Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1993 року, який було розірвано за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05 квітня 2012 року, при цьому, за час спільного проживання за спільно нажиті кошти ними було придбано наступне майно: 27 грудня 2005 року за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки у [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, та земельну ділянку площею 607,90 кв.м, яка знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, при цьому угоди були оформлені на імя відповідача, а вона (позивач), будучи його дружиною, надала письмову згоду на купівлю даних обєктів нерухомості (п.4.7, п.5.4 договорів); крім того, за час спільного проживання за спільно нажиті кошти було також придбано транспортні засоби автомобіль ГАЗ 2705, Комбі СПГ, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак ВА0217 АР, свідоцтво про реєстрацію ВАС010961 від 03.07.2009 року; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРВ682450 від 29 листопада 2007 року. Позивач також зазначила, що восени, 2011 року вони припинили спільне проживання та за спільною згодою розділили нажите майно наступним чином, а саме: відповідач залишив їй з неповнолітніми дітьми домоволодіння, а в його користуванні залишилось два вищевказані транспортні засоби та частки в статутному капіталі двох товариств, та після такого поділу майна претензій один до одного не мали, разом з тим, влітку, 2014 року поштою вона (позивач) отримала письмове попередження від матері відповідача [PERSON] про те, що за рішенням суду за нею визнано право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, які знаходяться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, у звязку з чим їй необхідно їх звільнити. В подальшому, за її (позивача) апеляційною скаргою рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року було скасовано та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у м.Кіровограді про визнання договору частково недійсним та визнання права власності, у звязку з чим виникла необхідність розділити спільно нажите майно в судовому порядку. Окрім того, при поділі майна позивач просила врахувати, що на її утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, іншого житла вони не мають, відповідач має іншу сімю, де постійно проживає, крім того, у нього залишилася частка бізнесу, який був спільним; згідно відповіді управління ДАІ на запит адвоката №2656 від 17.12.2014 року відповідач обидва транспортні засоби зняв з обліку для реалізації ще 17.11.2011 року, тим самим, майно, яке йому було виділено після припинення сімейних відносин, він використав на свій розсуд. Крім того, позивач зазначила, що виходячи і змісту рішення суду першої інстанції по справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на їх спільне майно, відповідач визнав позов його матері в тій частині, що договір купівлі-продажу будинку і земельної ділянки були нібито удавані, а покупцем зазначених обєктів була [PERSON], в свою чергу, її (позивача) навіть не було поставлено до відома про даний спір, що свідчить про те, що відповідач мав намір, без її згоди розпорядитися спірним майном і залишити її з дітьми без житла та без частки спільно нажитого майна. З огляду на викладене вище, та з посиланням на приписи норм Сімейного кодексу України (ст.ст.60, 69, 70, 71 СК України) та розяснень Верховного Суду України, позивач просила розділити спільно нажите майно між нею та відповідачем, виділивши їй в порядку поділу майна і визнати за нею право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку площею 607, 90 кв.м, які знаходяться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, відповідачу виділити в порядку поділу майна і визнати за ним право власності на транспортні засоби - автомобіль ГАЗ 2705, Комбі СПГ, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ВАС010961 від 03.07.2009 року; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРВ682450 від 29 листопада 2007 року. Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року відмовлено [PERSON] у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання при поділі майна подружжя спільними борговими зобовязаннями коштів, отриманих одним з подружжя за договором позики, до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Повернуто [PERSON] зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами. Розяснено [PERSON] її право на звернення до суду з позовною заявою в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства. Крім того, ухвалою суду від 02 жовтня 2015 року прийнято зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час спільного проживання до фактичного припинення шлюбних відносин та про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та обєднано зустрічну позовну заяву в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 29 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час спільного проживання до фактичного припинення шлюбних відносин та про поділ спільного майна подружжя на підставі заяви позивача за зустрічним позовом [PERSON] від 29 квітня 2016 року залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та в його інтересах представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити позивачу в їх задоволенні, зазначивши на обгрунтування заперечень, що позивач в порушення приписів ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України, не надала суду належних та достовірних доказів, які б підтвердили джерело придбання спірного рухомого та нерухомого майна, його наявність на час припинення спільного ведення господарства, а також його вартість як на час придбання, так і на час розгляду справи. Крім того, зазначили, що будинок по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді придбавався за власні кошти відповідача і на даний час належить іншій особі, а саме [PERSON], право власності за якою зареєстровано в БТІ 03.12.2012 року і на даний час не скасовано, у звязку з чим заявляти вимоги про поділ спірного майна, яке належить іншій особі, - є неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству України, крім того, зазначили, що за власні кошти відповідача придбавалися також і земельна ділянка, яка знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, та транспортні засоби. Також зазначили, що джерелом коштів, спрямованих на придбання спірного домоволодіння та земельної ділянки є кошти, які отримані від продажу квартири [ADDRESS], к.1 в м.Кіровограді, що є обєктом особистої власності [PERSON], яка отримана ним у власність як дарунок від батька, кошти, позичені у [PERSON] за договором позики, який станом на теперішній час не скасований і є чинним, при цьому, твердження позивача про те, що вона надавала згоду при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді, - не тягне за собою набуття нею прав покупця домоволодіння, а є лише особливістю укладання договору, що підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, як не свідчить і про те, що зазначені обєкти нерухомості придбавалися за спільні кошти. Вказали, що спільної згоди про поділ спільно нажитого майна між ними не було, і відповідачу про це нічого не відомо. Заслухавши пояснення позивача та в її інтересах представника, заперечення проти позову відповідача та в його інтересах представника, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не заперечувалося сторонами по справі, що з 10 липня 1993 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда 25 квітня 2012 року. Крім того, встановлено, що в період шлюбу на підставі нотаріально посвідчених приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 грудня 2005 року були придбані житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №7б по вул.Мечникова у м.Кіровограді, а також земельна ділянка площею 607, 90 кв.м, у межах згідно з планом, знаходиться на території м.Кіровограда, на вул.Мечникова, 7б. Відповідно до витягів з Державного реєстру правочинів від 27.12.2005 року право власності на зазначені обєкти нерухомого майна було оформлено на імя відповідача [PERSON] Крім того, відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу житлового будинку продаж жилого будинку за домовленістю сторін було вчинено за 58 500 грн. 00 коп., які продавці [PERSON], [PERSON] отримали повністю від покупця до підписання цього договору. Відповідно до п.2.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки продаж земельної ділянки за домовленістю сторін проводиться за 3 200 грн. 00 коп., які покупець повністю сплатив продавцям [PERSON], [PERSON] до підписання цього договору. Крім того, відповідно до п.4.7 договору купівлі-продажу житлового будинку та п.5.4 договору купівлі-продажу земельної ділянки своєю письмовою згодою дружина покупця [PERSON] дає згоду на купівлю житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельної ділянки. Окрім того, відповідно до інформації Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів від 17.12.2014 року №2656 згідно бази даних Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Кіровограда та Кіровоградського району, за гр.[PERSON], [INFO], в період з 1993 року по теперішній час було зареєстровано: ГАЗ2705 Комбі СПГ, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ВАС010961 від 03.07.2009 року; автомобіль MITSUBISHILancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРВ682450 від 29 листопада 2007 року. Дані транспортні засоби знято з обліку для реалізації 17.11.2011 року. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). З огляду на зазначене, факт набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, при цьому, ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, разом з тим заінтересована особа може довести, що майно було придбане у шлюбі, але за її особисті кошти. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Судом встановлено, що шлюбний договір сторонами не укладався, домовленості щодо поділу майна, який є предметом поділу, - відсутні. Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України). Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя позивач зазначила, що за час спільного проживання в період шлюбу за спільно нажиті кошти було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями №7б по вул.Мечникова у м.Кіровограді, земельну ділянку, площею 607, 90 кв.м, яка знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б та два транспортні засоби автомобілі ГАЗ2705 та MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite. Обгрунтовуючи позов під час судового розгляду справи позивач також зазначила, що житловий будинок та земельну ділянку було придбано за 19 380 доларів США, з яких станом на грудень, 2005 року, були: частково кошти від продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 3 800 доларів США, частково допомога її (позивача) батьків в розмірі 10 000 доларів США; та їх (сторін) власні заощадження в розмірі 6 000 доларів США, при цьому, продавці зазначених обєктів нерухомості написали відповідні розписки від 27.12.2005 року про те, що отримали кошти від [PERSON] за продаж будинку по вул.Мечникова, 7б та земельної ділянки в розмірі 7 380 доларів США та 12 000 доларів США. Заперечуючи щодо позовних вимог про поділ майна подружжя, відповідач на обгрунтування заперечень (письмові заперечення на позовну заяву [PERSON]В.) зазначив, що 16 грудня 1999 року на підставі договору дарування він прийняв від [PERSON] в дар за договором дарування від 16 квітня 1999 року квартиру №4, що знаходиться по вул.Пацаєва, 6, корп.1, в якій він разом з позивачем проживали в період шлюбу, та в подальшому 16 грудня 1999 року зазначена квартира була відчужена ним за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, а отримані від її продажу кошти були направлені на придбання нового житла для сімї, при цьому, діючи в інтересах сімї, він (відповідач) 27 грудня 2005 року придбав за договорами купівлі-продажу житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7б, загальною вартістю 61 700 грн. також зазначив, що земельна ділянка по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді придбавалася за його власні кошти, отримані ним 16.12.2005 року, і, відповідно не являється спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає поділу, будинок по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді придбавався за його (відповідача) власні кошти і належить на даний час іншій особі [PERSON], право власності за якою зареєстровано в ООБТІ 03.12.2012 року і на даний час не скасовано, у звязку з чим, заявляти вимоги щодо поділу зазначеного житлового будинку, який належить іншій особі, - є неправомірними. Судом також відзначається, що під час судового розгляду справи відповідач та в його інтересах представник змінювали свою позицію щодо заявлених до відповідача позовних вимог, в частині обгрунтування заперечень, зокрема, відповідач зазначав, що житловий будинок та земельна ділянка по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді були придбані ним за його (відповідача) особисті кошти, які були отримані від продажу квартири [ADDRESS], корп.1 у м.Кіровограді, що належала йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16 квітня 1999 року, в подальшому, зазначав (в т.ч., обгрунтовуючи підстави зустрічного позову про визнання особистою власністю майна, який судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та за заявою позивача за зустрічним позовом [PERSON] від 29 квітня 2016 року, ухвалою суду від 29 квітня 2016 року зустрічний позов було залишено без розгляду), що власних коштів на придбання будинку та земельної ділянки було недостатньо, у звязку з чим 12 грудня 2005 року між ним та його матірю [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів для придбання нерухомості, виконання поточного і капітального ремонтів придбаного житлового будинку, за умовами якого вона передала йому у борг кошти в розмірі 35 000 доларів США, які він зобовязувався повернути до 12 грудня 2010 року, а оскільки у вказаний термін кошти він не повернув, то рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 30 січня 2012 року, яке набрало законної сили, з нього на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в розмірі 35 000 доларів США. З огляду на зазначене, судом відзначається, що підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України, за змістом якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тим самим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, при цьому, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а також мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що спірний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка, які знаходяться по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді була придбані в період шлюбу на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу, відповідно до п.4.7 та п.5.4 зазначених договорів, покупець [PERSON] повідомив, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка набуваються ним за згодою його дружини [PERSON], що підтверджується заявами від її імені, підписи на яких нотаріально засвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] 27 грудня 2005 року. Факт написання таких заяв, відповідачем не спростовано. Крім того, судом відзначається, що за змістом зазначених укладених договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка були придбані за особисті кошти відповідача, і останнім, як покупцем про ці обставини при укладенні правочинів не повідомлялося. Окремо відзначається, що метою придбання зазначеного спірного майна, яке дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя, на думку суду, було забезпечення відповідачем придбання житла в інтересах сім»ї та для проживання сім»ї, і в зв»язку з цим внесення коштів до спільного сімейного бюджету. З огляду на зазначене, суд вважає, що зазначеними п.5.4 та п.4.7 договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 27 грудня 2005 року, спростовуються доводи відповідача про те, що житловий будинок та земельна ділянка є його особистою приватною власністю та, відповідно, підтверджується факт, що житловий будинок та земельна ділянка по вул. Мечникова, 7б у м.Кіровограді, які були придбані в період шлюбу, та в період ведення сторонами спільного господарства, наявністю взаємних прав та обов»язків, є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 ЦК України). При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача та в його інтересах представника про те, що житловий будинок та земельна ділянка належать на праві приватної власності іншій особі, оскільки при дослідженні під час судового розгляду за клопотанням представника позивача матеріалів цивільної справи №1111/3406/12 за позовом [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у м.Кіровограді про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки в частині визначення покупця недійсним, переведення прав і обовязків покупця та визнання права власності, судом було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у м.Кіровограда про визнання договору частково недійсним та визнання права власності частково задоволено. Визнано договори купівлі-продажу земельної ділянки та жилового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою м.Кіровоград, вул.Мечникова, 7-Б, укладеним 27 грудня 2005 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] частково недійсними в частині визначення покупця. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та скасовано його державну реєстрацію. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку та житловий будинок, які знаходяться по вул.Мечникова, 7-Б у м.Кіровограді. Судом також встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 28.10.2014 року, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2012 року скасоване та ухвалено нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у м. Кіровограді про визнання договору частково недійсним та визнання права власності відмовлено. Крім того, зі змісту позовної заяви позивача [PERSON] по зазначеній справі вбачається, що остання зазначала, що спірний житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді купувалися нею за власні кошти та для власних потреб, і тому вона є добросовісним набувачем даного майна і за нею має бути визнано право власності на нього. Як зазначено в рішенні суду від 19 вересня 2012 року по зазначеній справі відповідач [PERSON] в судове засідання з»явився, позов визнав в повному обсязі. Окрім того, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року за наслідками розгляду касаційної скарги [PERSON] на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 25 серпня 2015 року, якою залишено без змін рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 08 квітня 2015 року (справа №405/7019/14-ц), яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням було відмовлено, - касаційну скаргу [PERSON] відхилено, при цьому суд касаційної інстанції в ухвалі зазначив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права [PERSON] не порушені і вона не має субєктивного права вимагати захисту прав власника будинку, оскільки вона не є власником спірного будинку (рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року яким відмовлено [PERSON] у визнанні за нею права власності на спірний будинок). З огляду на викладене вище, враховуючи всі обставини справи, виходячи з положень ст. 212 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, сторони придбали обєкти нерухомого майна житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку загальною площею 607, 90 кв.м по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді в період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57, ст. 60 СК України, які презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, до того часу, якщо не доведено інше кимось із подружжя, спірні житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельна ділянка загальною площею 607, 90 кв.м по вул.Мечникова, 7б у м.Кіровограді є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до вимог ст.ст. 69 - 72 СК України, підлягають поділу між сторонами порівну, тобто по 1/2 частці кожному, при цьому право спільної сумісної власності на це майно припиняється. Позивач в позові в порядку поділу майна подружжя просила виділити відповідачу в порядку поділу майна подружжя та визнати за ним право власності на транспортні засоби автомобіль ГАЗ 2705, Комбі СПГ, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ВАС010961 від 03.07.2009 року; автомобіль MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію СРВ682450 від 29 листопада 2007 року, які задоволенню не підлягають, з урахуванням наступного. Відповідно до інформації регіонального сервісного центру в Кіровоградській області від 22.12.2015 року №27/11-165 згідно даних НАІС ДДАІ МВС України та НБД «Автомобіль» надано інформацію про реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку автомобілів, а саме ГАЗ 2705, 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER], та MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], за якою, транспортний засіб ГАЗ 2705, 2003 року випуску, Комбі СПГ, було зареєстровано за [PERSON] 03.07.2009 року (свідоцтво ВАС 010961 від 03.07.2009 року), 17.11.2011 року зняття з обліку АМТ, та з 17.11.2011 року власником зазначеного транспортного засобу зазначена [PERSON]П (свідоцтво САК 211157 від 17.11.2011 року); транспортний засіб MITSUBISHI Lancer 2.0 Snvite, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER], 29. 11.2007 року зареєстровано (реєстрація транспортного засобу привезеного з-за кордону), за [PERSON], 17.11.2011 року зняття з обліку для реалізації, з 17.11.2011 року транспортний засіб придбано [PERSON], яким в подальшому, 15.10.2013 року зазначений транспортний засіб також було відчужено. З огляду на зазначене, вбачається що відчуження відповідачем транспортних засобів відбулося 17.11.2011 року під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 05.04.2012 року. У разі незгоди позивача з відчуженням відповідачем рухомого майна, остання вправі його оскаржити у встановлені законом строки, при цьому, судом відзначається, що на час звернення позивача з позовом до суду про поділ майна подружжя, транспортні засоби не перебували у власності сторін, на підставі чого не можуть бути предметом поділу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі в порядку ст.88 ЦПК України, виходячи з часткового задоволення позовних вимог, приймаючи також до уваги, що в порядку поділу майна подружжя за сторонами (позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]М.) було визнано за кожним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в загальному розмірі 2 000 грн., з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 1 000 грн., та, крім того, з позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі по 827 грн. 00 коп. з кожного, приймаючи до уваги, що, відповідно до п.п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, яка станом на час пред»явлення позову до суду становила 1 218 грн., відповідно судовий збір становив 3 654 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial