Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], про розірвання договору довічного утримання, стягнення матеріального забезпечення за договором довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що в між нею та відповідачкою у листопаді 2009 року було укладено договір довічного утримання. В той час вона перебувала в скрутному стані після перенесеної операції з видаленні надпочечників. Згідно вказаного договору позивач передала у власність відповідачці [PERSON] ? частину трьохкімнатної квартири [ADDRESS], а відповідач в свою чергу зобов'язалася забезпечувати [PERSON] утримувати її довічно. Також відповідно до умов договору відповідач повинна була щомісяця надавати їй матеріальне забезпечення в сумі 1050 грн., однак покладені на неї обов'язки відповідачка не виконує, жодного разу грошові кошти позивачу сплачені не були. Відповідач також не забезпечувала її одягом, медикаментами, необхідними ліками, догляд за позивачем [PERSON] також не здійснювала. В травні місяці [PERSON] знову тяжко захворіла, їй вдруге у м. Києві було зроблено операцію по видаленню лівого надпочечника, через що вона потребувала стороннього догляду, їй необхідно було придбати дорогі ліки, втім через неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків за договором довічного утримання вона була змушена звертатися за допомогою до знайомих та сусідів. Після повернення з м. Києва відповідач відмовилася від надання допомоги, ані харчуванням, ані одягом, ані взуттям, ані грошима [PERSON] не їй допомагала. Протягом місяця позивач проживала у сусідки, яка здійснювала за нею догляд. Комунальні послуги за утримання квартири відповідач також не сплачує, у зв'язку з чим з [PERSON] була стягнута сума заборгованості. Позивач вказує, що відповідач не виконує зобов'язань по здійсненню догляду за позивачем та її утриманню, тобто порушує умови договору, а таким чином позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд розірвати договір довічного утримання від 12 листопада 2009 року, укладений між нею та відповідачкою та посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні позивач надала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просила на підставі положень ст.ст. 526, 751 ЦК України також стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріального забезпечення за договором довічного утримання від 12 листопада 2009 року в розмірі 49 305,00 грн., судові витрати покласти на відповідача. Відповідач [PERSON], не погодившись з позовом [PERSON], звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], про стягнення матеріального забезпечення за договором довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно умов договору та за згодою з відповідачем [PERSON] на неї було покладено обов'язок по наданню їй - відчужувачу майна, довічного забезпечення, який визначався у вигляді: забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у квартирі, забезпечення її продуктами харчування, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг (прання постільної білизни, вологе прибирання квартири), поточного ремонту, забезпечення належними лікувальним засобам, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів. Вона добросовісно та належним чином до початку липня 2013 року виконувала покладені на неї вказаним договором обов'язки, своєчасно та щомісячно надавала відповідачу матеріальне забезпечення з її утримання у межах суми, яка було узгоджена між ними в сумі 1050 гривень, тому вважає, що вона не повинна сплачувати відповідачу матеріальне забезпечення з утриманням, яке вона їй вже надала. [PERSON] також зазначає, що фактично нею було витрачено коштів більше ніж 1050 гривень на місяць, так як відповідач повністю знаходилася на її утриманні. За період з 12 листопада 2009 року по червень включно 2013 року нею було витрачено на утримання відповідача 45 780 грн. з розрахунку: (за 18 днів листопада 2009 р. - 630 грн., з грудня 2009 року по червень 2013 року (43 місяці х 1050 гривень = 45 150 грн.). Відповідач раніше на бажала розривати укладений між ними договір довічного утримання, однак після розірвання шлюбу між нею та сином відповідача - [PERSON] в грудні 2012 року її ставлення до неї погіршилося, та під впливом свого старшого сина - [PERSON] вони стали її, як колишню невістку, виганяти з квартири разом з її малолітнім сином, погрожувати, у зв'язку з чим вона припинила сплачувати комунальні послуги не за всю квартиру, а тільки за ? частину, яка належала відповідачу. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь суму сплаченого матеріального забезпечення за договором довічного утримання, посвідченого 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3081, за період з 12 листопада 2009 року по червень 2013 року в розмірі 45 780 грн. та судові витрати - судовий збір в сумі 457, 80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Позивач за основним позовом [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, їх підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала через їх необґрунтованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу в її відсутність за участю її представника адвоката [PERSON] Представник відповідача за основним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, просили суд у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Третя особа приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила розглядати вказану цивільну справу в її відсутність. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-який формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.12.1999 року № 10840, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м. Донецьку Донецької міської ради та рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 28.09.2009 року позивач [PERSON] належала ? частина трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 3-4, 6). 12 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3081 (а.с. 6), відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] ? частину трикімнатної квартири [ADDRESS], а [PERSON] в свою чергу зобов'язалася забезпечувати непрацездатну за віком Відчужувача - [PERSON] утримання довічно, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом. Відповідно до п. 7 договору довічного утримання набувач майна зобов'язаний у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором, здійснювати утримання відчужувача. Матеріальне забезпечення з утриманням (доглядом), яке щомісячно надаватись Відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 1050,00 грн. За згодою сторін обов'язок набувача майна по наданню відчужувану довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення її житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання в квартирі, частина якої відчужується, забезпечення її продуктами харчування, забезпечення придатним для неї одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг (зміна постільної білизни, вологе прибирання квартири), поточного ремонту, забезпечення належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів, а також у разі смерті захоронення її. Пунктом 10 договору довічного утримання передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду), одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. На підставі ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний на вимогу відчужувача майна, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконувала покладені на неї обов'язки за договором довічного утримання, щомісячне матеріальне забезпечення не сплачувала, ліками, харчуванням, одягом позивачку не забезпечувала. Крім того, судом встановлено, що хоча позивач [PERSON] за станом свого здоров'я і потребувала стороннього догляду, але задля свого забезпечення вимушена була працювати, що підтверджується копією її трудової книжки (а.с. 11). Як вбачається з наданих в судовому засіданні показань свідків [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо суду пояснили, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином свої обов'язки за договором довічного утримання [PERSON], не годує останню, грошові кошти на придбання ліків та на утримання не надає, позивач вимушена була деякий час проживати у [PERSON], яка надавала допомогу останній. Також свідки підтвердили, що протягом тривалого часу відповідачка [PERSON] перебуває за межами м. Донецька та ніякої допомоги [PERSON] взагалі не надає. Факт відсутності відповідачки у місті Донецьку також підтвердила її представник. З урахуванням наведених обставин, встановлених судом, доведеним є факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] пункту 7 Договору довічного утримання від 12.11.2009р. і наявність підставі для розірвання зазначеного договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. При цьому, враховуючи насамперед вік, стан здоров'я позивача, суд виходить з позиції беззаперечного захисту її інтересів. Договір довічного утримання (догляду) має триваючий характер та вимагає систематичного і постійного виконання набувачем своїх обов'язків щодо відчужувача до моменту припинення договору. Невиконання своїх обов'язків набувачем позбавляє відчужувача тих послуг, на які вона розраховувала при укладанні договору. Встановлені судом на підставі належних та достовірних доказів фактичні обставини справи свідчать про нехтування [PERSON] своїми обов'язками за договором, їх систематичне невиконання. Що ж до вимог позивачки [PERSON] щодо стягнення на її користь з відповідачки [PERSON] суми щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 1050 грн. на загальну суму 49305 грн., суд вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки вказані вимоги не випливають з умов договору, ані ґрунтуються на законі. Таким чином суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову [PERSON] Також суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON], з огляду на таке. Частиною 1 статті 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів виконання нею обов'язків за договором довічного утримання від 12.11.2009 року, зокрема, щодо постійного забезпечення [PERSON] їжею, ліками, необхідною медичною допомогою та доглядом. Суд також не приймає до уваги надані [PERSON] копії чеків щодо придбанням нею продуктів харчування, медикаментів, оскільки останньою не наданого жодного доказу, що ці продукти та медикаменти вона придбала для [PERSON] та остання їх отримала. Крім того, надані [PERSON] рахунки на оплату витрат за житлово-комунальні послуги з січня 2010 року не підтверджують факт належного виконання відповідачем п. 7 договору довічного утримання (догляду), а тільки підтверджують дотримання відповідачем вимог ст. 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить; ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; та п. 7 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, згідно з яким обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладаються на власника, наймача чи орендаря житлового приміщення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Тобто чинним законодавством не передбачено законних підстав щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у разі розірвання договору довічного утримання витрат, зроблених набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача. За таких обставин, зустрічні позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року з відповідача [PERSON] на користь держави суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 229,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial