Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] з такими технічними характеристиками: будинок житловий, 1985 року забудови, загальною площею 26.80 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: прибудова, літня кухня, сарай, вбиральня, ганок, колодязь питний, хвіртка, огорожа, огорожа. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй на підставі договору дарування, посвідченого 13 серпня 1992 року секретарем виконавчого комітету Дибинецької сільської ради народних депутатів Богуславського району Київської області, належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Оригінал договору дарування на вказаний житловий будинок було втрачено. При зверненні до виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області про видачу дублікату договору дарування їй було відмовлено. Оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, вона позбавлена можливості скористатися своїм правом власності, тому вона змушена звернутися із даним позовом до суду з метою захисту своїх прав. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач - Дибинецька сільська рада Київської області, свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, а також зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування посвідченого 13 серпня 1992 року секретарем виконавчого комітету Дибинецької сільської ради народних депутатів Богуславського району Київської області. Оригінал вказаного договору дарування житлового будинку було втрачено. При зверненні позивачки до виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області про видачу дублікату договору дарування їй було відмовлено. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03 серпня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. За даними технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] у господарстві [PERSON] є житловий будинок, 1985 року забудови, загальною площею - 26,80 кв.м., жилою площею - 14,70 кв.м., допоміжною - 12,10 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: прибудова, літня кухня, сарай, вбиральня, ганок, колодязь питний, хвіртка, огорожа, огорожа. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, будь яких перешкод для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] під час судового розгляду не встановлено. Визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved