Така позиція закріплена і п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір № 26 про надання правової допомоги, укладеного 20.03.2019р. між позивачем [PERSON] та адвокатом Коренко Т.В., діючою на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 729, виданого 24.12.2011р., розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги та квитанцію № 50 щодо сплати позивачем [PERSON] гонорару в сумі 2 100 грн. за надання послуг адвокатом Коренко Т.В. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати на правничу допомогу в сумі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved