Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення проживання дитини. В позові посилається на те, що 03 лютого 2014 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від шлюбу у них з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO]. Вказує, що останні два роки постійно виникали суперечки, які відбувались в присутності маленької дитини. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання не можливе і це суперечить її інтересам та інтересам дитини. Примирення між ними неможливе. Крім цього, вказує, що їх спільна дитина на даний час проживає з нею і надалі повинна проживати з нею. Просила шлюб, з відповідачем [PERSON], який, зареєстрований у виконавчому комітеті Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №01, розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилася та спрямувала на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився та звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу у його відсутність. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідач позов визнав повністю, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03 лютого 2014 року у виконавчому комітеті Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №206015 від 28.07.2014 року (а.с.8). Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.\~ Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалось, причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, без чого збереження сімї є неможливим. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує формально. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 03 лютого 2014 року у виконавчому комітеті Коровійської сільської ради, Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №01, необхідно розірвати, визначити місце проживання доньки [PERSON] з матірю дитини [PERSON]. Відповідно до ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при поданні до суду позову про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн. Таким чином, необхідно повернути позивачу з Державного бюджету України - 50 відсотків судового збору (352,40грн.) сплаченого при поданні позову, а 352 гривні 40 коп., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved