Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 12.03.2016 у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 128. Після розірвання шлюбу просить залишити їй набуте у шлюбі прізвище [PERSON] » та стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На обґрунтування позову зазначила, що 12.03.2016 між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. В шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Вказала, що шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинені остаточно з вересня 2020 року. Причиною розпаду сім`ї вказує те, що відповідач в достій мірі не утримує сім`ю матеріально, не займається належним забезпеченням дитини. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе. Питання щодо поділу спільного майна подружжя у них не виникає. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище [PERSON] ». З урахуванням викладеного просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Зазначив, що строк для примирення йому не потрібний. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 12.03.2016 у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом № 128, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Спору про місце проживання дитини між сторонами немає, за згодою сторін дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з матір`ю. В судовому засіданні встановлено, що сторони з вересня 2020 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин слугувало відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання їм часу для примирення не заявлялися. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі [PERSON] ». За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки сторони не мають, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду були понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., які слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК.

Outcome: approved