Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказала, що проживає в м. Чорткові Тернопільської області та є власником будинку по [ADDRESS] . [PERSON] не проживає за вказаної адресою, особисті речі не тримає, житловою площею та комунальними послугами не користується більше року. Позивачу це завдає незручності, тому вона змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. \~ \~ \~ \~Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. \~ \~ \~ \~ [PERSON] відповідно до договору міни від 02 серпня 2012 року та витягу про реєстрацію власності на нерухоме майно, є власником будинку по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно відмітки в будинковій книзі по [ADDRESS] з 18 червня 2012 року зареєстрована відповідачка [PERSON] . Проте, [PERSON] в даному помешканні не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує, що стверджується актами про встановлення факту не проживання, складеними 04 жовтня 2019 р., 28 грудня 2019 р., 27 січня 2020 р. депутатом Чортківської міської ради. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~ \~ \~ \~Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки, судом встановлено, що відповідач відсутній у вказаному житлі без поважних причин понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, суд приходить до висновку про повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 840,80 гривень згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.1599173041.1 від 29.01.2020 року, що становить 420,40 гривень..

Outcome: approved