Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України без згоди батька та виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон [PERSON], [INFO] Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком її дитини сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час син проживає з нею, вона його матеріально забезпечує, піклується про фізичний та духовний розвиток. 04 листопада 2006 року вона вступила у шлюб з [PERSON] та разом із сином переїхала у м. Харків до чоловіка. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO]. З 2006 року вона та син не бачили відповідача та не спілкувалися з ним. Вона з чоловіком має нагоду і можливість задля оздоровлення, розширення світогляду, культурного розвитку дітей подорожувати за кордон, а саме до США. Однак виїхати всією родиною не має можливість, оскільки відсутній дозвіл відповідача на виїзд спільного з відповідачем сина за кордон. Крім того, на сьогоднішній день ними, у тому числі [PERSON], отримані візи у Сполучені Штати Америки, які надають можливість протягом 3-х років знаходитись на території США, працювати та навчатися там. Їхньою родиною було прийнято рішення про використання такого шансу на тимчасовий виїзд до США. Проте внаслідок неможливості отримання дозволу відповідача, син не має змоги виїхати за межі України,у зв'язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, та пояснила що вимушені звернутися до суду, тому що вважають, що при перетині кордону в них виникне проблема, тому, що дозвіл надано лише на рік, а вони бажають залишитися там на три роки, прохала суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до наданих заперечень пояснив, що після того як він дізнався про намір позивача виїхати за кордон він добровільно звернувся до нотаріуса та надав дозвіл на виїзд свого сина за кордон строком на один рік. Прохав суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради в судове засідання не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без їх участі, пояснивши, що позивач та його дитина не проживають на території Автозаводського району, відповідач проживає на території Крюківського району. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства 1-КЕ №107671 від 21 травня 2002 року [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. 04 листопада 2006 року позивач вступила у шлюб з [PERSON] та разом із сином переїхала у м.Харків до чоловіка. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Дійсно позивачем отримані візи у Сполучені Штати Америки, які надають можливість протягом 3-х років знаходитись на території США, працювати та навчатися там. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. п.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом враховано, що 19 травня 2015 року [PERSON], батько малолітнього сина, [PERSON], [INFO], надав згоду на відкриття візи та на тимчасову поїздку свого сина у супроводі матері [PERSON], тобто на час розгляду справи вітсутній предмет спору. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], вже виготовлений дитячий проїзний документ для виїзду за кордон, але в позовній заяві зазначена вимога про надання дозволу на оформлення дитячого проїзного документа. Судом враховано, що в рішенні № 238 виконавчого комітету Автозаводської районної ради від 25.05.2006 року зазначено, що позивач перешкоджає батькові, тобто відповідачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Судом також не сприймається як доказ посилання представника позивача на факт заборгованості відповідача по аліментам, тому що довідка-розрахунок складена станом на 2011 рік, а станом на час розгляду заяви будь яких даних про заборгованість суду не надано. Посилання представника позивача, що при наявності дозволу батька на виїзд за кордон, в них виникне проблема в перетинанні кордону, а тому суд не сприймає дане твердження, тому що позивач має дозвіл батька на перетинання кордону, будь яких даних що через рік батько відмовиться надати дозвіл суду не надано, та і наперед вирішувати дане питання не можливо. Також судом враховано, що позивач до виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області на доцільність отримання дозволу не зверталася. Оскільки у позивачки відсутні будь-які складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, наявність дитячого проїзного документа для виїзду за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed