Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої Київської Державної нотаріальної контори, в якому просить усунути перешкоди в розпорядженні нерухомим майном: квартирою [ADDRESS], шляхом скасування обтяження у виді заборони (архівний запис) на нерухоме майно, зареєстрованої за № 1446811 від 08.11.2004 року реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження: договір застави, ІV-80 від 25.01.1995 року. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що [PERSON] являється законним власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Право власності на зазначене нерухоме майно виникло у [PERSON] на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва, винесеного 02.03.2007 року по цивільній справі № 2-930/2007р. за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, зареєстроване в державному реєстрі Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 38919553 від 30.12.2012 року. Під час реалізації свого права власності на вищезазначене нерухоме майно щодо розпорядження нерухомим майном [PERSON] від потенційного покупця дізналась про наявність обтяження щодо вищезазначеного нерухомого майна. А саме: відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 62405893 від 30.06.2016 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявна 08.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження № 1446811 нерухомого майна - квартири [ADDRESS], на підставі договору застави ІV-80 від 25.01.1995 року. Внаслідок отримання зазначеної інформації про обтяження своєї нерухомості [PERSON] звернулась до відповідного Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації) із заявою щодо зняття обтяження з нерухомого майна - квартири; [ADDRESS], про те отримала відмову та пропозицію звернутися до суду за захистом свого права власності, у зв'язку з чим позивач і звернулася до суду. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про місце в час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги та їх підстави підтримує та просила задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив лист про розгляд справи у його відсутність, просив прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як встановлено судовим розглядом, на підставі рішення Печерського районного суду м.Києва, винесеного 02.03.2007 року по цивільній справі № 2-930/2007р. за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, виникло право власності на зазначене нерухоме майно у [PERSON], що зареєстроване в державному реєстрі Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстраційним номером 38919553 від 30.12.2012 року(а.с. 12-15). Тобто, [PERSON] являється законним власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 62405893 від 30.06.2016 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявна 08.11.2004 року Першою київською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження № 1446811 нерухомого майна - квартири [ADDRESS], на підставі договору застави ІV-80 від 25.01.1995 року. Відповідно до ст. 371 ЦК України, власникові належать права володіння ,користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Відповідно до ст. 321 ЦК України власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач зверталася до Першої Київської Державної нотаріальної контори з приводу зняття заборони з її майна, однак нотаріальною конторою відмовлено у вчинені вказаної вище дії, оскільки останньою така заборона не реєструвалася, а лише переносився запис про обтяження з інших реєстрів. Таким чином, право власності позивача порушено, оскільки, у зв'язку із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про заборону на відчуження нерухомого майна, позивач позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Під час розгляду справи судом не встановлено, що зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON], може порушити права та інтереси інших осіб. Оскільки, заборона на відчуження будинку була накладена на попереднього власників будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], то вона може стосуватись лише їх майнових зобов'язань, а тому, існування цієї заборони в даний час, коли правомірним власником майна є позивач, спору щодо права власності на вищевказаний будинок не має, є безпідставним і таким, що порушує право [PERSON] на вільне розпорядження квартирою. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення під час судового розгляду, та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved