Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що вона з 19 лютого 1977 року по 15 травня 1995 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 16 липня 1988 року відповідачу було подаровано 1/2 частину житлового будинку №6 по пров. Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району. За період шлюбу подружжям були здійснені прибудови за рахунок спільних грошових та трудових затрат, у звязку з чим збільшився розмір ідеальних часток до 71/100 ідеальних частин. Позивач прописана в спірному домоволодінні з 1988 року. В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила виділити їй 1/2 частину домоволодіння по пров.Партизанському, 6 в с.Тетерівка Житомирського району, що складає 49/100 ідеальної частки, вартістю 99746 грн., а відповідачу [PERSON] виділити 1/2 частину домоволодіння по пров. Партизанському, 6 в с.Тетерівка Житомирського району, що складає 51/100 ідеальної частки, вартістю 102704 грн. 29 вересня 2011 року відповідач [PERSON] подав позов про усунення йому перешкоди в користуванні житловим будинком №6 по пров.Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району Житомирської області шляхом зняття відповідача [PERSON] з реєстрації в спірному житловому будинку, так як він є власником вищевказаного будинку. Однак в даному будинку без правових на те підстав зареєстрована та проживає відповідач [PERSON], яка в добровільному порядку відмовляється його звільнити, в звязку з чим чинить йому перешкоди у користуванні його власністю. Крім того, відповідач не є членом його сім'ї, як власника будинку, а тому втратила право користування належним йому житлом за змістом ст.405 ЦК України. В ході розгляду справи відповідач збільшив позовні вимоги та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування спірним житловим будинком, зобовязати ВГІРФО Житомирського РВУ МВС України в Житомирській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання з житлового будинку та зобовязати останню не чинити перешкод в користуванні спірним домоволодінням. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов з підстав зазначених в ньому, оскільки позивачка під час перебування з відповідачем [PERSON] в шлюбі приймала участь у прибудові домоволодіння, а в зустрічному позові просила відмовити за його безпідставністю. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в ньому, оскільки її довіритель отримав в дар 1/2 частину житлового будинку №6 по пров. Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району, де проживала його родина та просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, судом на засадах змагальності були встановлені наступні факти. Правовідносини між сторонами регулюються ст. 41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, чинними на день їх виникнення. В судовому засіданні було встановлено, що подружжя перебувало в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 1977 року по 15 травня 1995 року (а.с.30 том 1, а.с.15 том 1). За договором дарування від 16 липня 1988 року [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку №6 по пров. Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району Житомирської області загальною житловою площею 26 кв.м. (а.с.7 том 1). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2014 року за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на 27/100 частин житлового будинку №6 по пров. Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району, що відповідно до технічного паспорту складається з приміщення 1-4, площею 18,5 кв.м., 1-5, площею 8,7 кв.м., 1-6, площею 5,0 кв.м. на 1/2 частину сараю «Б», «Пг», «У», огорожі 1-3, згідно договору дарування, укладеного 16 липня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-20 том 3). Право власності на 71/100 ідеальних частин житлового будинку №6-а по пров.Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району Житомирської області зареєстровано за [PERSON] 19 жовтня 2006 року (а.с.14 том 1). Судом також встановлено, що позивачка [PERSON] в житловому будинку №6 по провул.Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області зареєстрована, але фактично з 2007 року не проживає (а.с.18 том 1). Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Главою 32 ЦК України встановлені випадки коли особа має право на користування чужим майном, зокрема стаття 405 встановлює, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], яка не є членом сімї позивача зареєстрована, але не проживає в належному позивачу будинку, в результаті чого чинить перешкоди власнику у володінні останнім. В звязку з викладеним, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про захист його права власності, що може бути реалізоване в даному випадку шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком №6-а по провул.Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району Житомирської області та зняття останньої з реєстраційного обліку. Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте суду не надані будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту добудови домоволодіння №6 по пров.Партизанському в с.Тетерівка, Житомирського району, Житомирської області подружжям за час перебування в шлюбі, при цьому суд приймає до уваги висновок №498/11.13 судової будівельно-технічної експертизи від 05 листопада 2013 року, що була проведена по даній справі з якого вбачається, що встановити точну дату здійснення добудови кухні поз.1-5 та ванної поз.1-6 у спірному будинку №6-а по пров.Партизанському в с.Тетерівка Житомирського району не можливо (а.с.70-73 том 3), а тому доводи позивач щодо здійснення добудови до вказаного будинку не знайшли свого підтвердження належними доказами в порядку передбаченими статтями 10,60,61 ЦПК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. На підставі викладеного,

Outcome: approved