Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, вказуючи на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. На даний час вони разом не проживають. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, до досягнення ним повноліття та кошти на її утримання до досягнення сином трьох років у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Позивач надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позовних вимог, проти задоволення позовних вимог не заперечує, просив справу розглянути у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізуваши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.12.2016 року батьком [PERSON] , [INFO] є відповідач у справі - [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від всіх видів заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Оскільки відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дитини, що змусило позивача звернутися до суду із зазначеним позовом, суд, враховуючи матеріальне становище та стан здоров`я як дитини так і платника аліментів та повне визнання позовних вимог відповідачем, вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача, за заявою останньої, аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, вимога про стягнення з відповідача коштів на утримання позивача суд вважає також підлягає задоволенню,з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, обовязковою умовою за якої з чоловіка можуть бути стягнуті аліменти на утримання дружини є його матеріальний стан, а саме можливість надання такої допомоги. Враховуючи, що відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог, має постійний заробіток, суд приходить до висновку, що він може надавати матеріальну допомогу ще й на утримання позивача. Судові витрати відносяться за рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки вимоги позивача задоволені повністю.

Outcome: approved