Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON], третя особа відділ Держземагества в Городоцькому районі Львівської області про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю серія 111 ЛВ № 069706 від 15.07.1997 р., виданого громадянину [PERSON] на земельну ділянку № 2. Позов обгрунтовує тим, що згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯГ № 050039 виданого 22 серпня 2006 р. являється власником земельної ділянки, яка призначена для ведення особистого селянського господарства площею 0.3070 га, що знаходиться у с. Суховоля Городоцького району Львівської області в урочищі «біля переїзду» та межує із земельною ділянкою, якою користується [PERSON]. Згідно акта обстеження земельної ділянки [PERSON] комісією [PERSON] сільської ради від 09.04.2014 р. встановлено, що при виносі в натуру даної земельної ділянки вздовж дороги ширина ділянки з проміром 7.40 м. заходить на її земельну ділянку на 0.80 м. Оскільки про порушення свого права дізналася в 2015 р. просила визнання недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серія 111 ЛВ № 069706 від 15.07.1997 р., виданий [PERSON] на земельну ділянку № 2, оскільки в Державному акті не зазначено для чого вона призначена. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та 01.07.2015 р. звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області та [PERSON], в якому просив в позові відмовити, та визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 722 від 15.12.2005 р. про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки і визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ЯГ № 050039, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01.06.450.01216 та згідно якого [PERSON] надавалась у власність земельна ділянка площею 0.3070 га в с. Суховоля, визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 660 від 14.03.2014 р. про відмову у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Зустрічний позов мотивує тим, що спірною земельною ділянкою користується з 1997 р. Виготовляючи технічну документацію [PERSON], і вона і сільська рада знали про належність йому земельної ділянки, однак межі з ним не узгоджували. Розпочавши виготовляти свою технічну документацію було виявлено накладку земельних ділянок. Сільська рада відмовила йому у затвердженні технічної документації. Просив зустрічний позов задовольнити з мотивів наведених в самій зустрічній позовній заяві. Відповідач [PERSON] сільська рада заперечень на позови не подала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги первинного позову підтримала в повному обсязі. Зокрема, вимоги про визнання недійсним та скасування Державного акта виданого [PERSON] з підстав, про які зазначено в позовній заяві. Крім того, додатково пояснила, що спірну частку земельної ділянки для ОСГ 0.80 м., які перейшли до [PERSON] останній захопив самовільно. Про накладення земельної ділянки довірителька дізналась у 2014 р. З тих підстав, що в Державному акті виданому [PERSON] у 1997 р. не відображено земельну ділянку для ОСГ просила визнати Державний акт недійсним. В зустрічному позові просила відмовити, мотивуючи тим, що межі земельної ділянки позивача [PERSON] були визначені згідно встановлених меж які існували з моменту користування спірної земельної ділянки, тобто з 90-х років. Відповідач [PERSON] орючи земельну ділянку змінив конфігурацію такої та частку ділянки належної [PERSON] перевів собі, що призвело до накладки земельних ділянок. В зустрічному позові просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов [PERSON] не заперечила, а в зустрічному позові просила відмовити з тих підстав, що рішення сільської ради є законним, не заперечуючи того, що між суміжними земельними ділянками для ОСГ [PERSON] та [PERSON] нема твердого розмежування, пояснила, що затвердити технічну документацію [PERSON] неможливо, оскільки його земельна ділянка накладається частково на земельну ділянку [PERSON]. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позов [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що він користується земельною ділянкою для ОСГ з 90-х років, [PERSON] виготовляючи технічну документацію в 2005 році в описі меж його як суміжника у Державному акті не вказала, його згоди не просила, отримавши Державний акт межових знаків не встановила, не заперечив, що при зорюванні земельної ділянки могли валки землі з його ділянки бути перекинуті механічно на ділянку [PERSON], але він по факту користується однією ділянкою. Натепер конфігурація ділянки змінилася з незалежних від нього причин. [PERSON] з 2005 року претензій до нього не мала, чому сільська рада відмовила йому в затвердженні технічної документації пояснити не може. Просив його позов задовольнити. Представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] просили в позові [PERSON] відмовити мотивуючи тим, що вона пропустила строки позовної давності, допускають, що в Державному акті на право власності на землю виданого [PERSON] сільська рада не зазначила земельну ділянку для ОСГ, однак вона фактично відображена в кількісній характеристиці, та те, що [PERSON] користується суміжною земельною ділянкою [PERSON] не оспорюється. [PERSON] отримав земельну ділянку для ОСГ згідно долученого списку, вказали на те, що в Державному акті належному [PERSON] в описі меж прізвище [PERSON] відсутнє. Просили задовольнити зустрічний позов з посиланням на те, що сільською радою неправомірно відмовлено їх довірителю в затвердженні технічної документації, а в технічній документації [PERSON] експертизою встановлені підроблені документи в тому числі і підпис [PERSON] Представник третьої особи просив розглядати справу у їх відсутності. Допитані свідки в судовому засіданні [PERSON] [PERSON] суду показали, що межі земельних ділянок сторін, вимірювались в 90-х роках вручну, двометровим деревяним метром, кожну ділянку окремо довжину і ширину, межові знаки повинні були бути встановлені. Свідок [PERSON], яка є землевпорядником, пояснила, що в сільській раді земельно-кадастрові книги в 90 роки не велися. Пропонувалося сторонам установити межові знаки. Державні акти які видавались [PERSON] сільською радою видавались згідно списку людей, які мали право на землю, вони є дійсними. Заслухавши пояснення представників сторін, сторону [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності суд прийшов наступного. Спір витікає з цивільних правовідносин що регулюється Земельним законодавством в тому числі і в редакції Закону 1990 року в подальшому із змінами та доповненнями. За положеннями статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно копії списку людей по наділу земельних ділянок під огород за 1991 р. (а.с.9) під номером 10 є [PERSON], під номером 11 - [PERSON] На підставі заяв громадян згідно долученого списку [PERSON] сільською радою 11 вересня 1996 р. прийнято рішення № 397 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» (а.с.10), згідно вказаного рішення [PERSON] надано у власність дві земельні ділянки відповідно площею 0,1240 т а 0,1295 в загальному 0,2535 га в с. Суховоля, розташованої на території [PERSON] сільської ради, з опису меж видно, що межі земельної ділянки 2 від Б до В межують із земельною ділянкою [PERSON], згідно довідки [PERSON] сільської ради № 123 від 05.05.2015 р. [PERSON]Й передано в користування земельні ділянки площею 0,1240 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Суховоля, вул. Залізнична, 2 та 0,1290 га для ведення особистого селянського господарства розташованої в с. Суховоля в урочищі «біля переїзду» (а.с.6,8) Рішенням № 722 [PERSON] сільської ради від 15.12.2005 р. (а.с.5,85) позивачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0.3070 га в с. Суховоля Городоцького району Львівської області для цільового призначення ведення особистого селянського господарства, опис меж не містить суміжника [PERSON]. З акта земельної комісії [PERSON] сільської ради від 09 квітня 2014 року вбачається, що [PERSON] порушує межі сусідньої земельної ділянки [PERSON] (а.с.7) Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 1592 від 28 вересня 2016 р. межі спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] накладається одна на одну. Встановити площу накладення земельних ділянок не надається можливим. Земельна ділянка [PERSON] пізніше наклалася на земельну ділянку, що належить [PERSON] Встановити причину накладення меж земельних ділянок не надається можливим.(а.с.193-195) Рішенням № 660 від 14 березня 2014 р. [PERSON] сільської ради Городоцького району Львівської області відхилено заяву [PERSON] щодо затвердження технічної документації [PERSON] із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства у звязку з неправильно оформленою технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для ОЖБ та ОСГ (а.с.40) За приписами чинних станом на 19.05.1999 - 17.04.2001 положень ст.ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ст.ст.\~4,\~6,\~86 ЦК Української РСР\~(1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст.\~3,\~6,\~7,\~17,\~19,\~22-24,\~39,\~43,\~44 ЗК України (1990 р.), право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону; право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою; право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором; правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються; законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні. 26.12.1992 КМ України прийняв лише один декрет у сфері земельних відносин, а саме Декрет № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 Декрету (наданих, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах норм, установлених\~ЗК України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю (п. 3), а пунктом 6 Декрету було зупинено дію частини 2 ст.\~17\~і ст.\~23 ЗК України щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету. Тобто, було зупинено дію положення частини 1 ст. 23 ЗК України\~(1990 р.), якою було передбачено, що право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тож рішення № 397 [PERSON] сільської ради від 11.09.1996 про надання в тому числі [PERSON] земельної ділянки площею 0,2535 га приймалося на підставі\~Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок», на що відсутність запису цільового призначення земельної ділянки № 2 в Державному акті не дає підстав вважати його недійсним. Судом встановлено, що не може бути визнано незаконним рішення [PERSON] сільської ради № 722 від 15.12.2005 р. про передачу у власність земельної ділянки [PERSON], оскільки остання також згідно списків наділу земельної ділянки (а.с.7) мала право на таку. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої\~наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43\~(реєстрація в Мінюсті України від 04.06.1999 за № 354/3647): Державний акт на право приватної власності на землю і на право власності на землю видається на підставі рішення сільської ради. Щодо твердження [PERSON] про підроблені документи технічної документації [PERSON], які послужили видачі їй недійсного Державного акта, суд відхиляє з огляду на те, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів з видачі [PERSON] Державного акта зберігається у відділі Держгеокадастру (а.с.87) З досліджених в судовому засіданні доказів, вбачається, що [PERSON] бажає присвоїти кадастровий номер земельним ділянкам у звязку з чим його зобовязано виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі. Оформити складання Державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю при переоформленні правовстановлюючих документів на земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (п. 1.13.); у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта; нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю; кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держгеокадастру (п. 3.9.) Згідно п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 р.) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки відповідно до законодавства, що діяло раніше, зберігають права на ці ділянки.\~Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (п. 2\~Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»). [PERSON] сільська рада оскаржуваним Рішенням № 660 від 14.03.2014 р.(а.с.40) взагалі відхилила заяву [PERSON], не мотивуючи такого. За наведеного, в цій частині суд вважає право позивача [PERSON] порушеним, а вимога щодо визнання незаконним та скасування наведеного рішення підлягаючою до задоволення. Представник [PERSON] заявила клопотання про застосування строку позовної давності до позову [PERSON] Відповідно до ст. ст.\~256,\~257,\~261 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення статей 256, 261 Цивільного кодексу України, суд приходить висновку, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обидві обставини: і про порушення свого права, і про особу, яка його порушила. Ці обставини можуть стати відомі позивачу одночасно. Якщо ж ні, то початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про другу з них, якою зазвичай є відомості про особу порушника. Що ж до першої обставини, то вона завжди є обовязковою, адже без порушення права позивача в нього не виникає і права на позов з метою його судового захисту. Наявність у позивача відомостей лише про одну з цих обставин як правило, це обізнаність про сам факт порушення його права не призводить до початку перебігу позовної давності. В суді доведено, що позивачу [PERSON] про встановлення меж суміжних земельних ділянок для ОСГ стало відомо в 2014 р. отже, перебіг строку почався з цього часу. Наведене вище та висновок експертизи, в якій вказано, що встановити причину накладення меж земельних ділянок сторін не надається можливим, свідчить, що суміжні земельні ділянки не були чітко сформовані, тому акт земельної комісії [PERSON] сільської ради від 09 квітня 2014 року не може слугувати для визнання недійсними Державних актів сторін. З огляду на викладені обставини, суд не вбачає підстав до задоволення первісного позову, тому відмовляє [PERSON] за безпідставністю. Зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] сільської ради № 660 від 14.03.2014 р., в решті позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial