overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~13 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 17). \~ \~ \~ \~7 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 24). \~ \~ \~ \~Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записаний батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с. 7). \~ \~ \~ \~Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що не заперчує відповідач. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спір в частині розміру аліментів суд враховує наступні обставини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Розмір аліментів\~узгоджено позивачем у\~добровільному порядку\~до ухвалення\~судового рішення\~в частині\~зменшення розміру\~аліментів на\~дитину до аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Тому, для часткового задоволення позову є законні підстави. \~ \~ \~ \~Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 17 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 12). 18 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 19). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записаний батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с. 4). Неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що не заперечує відповідач. Вирішуючи спір в частині розміру аліментів суд враховує наступні обставини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, для задоволення позову є законні підстави. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що відповідач як батько дитини не надає належної матеріальної допомоги. 17 грудня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 12). Позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог до 1/6 частки. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, подавши до суду відповідну заяву. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 206 ЦПК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає на протязі року. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності. 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 21). 14 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 29). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач визнала позов у повному обсязі, надіславши до суду відповідну заяву. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає на протязі останніх десяти років. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 15 лютого 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 17). 23 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку (а.с. 7). Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку, який належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останніх десяти років. Факт проживання без реєстрації відповідача підтверджується довідкою Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 10). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач на протязі десяти років фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві приватної власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає на протязі останніх шести років. Тому, позивач вважає, що відповідач втратила право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 2 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 16). 11 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 23). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору обміну (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрована в житловому будинку, який належить на праві приватної власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останніх шести років. Факт не проживання відповідача підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с. 11). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач на протязі шести років фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві приватної власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає понад рік. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 15 квітня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 20). 13 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 30). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу будинку (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку, який належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останнього року. Факт проживання без реєстрації відповідача підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання Маловисківської міської ради (а.с. 8). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач без поважних причин понад один рік фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві приватної власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстрований відповідач, який фактично не проживає понад один рік. Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 30 січня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 18). 6 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 29). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу та реєстраційним написом (а.с. 8-9, 25-27). Відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку, який належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає понад один рік (а.с. 10-11, 17). Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач понад один рік без поважних причин фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлової квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає на протязі останніх десяти років та не користується за призначенням жилим приміщенням. Тому, позивач вважає, що відповідач втратила право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 26 квітня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 21). 9 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 29). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлової квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту догоровом обміну та архівною довідкою (а.с. 8-11). Відповідач [PERSON] зареєстрована в житловій квартирі, яка належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останніх десяти років. Факт проживання без реєстрації відповідача підтверджується, актом перевірки факту проживання та актом встановлення факту не проживання (а.с. 6-7). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи, що відповідач на протязі десяти років фактично не проживає в житловій квартирі, яка належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування житловою квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає на протязі одинадцяти років. Тому, позивач вважає, що відповідач втратила право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 24 лютого 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 21). 4 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 36). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі, яка належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі одинадцяти років. Факт не проживання відповідача підтверджується довідкою Лозуватської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 20). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач на протязі одинадцяти років фактично не проживає в квартирі, яка належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично не проживає на протязі останніх десяти років. Тому, позивач вважає, що відповідач втратила право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 20). 11 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору обміну (а.с. 25). Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності позивачеві, але фактично не проживає на протязі останніх десяти років. Факт не проживання відповідача підтверджується актом Смолінської селищної ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 9). Таким чином, відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач на протязі десяти років фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві спільної сумісної власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований відповідач, який фактично не проживає понад десять років. \~ \~ \~ \~Тому, позивач вважає, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. \~ \~ \~ \~4 грудня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 11). \~ \~ \~ \~31 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 21). \~ \~ \~ \~Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 4). \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, яка належить на праві власності позивачеві, але фактично не проживає понад десять років (а.с. 6). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач понад десять років без поважних причин фактично не проживає в житловому будинку, який належить позивачеві на праві власності, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved