Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та повідомила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 04.07.2008 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач з моменту припинення сімейних відносин добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. За таких обставин, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзиву на позов не надав, однак до суду подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] ( до зміни прізвище [PERSON]) та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-АМ №232427 від 02.11.2004 року (а.с.3). Шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-АМ №041716 від 04.08.2008 року (а.с. 5). Відповідно до довідки ОСББ «Багіра» від 09.01.2019 року №411, позивач з донькою проживають та зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідач мешкає окремо та погоджується сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дитині виповнилося 14 років. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обовязків по утриманню дитини не надав, а тому суд приходить до висновку про їх не виконання та порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обовязок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач позов визнав, доказів неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоровя, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи суду не надав, а тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обовязок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає можливим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі, про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто в даній справі з 11.01.2019 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивач вказаних доказів не надала, суд не вбачає підстав для розподілу цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved