Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі рішення [PERSON] міської ради вона є власником земельної ділянки площею 0,0027 га. для будівництва індивідуальних гаражів. На даній земельній ділянці, що розташована за адресою: м. Пирятин Полтавської області, вул. Визволення, 1, гараж 7, нею самочинно, без відповідних дозволів [PERSON] міської ради, було побудовано гараж загальною площею 21,6 кв. м. У серпні 2016 року вона звернулася до Департаменту ДАБІ у Полтавській області, де їй було розяснено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів. У вересні 2016 року вона подала до Департаменту ДАБІ Декларацію про готовність обєкта - гаража до експлуатації. Однак, подана декларація була повернута їй на доопрацювання, в тому числі з тих підстав, що в даній декларації відсутня інформація про рішення суду, на підставі якого заповнюється декларація. Тобто на даний час, без рішення суду про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, прийняття в експлуатацію гаража, а також державна реєстрація права власності на даний гараж неможлива. Враховуючи вищевикладене позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж, що знаходиться за адресою: м. Пирятин, вул. Визволення, 1, гараж №7. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав до суду клопотання про розгляд справи в його та позивача відсутність. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області у судове засідання не зявився, направив до суду листа, у якому просив справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області у судове засідання не зявився, направив до суду заперечення, в яких зазначив наступне. 20.09.2016 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області залишено без змін рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.08.2016 року про відмову у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на самочинно збудований гараж. Окрім цього, представник третьої особи зазначив, що факт подачі до Департаменту декларації про готовність обєкта до експлуатації не є нововиявленою обставиною, оскільки позивачем не надано доказів щодо його неможливості це зробити при первісній подачі позову. Також, позивачем не надано документу, що посвідчує відповідність самовільно збудованого гаражу будівельним нормам і правилам. Враховуючи викладене, представник Департаменту ДАБІ у Полтавській області просить відмовити у задоволенні даного позову, оскільки вже є ухвалене рішення, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Окрім цього, представник третьої особи просив слухати справу у його відсутність. Треті особи [PERSON] та [PERSON], гаражі яких межують з гаражем [PERSON], проти задоволення позову не заперечують та просять суд розглянути справу в їх відсутність, про що надали суду відповідні заяви. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що позивач [PERSON] відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 23.03.2016 року №55664792 є власником земельної ділянки площею 0,0027га за адресою: м. Пирятин Полтавської області, вул. Визволення, 1, з цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.5). Також установлено, що на вказаній земельній ділянці у 2006 році самовільно збудовано гараж під літ. «А-1», загальною площею 21,6 м?, що відображено в постанові про адміністративне правопорушення (а.с.20-21). Згідно звіту про проведення технічного обстеження від 23.03.2016 року за результатами проведеного технічного обстеження обєкта гаража в м. Пирятин, вул. Визволення, 1, Полтавська область, замовник - [PERSON], встановлено, що під час технічного обстеження на предмет визначення неможливості його надійної та безпечної експлуатації, в тому числі відповідності державним будівельним нормам щодо доступного для мало мобільних груп населення (для будинків і споруд цивільного призначення, у тому числі багатоквартирних житлових будинків незалежно від класу наслідків (відповідальності), були оглянуті основні несучі та огороджувальні конструкції обєкта та встановлено їх готовність до експлуатації (а.с.22-28). Дане технічне обстеження проведено експертом, що має відповідний кваліфікаційний сертифікат (а.с.29). 11 серпня 2016 року [PERSON] на своє звернення отримала відповідь №1016-1.14/346 від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з розясненнями про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів (а.с.8). 05 жовтня 2016 року позивачу була повернута подана нею декларація про готовність обєкта до експлуатації «Будівництво гаража №7 по вул. Визволення, 1 в м. Пирятин, Полтавської області» на доопрацювання із зазначенням того, що нею порушені вимоги, встановлені «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року №461, а саме: у декларації відсутня інформація про рішення суду, на підставі якого заповнюється декларація (а.с.9). Повернення декларації про готовність об'єкта до експлуатації позбавляє позивачку можливості оформити своє право власності на вказаний гараж. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст.376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. У пункті 12 Постанови пленуму ВССУ №6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Встановлено та не оспорюється сторонами, що будівництво гаражу під літ. «А-1» є самовільним, здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту. З матеріалів справи вбачається, що вказаний вище об'єкт самочинного будівництва збудований на земельній ділянці, яка належить позивачу та яка виділялася їй з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» (а.с.5). Самочинно зведена споруда, відповідно до Звіту про проведення технічного дослідження від 23.03.2016 року відповідає будівельним нормам і стандартам. Також [PERSON] зверталась до компетентного органу про прийняття гаража до експлуатації у встановленому законом порядку шляхом подачі декларації, та питання оформлення права власності на самочинне будівництво було предметом розгляду компетентного державного органу, проте отримала відмову. Таким чином наявність рішення Департаменту ДАБІ про відмову прийняття гаража в експлуатацію дає підстави вважати про наявність спору про право. У відповідності до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Що стосується наданих заперечень третьої особи - Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, суд зазначає наступне. Позивач зверталася до суду з позовом про визнання за нею права власності на самочинно збудований гараж. Рішенням суду від 16.08.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області, [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позовних вимог. Проте суд зазначає, що підстави даного позову не є тотожніми тим підставам, які були предметом розгляду у справі, по яким 16.08.2016 року ухвалено рішення. Окрім цього суд зазначає, що факт подачі до Департаменту ДАБІ декларації про готовність обєкта до експлуатації, судом не розглядається як нововиявлена обставина, оскільки суд не переглядає вже ухвалене рішення, а розглядається справа з іншими підставами позову. Крім цього, судом не беруться до уваги заперечення третьої особи про відсутність в матеріалах справи документів, що посвідчують відповідність самовільно збудованого гаражу будівельним нормам і правилам, оскільки до матеріалів справи додано Звіт про проведення технічного дослідження від 23.03.2016 року, згідно якого гараж відповідає будівельним нормам і стандартам. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки самочинне будівництво було здійснено на земельній ділянці, наданій позивачу, у встановленому законом порядку для будівництва гаража під уже збудоване нерухоме майно, але без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, збудований гараж придатний для подальшої експлуатації, не порушує права інших осіб, також враховуючи, що позивачу відмовлено у прийнятті гаража в експлуатацію, при цьому позивач вичерпав всі законні методи у вирішенні даного питання в позасудовому порядку та обраний ним спосіб захисту його прав є належно обраним, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та визнати за позивачем право власності на самочинно збудований гараж «А-1», загальною площею 21,6 м?, що розташований за адресою: місто Пирятин, вулиця Визволення, 1, гараж 7.

Outcome: approved