Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно, зазначивши, що 10.04.1996 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Цюрупинському відділі реєстрації актів громадянського стану, про що було зроблено актовий запис № 4. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Сімейні відносини з відповідачем припинені через несумісність характерів та різні погляди на життя. Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.04.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Цюрупинським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що було зроблено актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] . Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~Згідно\~ зі ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також їх дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, сторони мають рівні права і мають нести однакові обов`язки по відношенню до дитини, тому зобов`язані утримувати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття. При цьому, враховуючи, що відповідач не має на утриманні інших дітей чи утриманців, тому суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду - з 27.01.2020 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу, на примирення сторони не згодні, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 420,40 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, а решту стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідачем визнано позовні вимоги про стягнення аліментів, проте оскільки позивач від сплати судового збору звільнена відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, який позивач мала сплатити при поданні позову, а саме в сумі 420,40 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, а решту віднести на державу. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved