Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути перешкоди, які чинить їй [PERSON] в користуванні та розпорядженні належною їй на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , однак у даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (колишній чоловік), який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Котенко Д.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 8, 41 Конституції України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі - продажу квартири від 17.11.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. за реєстровим №1832, позивачу [PERSON] на праві приватної особистої власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 23.11.1998 року КП «ВООБТІ» за реєстраційним №1044/22546, у реєстровій книзі №255 (а.с.7, зворотна сторона). Відповідно до довідки МКП «Управляюча компанія «Київська» від 27.11.2019 року №3913, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] з 01.10.2002 року (колишній чоловік позивача, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.06.2012 (а.с. 8; 11). Згідно Акту МКП «Управляюча компанія «Київська» №227к від 17.10.2019 року, відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2012 року (а.с.10). Отже, у спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з 2012 року, тобто понад рік, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Щодо розподілу судових витрат, то у судовому засіданні позивач просила залишити судовий збір за нею.

Outcome: approved