Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне. 10 червня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області під актовим записом № 30 від. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що в період спільного проживання з відповідачем між ними постійно виникали сварки та суперечки. Дані сварки та суперечки зумовлені тим, що кожний із них має різні погляди на життя як аспекті сімейності так і в інших аспектах, що безпосередньо повязані із спільним їхнім проживанням. Подальше спільне сімейне проживання Позивачки з відповідачем суперечить їхнім інтересам. Також зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем вже давно фактично припинені. Так, майже понад півтора року спільне сімейне життя виражається виключно неприязністю один до одного, що породжує негативні наслідки для кожного з них. Протягом тривалого часу (більше ніж два місяці, на момент подачі позову) позивачка проживає окремо від відповідача та не підтримує з ним жодних відносин, які б вказували на наявність шлюбу, або давали б підстави вважати, що такий може в подальшому бути збережений. Позивачка, будучи матірю сина ([PERSON], [INFO]), усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з матірю, адже в даному випадку саме мати виявляє більшу увагу і турботу до свого сина. Також, враховуючи той факт, що відповідач має постійне місце роботи та є офіційно працевлаштованим, при визначенні розміру аліментів, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов у частині стягнення аліментів визнав, та заперечував щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 10 червня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконком Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, під актовим записом № 30, свідоцтво про шлюб серії І-ФМ № 102911, видане 10 червня 2013 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV\~«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2016 рік\~з 1 січня 2016 року для дитини віком до 6 років складає - 1167 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років складає 350,10 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 689,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідачем підтверджено, що він працює інспектором прикордонної служби 3 категорії дозометристом 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Тиса» Чопського прикордонного загону, та як ним зазначено у судовому засіданні, його місячна заробітна плата складає 4\~200 грн., та те що він визнав позов у даній частині, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище матері, відповідача, а також те, що відповідач працює та інших утриманців не має. Як зазначено у\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просила залишити сина проживати із нею, та те що на даний момент дитина проживає з нею, суд вважає, що місцем проживання [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері [PERSON]. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved