Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]. про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, що з 25 серпня 2004 року по даний час перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них 25 червня 2005 року народилася донька [PERSON]. Подружнє життя в них з відповідачем не склалося. Між ними часто виникали сварки, непорозуміння. Чоловік не хоче працювати, не забезпечує сім'ю матеріально. На її неодноразові прохання змінити свою поведінку не реагує, а тому вона прийшла до переконання що сім'я їх існує лише формально і не бачить перспективи проживати з ним надалі. З огляду на вказане, враховуючи її переконання про неможливість збереження сімї, наполягає на розірванні шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище змінювати на дошлюбне не бажає. В судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що в період спільного проживання чоловік не хотів працювати, не забезпечував і не забезпечує сімю матеріально, постійно ображав і принижував її, наносив їй побої, що й призвело до її розпаду. Більше трьох років вони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу, так як переконана, що їх сімя давно розпалася і не може бути збережена. Категорично заперечує проти надання будь яких строків для приимирення, яке неможливе, оскільки це буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітньої доньки, яка є свідком всіх сварок, конфліктів, що в них відбуваються. Відповідач [PERSON], який був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, що стверджується особистою розпискою останнього, а також повідомленням про вручення поштового відправлення, повторно не зявився в судове засідання, причини неявки не повідомив, жодної заяви не подав. Врахувуючи думку позивача, яка настоює на вирішенні справи, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ИД №092227, виданого 25 серпня 2004 року Новосільською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 25 серпня 2004 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « Дячун ». Від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №026116 , виданим 12 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сімейні відносини між ними відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved