Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 31081,57 грн. та дружини у сумі 15291,12 грн., а також неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 133165,52 грн. та пені за несплату аліментів на утримання колишньої дружини у сумі 105259,76 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що з відповідачем по справі позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 31.08.2010 року. В шлюбі вони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO]. За рішенням суду на її користь з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, а також аліменти на утримання колишньої дружини у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.06.2010 року та до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO]. Однак, відповідач весь час аліменти на утримання доньки та колишньої дружини не сплачує, внаслідок чого за період з 16.06.2010 року по 27.05.2014 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] у сумі 31081,57 грн., а також заборгованість зі сплати аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] за період з 16.06.2010 року по [INFO] у сумі 15291,12 грн., яку виплатити в добровільному порядку відповідач відмовляється. За її розрахунками в період з з 16.06.2010 року по 27.05.2014 сума неустойки, яку відповідач зобов»язаний сплатити на її користь складає: за несплату аліментів на утримання дитини у розмірі 133165,52 грн., та за несплату аліментів на утримання колишньої дружини у сумі 105259,76 грн. В подальшому позовні вимоги було уточнено та визначено, що з урахуванням часткової сплати відповідачем аліментних обов'язків стягненню підлягають заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини у розмірі 15291,12 грн., пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дружини у розмірі 105259,76 грн., заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 19323,97 грн., пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 80223,61 грн. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що про існування заборгованості зі сплати аліментів йому відомо та він готовий сплатити заборгованість у повному обсязі. Виникнення такої заборгованості, на його думку відбулося без його вини, оскільки він періодично сплачував позивачці грошові кошти у ті строки та в тих розмірах, в яких йому дозволяв його нерегулярний та невеликий заробіток, а тому у стягненні пені за прострочення сплати аліментів слід відмовити. До суду відповідачем було надано копії квитанцій про часткову сплату аліментів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007 року по 31.08.2010 року (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.09.2009 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 9). Малолітня [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання на утримання малолітньої доньки з 16.06.2010 року до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, а також аліменти на утримання колишньої дружини у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.06.2010 року та до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] (а.с. 10, 11). Виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини та колишньої дружини на користь позивача [PERSON] перебуває на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. З довідок, виданих Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції за вих. № 2449567/10-30/ДВ-17 від 27.05.2014 року та № 2449564/10-30/ДВ-17 від 27.05.2014 року, вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] станом на 27.05.2014 р. з аліментів на утримання дитини [PERSON] становить 31081,57 грн., а також заборгованість зі сплати аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] за період з 16.06.2010 року по [INFO] у сумі 15291,12 грн (а.с. 10,11). Відповідачем було надано копії квитанцій про часткову сплату аліментів на загальну суму 11757,60 грн. у зв'язку з чим позивачем уточнено позовні вимоги (а.с. 28-33). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.5 ст. 194 СК України положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195 - 197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз»яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема , у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Відповідач є працездатним, здоровим, на утриманні інших осіб немає, доказів неможливості сплачувати аліменти із об'єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, відтак, суд приходить до висновку про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини такої особи. Окрім того, знаючи про наявність обов'язку зі сплати аліментів, відповідач жодного разу не з'явився до виконавчої служби та не надав довідки про доходи, не надавав копій квитанцій про підтвердження часткової сплати аліментів. Заявляючи про готовність сплатити у повному обсязі заборгованість зі сплати аліментів, відповідач протягом розгляду справи не вчинив жодних дій для здійснення такого погашення. Частиною 4 статті 195 Сімейного Кодексу передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-81 цс13 від 11 вересня 2013 року, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Позивачем надано розрахунок пені за несплату аліментів, посилаючись на довідки державного виконавця, який визначив щорічну, а не помісячну заборгованість зі сплати аліментів. А тому пеню нараховано не з місяця, наступного за місяцем обов'язкової виплати, а лише з кінця року, внаслідок чого по кожному простроченому платежу протягом року допущено періоди, за які пеня не нарахована. Про дану обставину судом попереджено представника позивачки, який заявив про згоду на стягнення пені саме у такому обсязі. За таких обставин відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів суд бере до уваги довідки-розрахунки заборгованості по аліментах [PERSON] № 2449567/10-30/ДВ-17 від 27.05.2014 року та № 2449564/10-30/ДВ-17 від 27.05.2014 року, Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, копії квитанцій про часткову сплату відповідачем аліментних зобов'язань, а також розрахунок, наданий позивачем. З наведеного вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дружини за період з 16.06.2010 року по [INFO] становить 15291,12 грн., заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 27.05.2014 р. становить 19323,97 грн. За позовними вимогами позивач просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, розраховану станом на 01.07.2014 року, яка становить 105259,76 грн., пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, розраховану станом на 01.07.2014 року - 80223,61 грн. Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач не надав до суду докази, які б підтверджували те, що в нього з часу стягнення аліментів змінився сімейний стан та матеріальне становище. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне розглядати позовні вимоги в межах, що заявлені позивачем. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості зі сплати аліментів та неустойки у зв'язку із простроченням сплати.

Outcome: approved