Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 31.10.1987 року та зареєстрований Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області за актовим записом № 24; залишити їй прізвище, набуте в шлюбі «Трофименко»; виділити частки у спільному майні подружжя, визнавши за нею та за відповідачем, за кожним окремо, право власності на ? частину квартири № 41 в будинку 39 по вулиці 50-річчя СРСР в м. Кременчуці Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог вказала, що сімейні відносини між нею та відповідачем припинені з 2012 року, причиною припинення стали різні погляди на життя щодо вирішення сімейних проблем, сім»я існує лише формально, вона та відповідач практично не спілкуються, мають різні моральні цінності та погляди на життя, тому збереження шлюбу суперечить її інтересам. Під час перебування в шлюбі, 14.08.2003 року вона та відповідач купили квартиру № 41 в будинку 39 по вулиці 50-річчя СРСР в м. Кременчуці Полтавської області, оформивши право власності на відповідача. Оскільки квартира є об»єктом права спільної сумісної власності, просить розділити її в рівних частках, визнавши за кожним право власності на ? частку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого відповідача та за наявності згоди позивача, у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами в справі укладений 31 жовтня 1987 року та зареєстрований Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області за актовим записом № 24, що підтверджується свідоцтвом \~про одруження серії І-КЕ № 311821. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружжя шлюбних відносин не підтримує з 2012 року, спільного господарства не ведуть. Спільне \~життя \~сторін не склалося у звязку з виникненням непорозуміння, різними поглядами на життя. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у позивача відсутні, на примирення категорично не згодна. Оскільки подальше спільне проживання подружжя \~і збереження \~шлюбу суперечить інтересам \~позивача, шлюб підлягає \~розірванню. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в силу ст..61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364\~цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 14.08.2003 року, укладеного в період перебування сторін у шлюбних відносинах, [PERSON] купив квартиру № 41 в будинку 39 по вулиці 50-річчя СРСР в м. Кременчуці Полтавської області. Продаж вчинено за 22423 гривень, які покупцем сплачені повністю. Договір належним чином посвідчений нотаріально, відповідає загальним вимогам, додержання яких необхідне для чинності правочину, недійсним не визнавався. Право власності на придбане нерухоме майно зареєстровано 03.10.2003 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем. Оскільки квартира № 41 в будинку 39 по вулиці 50-річчя СРСР в м. Кременчуці Полтавської області придбана під час перебування позивача з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти подружжя, що не спростовано відповідачем, вона є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, протилежного суду не доведено. Оскільки суду не надано доказів, що шлюбним договором або домовленістю встановлений інший розмір часток у праві власності на вказане нерухоме майно, суд приходить до висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] у майні є рівними. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved