Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків при цьому зазначає, що з 26 червня 2006 року по 30 вересня 2014 року відповідач працювала продавцем непродовольчих товарів в магазині взуття «Чобіток» та перебувала в трудових відносинах з позивачем. 15 вересня 2014 року на підставі наказу №4 від 14 вересня 2014 року проведено інвентаризацію, під час якої виявлено нестачу підзвітних продавцю [PERSON] товарно-матеріальних цінностей на суму 27250 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на її користь. Позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач позов визнала повністю та подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 26 червня 2006 року по 30 вересня 2014 року, відповідно до трудового договору від 26 червня 2006 року перебувала в трудових відносинах з [PERSON], де обіймав посаду продавця непродовольчих товарів та 30 вересня 2014 року звільнена з роботи (а.с.3). 28 липня 2008 року, між позивачем та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Строк дії договору встановлено на весь період роботи відповідача у позивача, що стверджується договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 28 липня 2006 року (а.с.4). Відповідно до вказаного договору, відповідач зобовязується у встановленому порядку та в установлені терміни згідно із затвердженими формами подавати звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і коштів, переданих йому під звіт, у випадку виявлення нестачі переданих працівнику під звіт товарно-матеріальних цінностей або коштів більше встановлених допустимих норм, знищення, пошкодження, зниження якості або псування з його вини товарно-матеріальних цінностей, він зобовязується відшкодувати нестачу коштів та заподіяну шкоду відповідним товарно-матеріальним цінностям. За час роботи відповідача у позивача, останнім було встановлено суму нестачі грошових коштів у розмірі 27250 гривень, що стверджується інвентаризаційним описом від 15 вересня 2014 року (а.с.7-16). Так відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно дост.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для збереження або для інших цілей. В даному випадку, під повною матеріальною відповідальністю розуміється - покладення на працівника обов'язку повністю відшкодувати заподіяну підприємству пряму дійсну шкоду без будь-яких обмежень. Із статті 130 КЗпП України слідує, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладений з працівником, який займає посаду або виконує обов'язки безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Відповідно до наказу Мінпраці України від 12.05.1996 року № 43 перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність; роботи пов'язанні з виконанням касових операцій, роботи пов'язанні з прийняттям від населення усіх видів платежів та виплатою грошей не через касу; роботи пов'язанні з прийманням на зберігання, обробкою, зберіганням, видачею матеріальних цінностей на складах; роботи, пов'язанні з продажем (видачею) товарів (продукції), їх підготовкою до продажу незалежно від форми торгівлі та профілю підприємства (організації), чинний на час розгляду справи, де зазначено відповідний перелік посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємства можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості цінностей, які передані їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, до якого входить і посада [PERSON], яку остання обіймала у позивача у період з 26 червня 2006 року по 30 вересня 2014 року, посаду продавець непродовольчих товарів. В даному випадку Відповідач дійсно, фактично у період з 02.02.2012 по 24.10.2014 року перебував у трудових відносинах з Позивачем, оскільки відповідно до ч.3, 4 ст.24 КЗпП України, передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що завдана [PERSON] сума матеріальної шкоди (недостачі) повинна бути стягнута на користь [PERSON] у примусовому порядку в сумі 20252 гривні 09 копійок з врахуванням коштів в сумі 3997 гривень 91 копійку, які було сплачено відповідачем добровільно (а.с.29-30). Виходячи з вищенаведеного суд, крім того вважає що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача за рахунок відповідача також повинно бути стягнуто, в межах заявлених позовних вимог 487 гривень 20 копійок, витрат, понесених позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial