Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на шлюб та сім'ю, сторони шлюбно-сімейних відносин з лютого 2013 року не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не має наміру зберігати надалі шлюб. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча може надавати таку допомогу, у зв'язку із чим [PERSON] звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі - 500грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в заявленому обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій зазначив, що заявлений позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за їх відсутністю без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Виходячи з обов'язку доказування, передбаченого ст.60 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності зі ст.61 ЦПК України. Згідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2009р., від цього шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони шлюбні-сімейні відносини з лютого 2013 року не підтримують, поновити стосунки не бажають, спільне господарство не ведуть. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім'ї не можливі, шлюб існує тільки формально, його збереження суперечило б їх інтересам. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним також позов в частини стягнення аліментів задовольнити, виходячи з вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, якою передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 та ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.184 СК України розмір аліментів, який буде стягуватися на дитину у твердій грошовій сумі, визначається судом. Судом встановлено, що від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини в необхідному розмірі не надає, власних доходів позивачки не вистачає на задоволення всіх потреб дитини. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, беручи до уваги, що [PERSON] не сплачує аліменти на утримання інших дітей, офіційно не працює, у наданій суду заяві позов повністю визнав, тобто він має можливість щомісячно сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 500грн., в силу ст. 182 Сімейного Кодексу України позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивачки можливо стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 500грн. щомісяця. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved