Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2011 року вона уклала шлюб із відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між ними не склалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Під час перебування у шлюбі з відповідачем з метою розвитку сімейного бізнесу, ними було придбане рухоме майно, а саме: автомобіль марки МАN, модель L200, тип фургон-С, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, дата реєстрації 17.05.2012 року. Під час перебування у шлюбі з відповідачем, навіть протягом перебування у відпустці по догляду за дитиною, вона працювала і отримувала заробітну плату. Відповідно по положень ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Оскільки весь час перебування у шлюбі з відповідачем вона працювала, отримувала заробітну плату та приймала участь у розвитку сімейного бізнесу, відповідно, має безпосереднє право на половину транспортного засобу, що є предметом спору. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тобто, автомобіль марки MAN, модель L200, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, дата реєстрації 17.05.2012 року був придбаний ними за спільні кошти під час перебування у шлюбі і є об`єктом права спільної сумісної власності - її та відповідача. Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким з урахуванням того, що з нею постійно проживає їх малолітня донька [PERSON] , стягнути з [PERSON] на її користь 70 відсотків вартості визначеної у відповідності до проведеної експертизи транспортного засобу MAN, модель L200, тип фургон-С, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, дата реєстрації 17.05.2012 року, що є об`єктом права спільної сумісної власності її та відповідача. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали із зазначених підстав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 14.03.2019 року пояснила, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу за кошти подружжя, вартість автомобіля становила 16000-17000 дол.США. До шлюбу у [PERSON] були два автомобіля марки ГАЗель. Для придбання спірного автомобіля MAN був проданий придбаний за спільні кошти автомобіль ГАЗ н.з.[NUMBER] за 8000дол.США, та автомобіль ГАЗ за 4500дол.США, який належав [PERSON] до шлюбу, запозичені кошти у [PERSON] в сумі 5000дол.США і були власні сімейні накопичення коштів на суму близько 1000дол. США. Позивач [PERSON] надала відповідь на заперечення відповідача [PERSON] , в якому зазначила, що остаточна вартість позову буде встановлена після проведення товарознавчої експертизи. Наданий відповідачем звіт про оцінку автотранспортного засобу №3062 від 29 серпня 2017 року, викликає сумніви в його достовірності, він формлений заднім числом. Так, позовна заява про поділ майна, набутого під час шлюбу, подана до Ковпаківського районного суду м.Суми 06.09.2017 року, а звіт про оцінку автомобіля, оформлений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , підписаний 29 серпня 2017 року, тобто ще до подачі позовної заяви. Відповідач дійсно приховував від неї договір купівлі-продажу транспортного засобу, зберігаючи його у своїх батьків. Він свідомо не надав цей договір і суду, стверджуючи, що його не існує. Однак придбати у власність транспортний засіб можливо саме укладанням договору купівлі-продажу. Про факт придбання вказаного транспортного засобу MAN L200, державний реєстраційний номер [NUMBER] , їй було відомо заздалегідь, і оскільки його купівлю вони попередньо планували з колишнім чоловіком та обговорювали цю покупку, тому що для його придбання необхідно було продати перший автомобіль - ГАЗ 3302 ЗНГ, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який також був придбаний під час перебування в шлюбі, а саме - 19.04.2011 року , через місяць після їх одруження за кошти, подаровані їм на весіллі. Це підтверджується тимчасовим реєстраційним талоном [NUMBER] автомобіля ГАЗ модель 3302 ЗНГ фургон малотонажний, відповідно до якого він зареєстрований 19.04.2011 року, а знятий з реєстрації 20.04.2013 року для реалізації. Таким чином вказаний автомобіль також був придбаний під час її перебування у шлюбі. 17.05.2012 року ними було придбано автомобіль MAN L200, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на частину якого в даний час вона претендує. Таким чином під час перебування в шлюбі ними було придбано два вантажних автомобіля: ГАЗ 3302 ЗНГ, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] та MAN L200, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Колишній чоловік здійснив продаж двох транспортних засобів, які були придбані ним до шлюбу: ГАЗ [NUMBER] , 2008 року, випуску, н.з. [NUMBER] та автомобіль ГАЗ ВАМС ПП - 33023, 2008 року випуску, які були зняті з обліку для реалізації, відповідно 12.05.2012 року та 23.06.2012, а 23.10.2012 року, його батько придбав собі автомобіль MAH L2000 2005 року випуску відповідно до довідки №31/18/5946-Д-31 від 01.09.2017 на №б/н від 29.08.2017 року за кошти, отримані від продажу цих двох автомобілів. Зазначає, що всупереч рішенню Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.10.2017 року про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки у сумі 4000грн., щомісячно, що набрало законної сили 16.11.2017 року, відповідач не сплачує у повному обсязі визначену судом суму аліментів. Так, станом на 01.01.2018 року заборгованість відповідача по аліментам відповідно до довідки від 15.01.2018 року ГТУЮ у Сумській області за період з 28.07.2017 року по 31.12.2017 року складає 7000грн. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки вона фактично самостійно повинна приймати участь у вихованні доньки та забезпечувати її нормальний розвиток та утримання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали заперечення на позов, в якому зазначили, що з позовними вимогами [PERSON] відповідач не погоджується в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.70,71 СК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та таке майно ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин 4, 5 вказаної норми Кодексу - присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (квартиру, автомобіль, земельну ділянку) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Позивачка стверджує про те, що спірний транспортний засіб був придбаний нею та відповідачем з метою розвитку сімейного бізнесу, що не відповідає дійсності, оскільки, з 06.12.2007року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, взятий на облік як платник податків ДПІ у м.Суми та з моменту реєстрації здійснював діяльність, пов`язану з наданням послуг перевезення речей. Позивачка не представила суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона була зареєстрована як підприємець з надання відповідних послуг, чи нею разом з відповідачем було створено підприємство з надання таких послуг, хоча вказаними нормами ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тим більше, спірний автомобіль МАН був придбаний відповідачем за його особисті кошти, які він отримав від продажу автомобілів «Газ» 3302 ЗНГ, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який був знятий з обліку для реєстрації 20.04.2013 року, автомобіля ГАЗ [NUMBER] , 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який 12.05.2012 року був знятий з обліку для реалізації та автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який 23.06.2012 року був знятий з обліку для реалізації, а також на придбання автомобіля МАН він запозичував грошові кошти у свого партнера по бізнесу [PERSON] . Також, спірний автомобіль є майном фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, а тому є його особистою власністю відповідно до вимог ст.57 СК України і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Твердження позивачки про те, що їй необхідно присудити грошову компенсацію за вартість автомобіля в розмірі 70% такої вартості обґрунтоване тим, що з нею проживає їх дитина, а розмір сплачуваних аліментів є недостатнім для її утримання, є таким, що законодавчо не обгрунтоване і не підлягає задоволенню, оскільки, відповідач, починаючи з січня 2017 року, тобто з моменту, коли сторони припинили подружнє життя, надавав допомогу на утримання дитини в добровільному порядку в розмірі 4000грн. на місяць та 09.10.2017 року Ковпаківським районним судом м.Суми винесено рішення в справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, яким на користь позивачки з відповідача стягнуто 4000грн. аліментів на місяць на утримання дитини. Момент тимчасової державної реєстрації не може свідчити про дату придбання автомобіля. Відповідачем були використані грошові кошти для придбання автомобіля МАН від продажу автомобіля ГАЗ 330202, 2008року випуску, номерний знак [NUMBER] , який 12.05.2012 року був знятий з обліку для реалізації та інша частина грошових коштів була запозичена у товариша. Після продажу автомобілів «Газ» 3302 ЗНГ, 2008року випуску, номерний знак [NUMBER] та ГАЗ ВАМС ПБ-33023, 2007року випуску, номерний знак [NUMBER] грошові кошти, що були запозичені були частково повернуті [PERSON] , інший борг був зарахований в рахунок подальшої спільної роботи відповідача та його компаньйона, а тому твердження позивачки про те, що борг вони погашали разом, перебуваючи в шлюбі, не відповідає дійсності, оскільки, позивачка навіть не зазначає, яку суму грошових коштів було запозичено та яким чином повертався борг. Також, спірний автомобіль є майном фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, а тому є його юобистою власністю відповідно до вимог ст.57 СК України і не є об`єктом спільною сумісної шасності подружжя, яке підпадає під регулювання ст.ст.60,61 СК України, оскільки, належність тайна до спільною сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом його придбання під гас шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто позивачка не надала суду належних та допустимих доказів того, що джерелом набуття спірного автомобіля є спільні сумісні кошти подружжя. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України в справі №6-79цс13. Таким чином, купуючи під час шлюбу рухоме майно як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності не за спільні кошти подружжя, [PERSON] діяв виключно як власник цього майна й суб`єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності. Спірний автомобіль MAN був придбаний за суму близько 20000дол.США. Ухвалою суду від 05.10.2017 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб MAN, модель L 200, тип фургон-С, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, дата реєстрації 17.05.2012 року із забороняю зняття його з обліку, зміною реєстрації або дарування третім особам. Ухвалою суду від 12.04.2018 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони використання транспортного засобу з комерційною метою. Ухвалою суду від 29.05.2018 року у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза для визначення ринкової вартості автомобіля марки MAN, модель L 200, тип фургон-С, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску. Ухвалою суду від 27.12.2018 року клопотання представника відповідача про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи залишено без задоволення. Ухвалою суду від 02.07.2019 року відмовлено в затвердженні мирової угоди, укладеної 13.05.2019 року, між сторонами. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що з 05.03.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9 т.1). Від шлюбу сторонни мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.10 т.1). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.10.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 4000грн. щомісячно (а.с.66-67 т.1). Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України). Конструкція норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 57 СК України передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Під час перебування в шлюбі був придбаний автомобіль марки МАN, модель L200, тип фургон-С, номер шасі: [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2005 року випуску. 17.05.2012 року автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16-17 т.1). Суд відхиляє звіт про оцінку транспортного засобу від 29.08.2017 року, складений суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , згідно з яким ринкова вартість автомобіля MAN н.з. [NUMBER] , становить 51327грн. (а.с.78-79 т.1). Оцінювачем [PERSON] при визначенні ринкової вартості автомобіля використовувалася середня ринкова ціна транспортного засобу - 143560грн. за інформацією з довідкової літератури. В звіті про оцінку транспортного засобу не надано обґрунтування середньої ринкової ціни (середньої ціни продажу ідентичного по моделі, року виготовлення транспортного засобу), відсутній розрахунок вартості відновлювального ремонту, який враховується при визначенні ринкової вартості спірного автомобіля. Згідно з висновком №001/2018 від 22.06.2018 року судової автотоварознавчої експертизи (а.с.175-221 т.1) ринкова вартість автомобіля MAN L200, 2005 року випуску, р.н. [NUMBER] станом на час проведення експертизи становить 316198грн. Судовий експерт Варуха В.О. пояснив, що при проведенні експертизи він керувався Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5, іншими нормативно-правовими актами, зокрема, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фондом державного майна України 24.11.2003 року. Висновок експерта містить посилання, коли проводилось дослідження автомобіля і зазначено, що при огляді автомобіля були присутні сторони - [PERSON] і [PERSON] . Експертом визначалася вартість відновлювального ремонту на усунення пошкоджень, оскільки автомобіль мав шини, які потребували заміни. Тому була розрахована вартість відновлювального ремонту на заміну автошин, яка визначена в сумі 25491грн.44коп. Вартість відновлювального ремонту використовувалася для коригування ринкової вартості автомобіля. Згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів неможливо визначити ринкову вартість автомобіля без розрахунку вартості відновлювального ремонту. В формулі визначення вартості відновлювального ремонту Сврз експерт приймає коефіцієнт фізичного зносу як такий, що дорівнює «0» і відповідно визначає вартість відновлювального ремонту в сумі 25491,44грн. Втрата товарної вартості дорівнює «0», оскільки строк експлуатації транспортного засобу 12,83 років, отже перевищує 4-и роки, фактичний пробіг не перевищує більш ніж у два рази нормативний, не враховуються умови, що відповідають п.8.6.2 Методики, тому втрата товарної вартості дорівнює «0». Отже, описка «перевищує 7 років» замість правильного «перевищує 4-и роки» не впливає на результат, втрата товарної вартості дорівнює «0». На сторінці 15 висновку судовий експерт Варуха В.О. помилково зазначив про дату оцінки 08.09.2015 року, дата оцінки 19.06.2018 року. Була встановлена наявність однієї пропозиції до продажу ідентичних досліджуваному КТЗ в Сумському регіоні в розмірі 15000дол.США, що відповідає рівню середньої вартості пропозиції в Україні. Таблиця 2.7.1 відображена на сторінці 14 висновку експерта, де викладено дослідження транспортних засобів. На аркуші висновку 13 при визначенні середньої вартості пропозиції до продажу ідентичного транспортного засобу в знаменнику помилково зазначена цифра «7» замість цифри «6» ( в таблиці 2.7.3 викладено 6 пропозицій), але результат розрахунку зазначений правильно 14400дол.США. При визначенні середньої вартості пропозиції до продажу ідентичного транспортного засобу в знаменнику помилково зазначена цифра «7» замість цифри «6» ( в таблиці 2.7.3 викладено 6 пропозицій), але результат розрахунку зазначений правильно 14400дол.США. Відповідно до ст.239 ЦПК України експерт надав письмові роз`яснення і доповнення до висновку експерта в тій частині висновку експерта, де були допущені описки (а.с.5-6 т.2). Судова автотоварознавча експертиза є належним, допустимим доказом щодо визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу. Свідок [PERSON] - матір відповідача пояснила, що її син продав два автомобіля ГАЗель та придбав автомобіль MAN. Цей автомобіль був придбаний за час шлюбу. До укладення шлюбу син їздив на заробітки в Англію і за ці кошти придбав два автомобіля ГАЗель. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю в сфері перевезення вантажів. Автомобіль MAN придбаний за кошти від продажу автомобілів ГАЗель і її син взяв в позику кошти у [PERSON] Автомобілі ГАЗель були продані за 9-10 тис.дол. США і за 7000дол. США. Скільки коштів син взяв в позику у [PERSON] їй невідомо. [PERSON] самостійно погашав борг з своїх коштів. Автомобіль MAN працює на «Новій пошті». Автомобіль MAN був придбаний сином за власні кошти. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали легковий автомобіль, але він був оформлений на матір позивачки. Певний час близько трьох місяців вона перебувала в Росії, але коли саме не пам`ятає. Свідок [PERSON] - друг [PERSON] пояснив, що в 2012 році [PERSON] попрохав у нього в борг 1000 дол.США на придбання автомобіля MAN. [PERSON] повертав поступово. 500 дол. США [PERSON] повернув йому готівкою, а 500 дол. США було погашено в рахунок взаємних зобов`язань. Борг повернув протягом 6 місяців чи одного року, точно зазначити не може. Отримання боргу не оформлялося розпискою. Під час навчання [PERSON] їздив на заробітки до Англії і за ці кошти придбав два автомобіля ГАЗель. Після продажу двох автомобілей ГАЗель [PERSON] купив автомобіль MAN. Йому про це повідомив [PERSON] . [PERSON] займається підприємницькою діяльністю у сфері перевезень вантажів. В нього не брав [PERSON] кошти в борг в сумі 3000 чи 7000 дол.США. Свідок [PERSON] - друг [PERSON] пояснив, що під час навчання [PERSON] в університеті останній їздив на заробітки за кордон і згодом за ці кошти придбав два автомобіля ГАЗель. Йому відомо, що ці автомобілі були продані та придбаний автомобіль MAN. Певна сума коштів була запозичена відповідачем. Він не знає, за яку суму були продані автомобілі і за яку суму придбаний MAN. [PERSON] зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, його дружина не приймала участі в підприємницькій діяльності. Відповідач [PERSON] стверджує, що автомобіль був придбаний за його особисті кошти від реалізації автомобілів, які йому належали особисто, і частково кошти були запозичені у [PERSON] . В запереченні на позовну заяву (а.с.59-61 т.1) представник відповідача стверджує, що автомобіль MAN був придбаний відповідачем за кошти від продажу автомобілів ГАЗ 3302 ЗНГ, 2008 року випуску, н.з. [NUMBER] , автомобіля ГАЗ 330202 н.з. [NUMBER] , та автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ-33023 н.з. [NUMBER] та запозичені у [PERSON] кошти. В письмовому запереченні представника [PERSON] на відповідь (а.с.123-126 т.1) стверджується, що відповідачем були використані грошові кошти для придбання автомобіля MAN від продажу автомобіля ГАЗ 330202, 2008 року випуску, н.з. [NUMBER] , який 12.05.2012 року був знятий з реалізації та інша частина грошових коштів була запозичена у друга. Допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стверджували, що автомобіль MAN був придбаний за кошти від реалізації двох автомобілів ГАЗель, які належали [PERSON] , і за запозичені кошти. Свідок [PERSON] вказував, що в нього було взято в позику [PERSON] 1000 дол.США для придбання спірного автомобіля. Отже, два письмових заперечення представника відповідача, де стверджується про продаж [PERSON] то трьох автомобілів, то одного автомобіля ГАЗель для придбання автомобіля MAN протирічать один одному та суперечать показанням свідків. Позивач [PERSON] стверджувала, що у [PERSON] були запозичені кошти в сумі 5000дол.США чи 7000дол.США для придбання спірного автомобіля, без оформлення письмової розписки чи договору. Відповідач [PERSON] в письмових запереченнях не вказав конкретну суму, яка була взята в позику у [PERSON] . При допиті як свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] взяв у нього в позику 1000дол. США для придбання спірного автомобіля без письмового договору про надання коштів в борг. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, у розумінні норм ч. 1 ст. 218 ЦК України, ч. 2 ст. 78 ЦПК України показання свідка [PERSON] у даному випадку не є належним доказом в підтвердження суми коштів, які були запозичені для придбання автомобіля. Письмові докази (розписка чи договір позики) в підтвердження суми коштів, які були взяті в борг у [PERSON] сторонами суду не надані. [PERSON] стверджує, що спірний автомобіль є майном фізичної особи-підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, тому є його особистою власністю. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою урегульовані главою 5 ЦК України. Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Відповідач [PERSON] дійсно є фізичною особою-підприємцем з грудня 2007 року (а.с.62-63 т.1), здійснює підприємницьку діяльність у сфері вантажних перевезень, для цієї діяльності використовує спірний автомобіль MAN. Свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що спірний автомобіль MAN використовується для перевезень вантажів. Відповідачем [PERSON] не надані докази, що спірний автомобіль MAN н.з. [NUMBER] був придбаний виключно за його кошти, в тому числі і від здійснення підприємницької діяльності. В матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] отримував дохід від здійснення підприємницької діяльності. Як вбачається з довідки територіального сервісного центру №5946 МВС в Сумській області (а.с.65 т.1) за час перебування в шлюбі за [PERSON] були зареєстровані 17.05.2012 року - автомобіль МАN, модель L200, р.н. [NUMBER] та 30.07.2011 року - автомобіль ГАЗ 3302 ЗНГ 2008 року випуску, н.з. [NUMBER] . Автомобіль ГАЗ 3302 ЗНГ 2008 року випуску, н.з. [NUMBER] був придбаний сторонами під час шлюбу, реєстрація автомобіля відбулася 30.07.2011 року. Докази, що цей транспортний засіб був придбаний за кошти, які є особистою приватною власністю [PERSON] чи за кошти відповідача від здійснення підприємницької діяльності в матеріалах справи відсутні. До укладення шлюбу за відповідачем [PERSON] були зареєстровані 08.10.2008 року - автомобіль ГАЗ 330202, н.з. [NUMBER] та 27.11.2007 року - автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ-33023, н.з. [NUMBER] (а.с.65 т.1). В матеріалах справи відсутні докази щодо сум доходів, які отримував відповідач [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності, які б були спрямовані на придбання спірного автомобіля МАN, модель L200, р.н. [NUMBER] . Сторонами не надані письмові докази, які б підтверджували, за якою ціною був придбаний автомобіль MAN в 2012 році. Позивач [PERSON] стверджувала, що вартість автомобіля становила близько 16-17 тис. дол. США в 2012 році, відповідач [PERSON] зазначив про вартість автомобіля близько 20тис. дол.США. В п.2.7.4 висновку експерта на а.с.182 зазначено, що на дату оцінки середня вартість пропозиції такого автомобіля становить 15000дол. США. З наданих пояснень сторін та доказів у справі суд дійшов висновку, що вартість автомобіля MAN становила в доларовому еквіваленті 17000дол.США станом на час придбання. Автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ-33023, н.з. [NUMBER] , який належав особисто [PERSON] , придбаний останнім до шлюбу, був знятий з обліку для реалізації 23.06.2012 року. Автомобіль ГАЗ 3302 ЗНГ 2008 року випуску, н.з. [NUMBER] , який був придбаний сторонами під час шлюбу, був знятий з обліку для реалізації 20.04.2013 року. Отже, автомобілі ГАЗ 3302 ЗНГ н.з. [NUMBER] , який був придбаний сторонами під час шлюбу, та автомобіль ГАЗ ВАМС ПБ-33023 н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] особисто, були зняті з обліку для реалізації після придбання спірного автомобіля MAN н.з. [NUMBER] , який був зареєстрований в травні 2012 року. Таким чином, кошти від продажу автомобілів ГАЗ 3302 ЗНГ н.з.[NUMBER] та ГАЗ ВАМС ПБ-33023 н.з. [NUMBER] не були використані для придбання автомобіля MAN н.з. [NUMBER] . Договори купівлі-продажу автомобілів сторонами у справі не надані, [PERSON] не підтвердив, що були такі письмові договори. З довідки територіального сервісного центру №5946 (а.с.65 т.1) вбачається, що 12.05.2012 року був знятий з обліку для реалізації автомобіль ГАЗ 330202 н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] до укладення шлюбу. Отже, для придбання автомобіля MAN були використані кошти від продажу автомобіля ГАЗ 330202 н.з. [NUMBER] , який був в особистій приватній власності [PERSON] Використання коштів від продажу автомобіля ГАЗ н.з. [NUMBER] для придбання спірного автомобіля підтвердили допитані судом свідки. Аргументи позивача [PERSON] , що кошти від продажу автомобіля ГАЗ н.з. [NUMBER] були передані відповідачем своєму батьку для придбання автомобіля МAN в жовтні 2012 року, доказами не підтверджені. Щодо ціни продажу автомобіля ГАЗ н.з. [NUMBER] , який належав особисто [PERSON] , відповідач [PERSON] доказів не надав, письмовий договір купівлі-продажу не укладався. Позивач [PERSON] стверджувала про продаж автомобіля [PERSON] за ціною близько 4500 дол.США, свідок [PERSON] вказувала про продаж цього автомобіля за 7000 дол.США. З таких пояснень сторін та показань свідків, суд дійшов висновку, що автомобіль ГАЗ н.з. [NUMBER] був проданий за 5000дол.США і відповідно ця сума коштів була витрачена для придбання спірного автомобіля MAN. Отже, у вартості автомобіля MAN (17000дол.США) закладені кошти, які належали [PERSON] особисто від продажу автомобіля ГАЗ н.з. [NUMBER] в сумі 5000дол.США, що становить 29/100 від вартості автомобіля MAN (17000дол.США). При визначенні частки судом враховувалася вартість автомобіля в доларах США, оскільки сторони посилалися на ціну автомобіля в іноземній валюті - доларах США, а також зміна курсу гривні до долара США на час визначення вартості автомобіля за висновком експерта у порівнянні з 2012 роком, коли був придбаний автомобіль. Виходячи з ринкової вартості спірного автомобіля за висновком експерта - 316198грн., 29/100 становить 91697,42грн. (316198х29/100). Інша частка - 71/100 вартості автомобіля MAN - 224500,58грн. (316198х71/100) становлять спільні кошти подружжя для придбання спірного автомобіля, оскільки не встановлено, що в його придбання були вкладені кошти, які б належали [PERSON] особисто на праві власності чи кошти від здійснення відповідачем підприємницької діяльності. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі №664/340/16-ц викладений висновок, що оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного із подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку в спільному майні, касаційний суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Отже, норми ч.5 ст.71 КК України підлягали б застосуванню в тому випадку, якби відповідач [PERSON] звертався з вимогами до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні. Суд згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, який вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Проживання дитини з позивачем та поточна заборгованість відповідача зі сплати аліментів в межах двох місяців не є підставою для збільшення частки одного подружжя в майні. Розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі 4000грн. щомісячно є достатнім для забезпечення розвитку дитини. За викладених обставин, суд не вбачає підстав для збільшення частки позивача [PERSON] до 70% при визначенні суми грошової компенсації. Ѕ частка від 71/100 вартості автомобіля 224500,58грн. становить 112250грн. 29коп. Отже, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 112250грн.29коп. грошової компенсації вартості транспортного засобу MAN модель L 200 р.н. [NUMBER], 2005 року випуску, дата реєстрації 17.05.2012 року. При зверненні з позовом до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1500грн., а виходячи з вимог щодо стягнення 70% грошової компенсації та вартості транспортного засобу - 316198грн., повинна була сплатити судовий збір з суми 221338,6грн. в сумі 2213,39грн. (сума недоплати судового збору становить 713,38грн.) Суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави 713,38грн. судового збору і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1122,50грн. судового збору.

Outcome: partial