Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] , [INFO] : « [PERSON] , г.Кременчуг, юрист, место работы исполнительная служба, проживает в районе Петровки, живодеров нашого города надо знать всем в лицо, травит собак, своих собак не бережет и не ценит, если с ними случается беда. Конфликтная, опасная, неадекватная ы непредсказуемая тихушница, есть у нее подельники в грязных делах. Берегите своїх животных…». Також у своїй позовній заяві [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, вибачитись через соцмережі (у тому числі, [INFO] в групах « [INFO] », «Защити животных», у яких розповсюджена неправдива інформація про позивачку, а також просить стягнути з відповідачки на її користь витрати зі сплати судового збору. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що вона зареєстрована та постійно проживає по [ADDRESS] та на даний момент не працює, оскільки доглядає за свекрухою, яка хворіє. В будинку [ADDRESS] по вказаній вище вулиці проживає відповідач [PERSON] , яка 20 лютого, 21 лютого та 22 лютого 2020 року у соціальній мережі Facebook в групах « [INFO] », «Защити животных» публічно повідомила про позивачку наступне « [PERSON] , г.Кременчуг, юрист, место работы исполнительная служба, проживает в районе Петровки, живодеров нашого города надо знать всем в лицо, травит собак, своих собак не бережет и не ценит, если с ними случается беда. Конфликтная, опасная, неадекватная и непредсказуемая тихушница, есть у нее подельники в грязных делах. Берегите своїх животных…», доказом чого є роздруківка відповідного поста із соціальної мережі. Після вказаної вище публікації у бік позивачки полетіли образливі коментарі у вищезазначених групах, дзвінки від її бувших колег, сусідів, друзів, що спричинило їй сильні душевні страждання, принизило, оскільки вона нічого із зазначеного у пості не вчиняла. Обставини поширення відповідачкою зазначеної інформації, на думку позивача, підтверджуються скріншотами із соціальних мереж, показаннями свідків - сусідів та колишній співробітників позивачки. Поширена інформація є недостовірною, оскільки позивачка ніколи не отруювала собак, сама має собак, яких дуже любить. Також вказала, що ніколи не конфліктувала із сусідами, не проявляла жорстокості до тварин своїх та чужих, а про яких спільників у даному пості йде мова, вона взагалі не розуміє. Позивач вказала, що інформація, яка поширена щодо неї відповідачкою [PERSON] має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачкою загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та такою, що на переконання позивачки, порушує її немайнові права; така інформація не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що у свою чергу, впливає на зниження цінності особи [PERSON] , поширенням такої інформації відповідач створила негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши честь позивача, у зв`язку з чим, вважає, що завдано шкоди її немайновим інтересам та порушується її гідність, честь та ділова репутація. Вказала, що визначаючи спосіб захисту вона виходила з того, що відповідно до частини 7 статті 277 Цивільного кодексу України визначено спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. 19 листопада 2020 року суддею Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації до Кременчуцького районного суду Полтавської області для розгляду за підсудністю. 16 січня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області постановлено ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, а також призначено підготовче судове засідання по справі. 01 березня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та запереченнях на відзив. Окрім того вказала, що саме після загибелі собаки відповідачки [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук було зроблено оскаржувану нею публікацію, також після загибелі собаки відповідачки, [PERSON] зверталась до органів поліції з приводу пошкодження її майна співмешканцем відповідачки. Все це, на думку позивачки підтверджує наявність у [PERSON] мотиву для здійснення оскаржуваної публікації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Зокрема, відповідачка вказала, що вона не публікувала ніяких дописів, що стосуються позивачки [PERSON] у соціальній мережі «Фейсбук». Вона має сторінку у вказаній соціальній мережі, однак оскаржувані позивачкою дописи були опубліковані не з аккаунту, яким користується відповідач, хто саме здійснив публікації [PERSON] не відомо. Вказала, що відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вказала, що, виходячи із усталеної судової практики у справах про захист честі, гідності та ділової репутації, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, належним відповідачем по справі є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб- сайта, особи яких позивач повинен встановити та зазначити у позовній заяві. Позивач повинен також довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок поширення такої інформації було порушено його особисті немайнові права. При цьому, на думку відповідачки, Фейсбук, є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок під будь-яким іменем, у тому числі, вигаданим, а також публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних носіях фото осіб з інших сторінок. Оскільки інтернет-мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює інформацію неможливо, за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. З урахуванням викладеного вище, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що оскаржувана публікація здійснена саме відповідачем, а публікація тексту сама по собі не є доказом причетності саме, відповідача, до її висвітлення. Пояснення ж позивача про те, що оскаржувану публікацію розмістила саме [PERSON] є лише припущеннями та не може бути прийнято судом до уваги в якості доказу. Стосовно долучених позивачкою до матеріалів справи роздруківок фото із соціальної мережі Фейсбук, то, на думку відповідачки, такі роздруківки також не підтверджують факт здійснення саме нею - [PERSON] , оскаржуваної позивачкою [PERSON] публікації. Вислухавши позивачку [PERSON] , відповідачку [PERSON] , дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд встановив наступне. Відповідно до положень частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 297 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частини 1 статті 227 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Положеннями частин 4 та 7 статті 277 Цивільного кодексу України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України у пунктах 12 та 15 Постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб - сайта, особи яких позивач зобов`язаний встановити та зазначити в позовній заяві. Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 18 вказаної вище постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За правилами статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. При цьому, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України та статті 80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, [PERSON] вказала, що в соціальній мережі Фейсбук в групах «Собаки и кошки Кременчуга» та «Защити животных» відповідачкою [PERSON] розміщена публікація наступного змісту: «« [PERSON] , г.Кременчуг, юрист, место работы исполнительная служба, проживает в районе Петровки, живодеров нашего города надо знать всем в лицо, травит собак, своих собак не бережет и не ценит, если с ними случается беда. Конфликтная, опасная, неадекватная и непредсказуемая тихушница, есть у нее подельники в грязных делах. Берегите своїх животных…» При цьому, на підтвердження поширення відповідачкою [PERSON] у вказаних групах соціальної мережі Фейсбук вказаної вище інформації позивачкою надано роздруковані та у електронному вигляді на CD-R -диску скріншоти, на яких міститься фото [PERSON] з її сторінки у соціальній мережі Фейсбук з оскаржуваним нею у даному позові текстом публікації із зазначенням автора публікації тексту під іменем [PERSON] з текстом коментарів користувачів до даного допису, а також надано скріншоти сторінки користувача [PERSON] з фото. З приводу наданих позивачем вказаних вище доказів, суд зазначає наступне. Так, відповідно до роз`яснень, які надав Пленум ВГС України у пункті 46 Постанови № 12 від 17 жовтня 2012 року, роздруківки Інтернет-сторінок самі по собі не можуть бути доказом у справі. При цьому, слід зазначити, що Фейсбук є соціальною загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (у тому числі, вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки вказана соціальна мережа при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікації особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо, за винятком сторінок, які створені та інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. З урахуванням викладеного, надані позивачем вказані вище роздруківки не є достатніми, належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт поширення оскаржуваної позивачкою інформації саме відповідачкою [PERSON] . Щодо наданих позивачкою [PERSON] у якості доказів роздруківок зі сторінки користувача [PERSON] у мережі Фейсбук і цим користувачем, як стверджує позивачка є співмешканець відповідачки [PERSON] (без зазначення ініціалів чи повного імені та по батькові), суд не приймає їх до уваги оскільки зазначені роздруківки не відносяться до предмета доказування по даній справі та не підтверджують факту публікації відповідачкою оспорюваної [PERSON] інформації. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що йому нічого не відомо з приводу оскаржуваної [PERSON] публікації у мережі Фейсбук, свідок не володіє відомостями про автора оскаржуваної публікації. Щодо отруєння собаки [PERSON] , то вказав, що йому стало відомо про загибель собаки [PERSON] зі слів чоловіка останньої та свідок запропонував свою допомогу аби відвезти іншу собаку, яка належить [PERSON] до ветеринарної клініки для огляду. Більше ніяких даних щодо даного спору свідок повідомити не може. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були викликані в судове засідання за клопотанням позивача, відмовились від отримання судових повісток, що підтверджується відповідними відмітками працівника Укрпошти на поштових повідомленнях, які долучені до матеріалів справи. Надана у якості доказу по справі позивачкою [PERSON] копія протоколу про прийняття усної заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20 лютого 2020 року, якою зафіксовано факт усного звернення останньої до поліції, не є належним доказом у даній справі, оскільки вказана заява жодним чином не відноситься до предмета доказування у даній справі, яким є саме авторство оскаржуваної [PERSON] публікації щодо неї у соціальній мережі Фейсбук та взагалі із заяви не зрозуміло з приводу чого саме позивачка зверталась до органів Національної поліції. Також, не приймає до уваги суд копію листа заступника начальника Кременчуцького відділу поліції від 20 березня 2021 року за вихідним номером 107-21-286, з якого вбачається, що на письмове звернення [PERSON] з приводу побиття шиферу сусідом, поліцією проведено профілактичну бесіду, оскільки даний доказ також не містить жодної інформації щодо оскаржуваної позивачкою публікації у соціальній мережі Фейсбук. Твердження позивачки [PERSON] щодо наявності мотиву у відповідачки на здійснення спірної публікації у соціальній мережі Фейсбук через загибель її собаки, суд відхиляє з тих підстав, що такі твердження є припущеннями позивача та не підтверджуються дослідженими судом доказами по справі. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме відповідач [PERSON] є особою, яка розмістила та поширила оспорювану інформацію, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з його необгрунтованістю.

Outcome: dismissed