Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання права власності на майно за набувальною давністю, зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 2006 р. вона та її чоловік [PERSON] вирішили придбати автомобіль ВАЗ-2104, випуску 1984 року, р/н [NUMBER] , зареєстрований в Черкаському РЕВ 04.09.2004р. на [PERSON] На той час даний автомобіль знаходився по генеральній довіреності [PERSON] від 02.06.2006р. у користуванні гр. [PERSON] з правом передовірення та видачі генеральної довіреності (продажу) іншим особам. Позивач та її чоловік придбали вказаний транспортний засіб. При цьому, сплатили [PERSON] грошові кошти як вартість автомобіля. Оформлили угоду не договором купівлі-продажу, а [PERSON] 08.07.2006р. написав їм генеральну довіреність на даний автомобіль. Довіреність була видана строком на три роки. Автомобілем позивач з чоловіком користувались до 2009 року, а після закінчення дії даної довіреності, вони продовжували користуватись ТЗ та підставі технічного паспорту. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] і після його смерті в даний час позивач вирішила оформити автомобіль на себе і продати його. При зверненні до нотаріуса було встановлено, що на автомобіль органами державної виконавчої служби накладено арешт у зв`язку з тим, що власник автомобіля [PERSON] має борги. Вирішити питання в органах державної виконавчої служби, позивач не змогла і подала даний позов. Вказаний транспортний засіб перебуває у користування позивача та її чоловіка більше десяти років, тобто [PERSON] відмовилась від права власнсті на нього, інші особи відкрито користуються її власністю, ніхто інший не претендує на визнання власності на ТЗ і не має такого права, отже, позивач вважає, що може визнати за собою право власності в порядку набувальної давності, приєднавши до строку знаходження автомобіля у позивача також строк знаходження автомобіля у [PERSON] Крім того, в органах ДВС знають, що автомобілем користується позивач, але жодних претензій до неї не має. Крім того, позивач вважає, що арешт на автомобіль накладений органами державної виконавчої служби неправомірно, оскільки вже десять років вона ним користується і фактично є її власністю, до якої [PERSON] та її борги не мають ніякого відношення. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 346 ч.1 п.2, 347 ч.1, 344 ч.1, 317, 319, 321, 391 ЦК України, позивач просить суд, - визнати за нею право власності за набувальною давністю на автомобіль ВАЗ 2104, 1984р. випуску, Н\\З [NUMBER] , зареєстрований в Черкаському РЕВ 04.09.2004р. на [PERSON] ; зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений 24.04.2009р. постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського міського управління юстиції Хлєбас О.О., про що внесені до Єдиного реєстру речових прав на майно. Ухвалою суду від 02.11.2018р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.01.2019р. закрито підготовче провадження та призначена справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали обставини, викладені у позові та заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судове засідання не з`явилась відповідач, будучи неодноразово повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомлено. Відзив на позов подано не було. В судовому засіданні представник відповідача Придніпровського відділу ДВС за довіреністю Дьо Л.С. заперечувала проти зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням [PERSON] , оскільки виконавчий документ не виконаний і постанова про накладення арешту на майно не скасована. Письмові пояснення на позов не подані. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, за таких підстав: встановлено, що [PERSON] відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Мисан А.О. від 02.06.2006 року уповноважила [PERSON] на ряд повноважень, в т.ч. щодо розпорядження, продаж, керування тощо, належного їй на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ/технічного паспорту серія [NUMBER] , виданого Черкаським РЕВ 04.09.2004р. автомобілем марки ВАЗ 2104, випуску 1984 року, д/з [NUMBER] , зареєстрований в Черкаському РЕВ 04.09.2004р. терміном до 02.06.2009 року з правом передоручення повноважень третім особам. Дані про право власності на транспортний засіб [PERSON] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 04.09.2004р. [NUMBER] та обліковою карткою приватного ТЗ. [PERSON] відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Висоцькою С.І. від 08.07.2006 року, який діє від імені [PERSON] на підставі вище вказаної довіреності, в порядку передоручення уповноважив [PERSON] на ряд повноважень, в т.ч. щодо розпорядження, продаж, керування тощо, належним [PERSON] на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ/технічного паспорту серія [NUMBER] , виданого Черкаським РЕВ 04.09.2004р. автомобілем марки ВАЗ 2104, випуску 1984 року, д/з [NUMBER] , зареєстрований в Черкаському РЕВ 04.09.2004р. терміном до 02.06.2009 року. Крім того, [PERSON] відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковим А.І. від 07.02.2009 року уповноважила [PERSON] або [PERSON] (кожен має право діяти самостійно) на ряд повноважень, в т.ч. щодо розпорядження, продаж, обмін, здачу в оренду тощо, належного їй на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ/технічного паспорту серія [NUMBER] , виданого Черкаським РЕВ 04.09.2004р. автомобілем марки ВАЗ 2104, випуску 1984 року, д/з [NUMBER] , зареєстрований в Черкаському РЕВ 04.09.2004р. терміном до 07.02.2019 року з правом передоручення повноважень третім особам. [PERSON] [INFO] помер (актовий запис №40), що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 06.10.2008 року відкрито ВП №9584868 щодо боржника [PERSON] Постановою державного виконавця Хлєбас О.О. Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 24.04.2009р. за вказаним ВП накладено арешт на вказаний транспортний засіб, належний [PERSON] за виконавчим провадженням з виконання виконавчого листа №2-3174, виданого 24.12.2007р. Придніпровським районним судом м. Черкаси. На час розгляду справи вказана постанова є діючою. Постановою державного виконавця від 23.12.2013 року за ВП №9584868 виконавчий документ повернуто стягувачеві з-за неможливості з`ясувати місце проживання боржника. Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 29.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50997493 з виконання виконавчого документу щодо боржника [PERSON] Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження №56362045 з виконання виконавчого документу щодо боржника [PERSON] Постановою державного виконавця Придніпровського відділу ДВС від 18.09.2018 року відкрито виконавче провадження №57246950 з виконання виконавчого документу щодо боржника [PERSON] Постановами державного виконавця Придніпровського ВДВС від 18.10.2018р. та від 18.10.2018р. вказані виконавця приєднані до одного виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Цивільним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1-7 ст. 319 ЦК). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. В даному випадку, починаючи з 08.07.2006 року чоловік позивача [PERSON] отримав право розпоряджатися, користуватися транспортним засобом ВАЗ 2104 д/з [NUMBER] , що належить [PERSON] лише на певний період часу, тобто 02.06.2009 року, а згодом таке право власником ТЗ було надано й крім [PERSON] , і позивачеві [PERSON] терміном до 07.02.2019 року. При цьому, передбачене у довіреностях право продажу давало підстави здійснення такого права лише в інтересах власника майна, тобто [PERSON] Відповідно до частини 3 статті 244 Цивільного Кодексу довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таке визначення не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується, а тільки представництво. Так, згідно статті 665 ЦК договір купівлі-продажу передбачає, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме таким чином відбувається перехід права власності на автомобіль. Стаття 237 ЦК чітко передбачає, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона має право вчиняти певні дії від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, оформляючи так звану «генеральну довіреність» на автомобіль, особа отримуєте автомобіль тільки для користування і розпорядження, але ніяк не у власність. При «продажу» автомобіля за «генеральною довіреністю», як зазначає позивач, ніякої купівлі-продажу не відбувається і тому власником автомобіля залишається продавець, тобто в даному випадку [PERSON] Також слід зазначити, що у випадку смерті, як вказує позивач «покупця» ТЗ - її чоловіка [PERSON] , доручення втрачає юридичну силу і спадкоємці такого «покупця» не мають жодного права на автомобіль, яким користувався за дорученням «спадкодавець-покупець» (по справі таким позивач вважає свого чоловіка [PERSON] ). Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи позивача та її представника, з посиланням на норми ст. 347 ЦК України, про те, що відповідач відмовилась від права власності на рухоме майно, щоб, як на їхню думку, давало підстави для припинення у [PERSON] цього права, враховуючи, що термін дії довіреності від 07.02.2009 року збіг лише 07.02.2019 року та з огляду на норми ст. 344 ЦК України. На час розгляду справи власник транспортного засобу автомобіля ВАЗ 2104 відомий - це [PERSON] , а тому позивач [PERSON] вправі вирішити питання про подальше право користування ним або отримати його у власність на підставі правочину, зокрема за договором купівлі-продажу у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд не вбачає жодних підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на транспортний засіб за набувальною давністю і, відповідно не підлягають до задоволення вимоги й про зняття арешту з рухомого майна, що на даний час належить на праві власності відповідачеві по справі [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed