Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом\~ та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 28.08.2005 року, на 1/2 частину домоволодіння № 52 по вулиці Водопянова в м. Сватове Луганської області. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, щодомоволодіння, розташоване за адресою: м. Сватове, вул. Водопянова, буд. 52 було збудоване її батьками [PERSON] та [PERSON]. Земельну ділянку за вказаною адресою було виділено [PERSON] за договором на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. Завершений будівництвом житловий будинок належав батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 серпня 1979 року відділом комунального господарства міста Сватове замість договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою. У встановленому на той час порядку зазначене домоволодіння було зареєстроване 05 вересня 1979 року в Лісічанському БТІ за [PERSON]. Її мати [PERSON], на підставі статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 року, діючого на час будівництва житлового будинку подружжям [PERSON], була співвласником домоволодіння. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Сватове Луганської області , вул. Водопянова, буд. 52 [PERSON] заповів своїй старшій доньці - [PERSON]. На той час матір не заперечувала проти реєстрації домоволодіння за батьком в цілому. 28 серпня 2005 року у віці 78 років [PERSON] помер. Вона прийняла спадщину, що відкрилася після його смерті. [PERSON], яка не проживала зі спадкодавцем на час його смерті до нотаріальної контори не звернулася. Оскільки спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину, спадкування після [PERSON] відбувалося за законом у відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Вона звернулася до нотаріуса, оскільки таке рішення було прийнято на сімейній раді трьома сестрами та матірю, [PERSON]. На час смерті її батько постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], тому місцем відкриття спадщини було місто Донецьк. Заяву про прийняття спадщини після [PERSON], оформлену 22 лютого 2006 року державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 173, було спрямовано Першою Сватівською державною нотаріальною конторою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після батька. Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 181/2006. Дружина спадкодавця - [PERSON] звернулася до Четвертої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на її користь. Дві сестри - [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не зверталися. Зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вони не проживали. Свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] вона не отримала. Правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння не має. В лютому 2010 року [PERSON], яку за довіреністю представляла [PERSON], звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до неї, заявивши вимоги про визначення часток в праві часткової власності на домоволодіння, про визнання заповіту недійсним в частці та про визнання права власності на ? частку житлового будинку. Рішенням Сватівського районного суду від 19 серпня 2010 року в позові [PERSON] відмовлено за пропуском строку позовної давності. Судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області рішенням від 03 лютого 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 серпня 2010 року скасовано, позовні вимоги частково задоволені. За [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Водопянова, буд. 52. Суд апеляційної інстанції визнав, що [PERSON] відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю 1969 року набула права власності на спільне домоволодіння, оскільки майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Право власності [PERSON] на ідеальну ? частку домоволодіння було зареєстроване в БТІ м. Сватове. За життя матір розпорядилася належною їй на праві власності часткою домоволодіння, подаривши ідеальну ? частку домоволодіння своїй меншій дочці [PERSON]. 03.11.2015 року [PERSON] померла. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] участі в судовому засіданні не брали, відповідно до поданої представником заяви просила розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засідання не брала участі, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. Суд не має можливості надіслати засобами поштового зв'язку на їх адресу до м. Луганська судові виклики, оскільки УДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти, зокрема до м. Донецьк. Заперечень та жодних клопотань суду не подавала. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. \~ \~ \~ \~ Домоволодіння, розташоване за адресою : м. Сватове, вул. Водопянова, буд. 52 належав батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 15 серпня 1979 року відділом комунального господарства міста Сватове замість договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою (а.с. 9). У встановленому на той час порядку зазначене домоволодіння було зареєстроване 05 вересня 1979 року в Лісічанському БТІ за [PERSON]. [PERSON], на підставі статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю від 20.06.1969 року, діючого на час будівництва житлового будинку подружжям [PERSON], була співвласником домоволодіння. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Сватове Луганської області, вул. Водопянова, буд. 52 [PERSON] заповів своїй старшій доньці - [PERSON] (а.с. 17). 28 серпня 2005 року у віці 78 років [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 13). Оскільки спадкоємець за заповітом не прийняв спадщину, спадкування після [PERSON] відбувалося за законом у відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України. На час смерті її батько постійно проживав та був зареєстрований в [INFO], тому місцем відкриття спадщини було місто Донецьк. Заяву про прийняття спадщини після [PERSON], оформлену 22 лютого 2006 року державним нотаріусом Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 273, було спрямовано Першою Сватівською державною нотаріальною конторою до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після батька (а.с. 49). Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 181/2006. Дружина спадкодавця - [PERSON] звернулася до Четвертої Донецької державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на її користь. Рішенням Сватівського районного суду від 19 серпня 2010 року в позові [PERSON] відмовлено за пропуском строку позовної давності (а.с. 23-24). Судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області рішенням від 03 лютого 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Сватівського районного суду Луганської області від 19 серпня 2010 року скасовано, позовні вимоги частково задоволені (а.с. 27-29). За [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Водопянова, буд. 52. Суд апеляційної інстанції визнав, що [PERSON] відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю 1969 року набула права власності на спільне домоволодіння, оскільки майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Право власності [PERSON] на ідеальну ? частку домоволодіння було зареєстроване в БТІ м. Сватове. За життя матір розпорядилася належною їй на праві власності часткою домоволодіння, подаривши ідеальну ? частку домоволодіння своїй меншій дочці [PERSON]. 03.11.2015 року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 30). \~\~ Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У силу вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день , з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини ( ст.1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину , може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини ( частини перша статті 1298 ЦК України, частини десята статті 67 Закону України «Про нотаріат»), тобто свідоцтво про право на спадщину я мала отримати після 28 лютого 2006 року. Згідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкову справу після смерті [PERSON], який помер 28.08.2005 року, 17.02.2006 року було відкрито Четвертою Донецькою державною нотаріальною конторою за номером 181/2006. В зазначеній спадковій справі є заява позивача про прийняття спадщини після [PERSON] та заява дружини померлого [PERSON]. Отримати свідоцтво про право на спадщину вона не змогла, оскільки на території міста Донецьк, де була розташована Четверта Донецька державна нотаріальна контора, проводиться антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Донецьк Донецької області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого №296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення,телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі) , заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи , а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребує цю справу для подальшого провадження. Тобто, повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»(в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 189 VIIІ), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають в зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Кабінетом Міністрів України 15 квітня 2015 року Постановою №210 затверджено Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі, який визначає процедуру реєстрації у Спадковому реєстрі спадкових справ , заведених на підставі статті 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Проте , зазначений Порядок не врегулював процедуру оформлення права на спадкування у разі, якщо спадкова справа заведена нотаріусом раніше і залишилася на території , на якій органи державної влади в теперішній час тимчасово не здійснюють свої повноваження . Таким чином, з урахуванням викладеного з липня 2014 року і до теперішнього часу позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та володіти, користуватися і розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319 ЦК України, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач є спадкоємцем 1/2 домоволодіння померлого [PERSON], відмови від прийняття спадщини не вчиняла, а також те, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов\~\~підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved