Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.07.2007 року відділом РАЦСу Бориславського МУЮ у Львівській області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №85. У шлюбі народилася доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Спільне сімейне життя з відповідачем склалося невдало. З часом між ними дедалі більше стали виникати розбіжності у поглядах на сімейні відносини, що призводило до конфліктів навіть з дрібних спільних питань. Вже два місяці взагалі не спілкуються і не підтримують шлюбних відносин. Стали чужими людьми, миритися не бажають. В підготовче засідання позивач не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутності; позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність; позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 12.07.2007 року відділом РАЦСу Бориславського міського управління юстиції між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №85, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Згідно даного свідоцтва прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені більше двох місяців тому, через розбіжності у поглядах на сімейні відносини, що призводило до конфліктів навіть з дрібних спільних питань. Подальше збереження шлюбу, спільне проживання не можливі. Перебування сторін у шлюбі є формальним, їхня сім'я розпалася остаточно, примирення не можливе. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Крім цього, згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку з визнанням позову відповідачем позивачеві необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно квитанції №111 від 21.05.2018, а з відповідача на корить позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved