Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Василів Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за заповітом. Посилається на те, що 05.04.1995 року померла її баба [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 4, розташованого по вул. Франка в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області. Вказане спадкове майно [PERSON] згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Василівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 30.01.1995 року заповіла їй. Інших спадкоємців за заповітом не має. Позивач [PERSON] вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON]І, прийняла, користується всім спадковим майном, звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Василів Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши доводи представників позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що 05.04.1995 року в с.Василів Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №169233 від 22.11.2016 року (а.с.17). Внаслідок смерті останньої відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок № 4, розташований по вул. Франка, в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області. Вказане спадкове майно [PERSON] згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Василівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 30.01.1995 року зареєстрованого в реєстрі №2, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, померла заповіла позивачці [PERSON] (а.с.22). Інших спадкоємців за заповітом не має. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину вчасно прийняла, що вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №47419439 від 12.04.2017 року (а.с.23) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.04.2017 року (а.с. 24). З метою оформлення спадщини позивач у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадане спадкове майно, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №47419439 від 26.04.2017 року (а.с.23), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачем не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 24). Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по вул. Франка, 4 с. Василів Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], який помер 07.11.1994 року, що підтверджується довідкою виконкому Василівської сільської ради №2120 (а.с.18), довідкою-характеристикою Заставнівського РБТІ №120 від 06.04.2017 року (а.с.16), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.10-16). Даний житловий будинок [PERSON] прийняла, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], однак за життя не оформила дану спадщину належним чином. Згідно довідки виконкому Василівської сільської ради №2120 (а.с.18), довідки-характеристикою Заставнівського РБТІ №120 від 06.04.2017 року (а.с.16) житловий будинок розташований в с. Василів Заставнівського району Чернівецької області по вул. Франка,4 побудований у 1953-1982 роки за власні кошти, не є колгоспним двором, будівельний паспорт не виготовлявся, правовстановлюючі документи на нього не видавались. Відповідно до ст.ст.\~524,\~525,\~526,\~527 ЦК УРСР\~спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10-15). Згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ №1203 від 06.04.2017 року (а.с.16) його вартість становить 45607 (сорок пять тисяч шістсот сім) гривень 00 копійок. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved