Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні й вихованні та визначення порядку спілкування матері з сином. У своєму позові позивач вказує, що до 2012 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Під час шлюбу вони народили сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21.03.2012 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та син залишився на вихованні у позивача. У послідуючому позивач не заперечувала проти того, щоб син залишався у батька та проводив з ним час, також вона не стала перешкоджати і тому, щоб син проживав разом із відповідачем, що письмово підтвердила у своїй думці до Служби у справах дітей Одеської міської ради. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.02.2017 р. визначено місце проживання сина разом із відповідачем. Після переїзду дитини до відповідача позивачу стало відомо про погіршення результатів навчання сина. Син став виглядати неохайно, харчування його неналежне й незбалансоване. Відповідач усілякими засобами намагається створити перешкоди для спілкування позивача із дитиною: блокує телефон, не дає слухавку, забороняє побачення, погрожуючи при цьому дитині. Позивач просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO] , визначити наступний порядок участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]: перебування матері з сином кожної суботи з 9.00 год. до 20.00 год. неділі, перебування малолітнього [PERSON] разом із матір'ю [PERSON] щорічно під час літнього оздоровлення в липні місяці. Також позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати. У судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову. Представник дав пояснення, у яких підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що відповідач створює штучні перешкоди у зустрічах позивачки з сином, взагалі не відчиняє двері квартири, коли позивачка приходить до дитини, блокує мобільний телефон дитини. Представник позивача зазначила, що доказами наявності перешкод у спілкуванню з дитиною та ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування є заперечення відповідача проти позову. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. У судовому засіданні відповідач надав письмові заперечення та усні пояснення, в яких вказав, що після офіційного розлучення з позивачем вони ще деякий час продовжували жити однією сім'єю. Тільки наприкінці 2015 р. вони припинили шлюбні стосунки, у зв'язку з тим, що позивач мала фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком. З серпня 2016 р. син почав проживати разом із відповідачем згідно рішення суду й позивачка не заперечувала проти цього. У послідуючому позивачка народила від теперішнього співмешканця дитину - доньку, якій на теперішній час 2 місяці. Особисто він ніколи не перешкоджав проти спілкування позивачки з дитиною. Однак саме позивач не виявляла бажання у спілкуванні з сином. Всупереч порядку, який встановлений органом опіки та піклування, позивачка декілька разів самовільно забирала сина під час шкільних занять, чим перешкоджала нормальному учбовому процесу та повертала сина додому пізно у вечорі. Після цих зустрічей дитина була пригнічена та деморалізована. Відповідач не заперечував проти зустрічей позивачки з сином але наполягає, щоб це відбувалося у порядку, який встановлений Висновком органу опіки на піклування Приморської районної адміністрації у 2016 р. Представник третьої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з позовом погодився частково та просив суд зобов'язати відповідача не перешкоджати зустрічам і спілкуванню матері громадянки [PERSON] з її сином [PERSON], [INFO] Визначити способи участі [PERSON] у вихованні її сина шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною з 09.00 години ранку суботи до 12.00 години неділі, враховуючи розпорядок дня дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін та третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.02.2017 р. визначене місце поживання дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON]. Під час розгляду справи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надав висновок № 01-11/1573 від 28.10.2016 р., згідно якого визначено способи участі [PERSON] у вихованні її сина [PERSON] шляхом встановлення систематичних зустрічей матері з дитиною з 09.00 години ранку суботи до 12.00 години неділі , враховуючи розпорядок дня дитини, яке має відбуватись за умови забезпечення матері необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, а також у святкові дня та дні народження за попередньою домовленістю батьків. За таких обставин, згідно ст.158 СК України це рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Твердження позивачки про те, що відповідач перешкоджає їй у спілкуванні з сином є необґрунтованими. Позивачка не надала суду жодного доказу який підтверджує факт перешкоджання з боку відповідача у спілкуванні з дитиною. Разом з тим, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] спростували факт такого перешкоджання. Свідок [PERSON] - мати позивачки та бабуся дитини пояснила, що позивачка [PERSON] є її донькою. Після розлучення з відповідачем дитина тривалий час проживала разом із бабусею. Згодом, її донька (позивачка) почала жити у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, від якого народила онучку. Фактично нагляд за дитиною здійснювався бабусею та відповідачем. Влітку 2016 р. позивачка з її співмешканцем поїхали відпочивати до Іспанії, а онук постійно проживав з бабусею. В серпні 2016 р. онук перейшов на постійне проживання до відповідача. Свідок [PERSON] - хатня робітниця та вихователька дитини пояснила, що позивача й відповідача вона знає на протязі 10 років - вона весь цей час працювала в їхньому домі. Дитина [PERSON] - [PERSON] - почав проживати з відповідачем в серпня 2016 р. Особисто вона постійно наглядає за дитиною, коли відповідач знаходиться на роботі. Вона готує їжу та годує дитину, відвозить її до школи, а потім привозить додому. За весь цей час жодного разу позивачка не приходила до відповідача й не просила надати їй дитину для зустрічей. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві. Представником позивача зазначено, що позивач не зверталась ані до органів національної поліції, ані до органів опіки та піклування з приводу протиправних дій відповідача. Згідно зі ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що до предмету доказування по вказаній справі входить юридичний факт спричинення перешкод відповідачем у спілкуванні з дитиною, юридичний факт ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування. Разом з тим, вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] жодним чином не перешкоджав позивачу спілкуватися з сином та виховувати його, а доказів протилежного, позивачем не надано. За таких обставин суд вважає, що всупереч ст.60 ЦПК України позивач не надала належних та достатніх доказів того, що відповідач [PERSON] перешкоджає їй у спілкуванні та вихованні сина та ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування. Крім того, позивачем не обґрунтована необхідніть зміни порядку у спілкуванні позивача з дитиною, який був раніше встановлений рішенням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації. Відхиляючи посилання позивача на те, що доказами ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування є його заперечення по справі, суд зазначає, що заперечення по справі не є доказом, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на які посилається сторона. Крім того, суд зазначає, що відповідач не заперечує свого обов'язку виконання рішення органу опіки та піклування, а відтак його заперечення не свідчить про визнання обставин, на які посилається позивач. На підставі вищевикладене, суд відмовляє в позову, за його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed