Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором дарування, посвідченим Степаненко А.М., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 02.06.2014 року за реєстровим номером 241 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №22467123, виданим Степаненко \~ \~ \~ \~А.М., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 02.06.2014 року. В даній квартирі зареєстрована вона (що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання в паспорті) та [PERSON] [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої КП «Придніпровська СУБ» станом на 31.05.2014 року у даній квартирі проживає [PERSON] [INFO] .. Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради 23.09.2019 року № 9283-2 у даній квартирі зареєстровано \~ \~ \~ \~двоє людей. Інших відомостей стосовно того хто саме зареєстрований в даній квартирі Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради не надає посилаючись на захист персональних даних. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з дня прописки та по даний час в зазначеній квартирі не проживав \~ \~ \~ \~та не з`являється. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою [ADDRESS] , а тому втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. У зв`язку з викладеним вище, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2019 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 02.06.2014 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.06.2014 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1339 від 31.05.2014 виданої КП «Придніпровська СУБ» станом на 31.05.2014 року у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] [INFO] .. Згідно інформації наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради 23.09.2019 року за № 9283-2 у квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи. Як вбачається з заяви опитування сусідки [PERSON] від 23.09.2019, [PERSON] не проживає в квартирі\~ [ADDRESS] з 2014 року. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою\~ст.\~383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач в квартирі не проживає понад один рік, але зареєстрований у ній і тим самим чинить перешкоди позивачу вільному користуванню та розпорядженню своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved