Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], який неодноразово уточнювала під час судового розгляду, і остаточно просить поділити майно, набуте за час спільного проживання з відповідачем [PERSON], визнавши за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на 2/3 від 120 000 (сто двадцять тисяч) доларів США, що є спільною сумісною власністю подружжя, і становить 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США; виділивши в натурі та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], стягнувши з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі встановленому судовою експертизою. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що з 28 вересня 2006 р. по 18 вересня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 18.09.2008 року рішенням Печерського районного суду м. Києва. 21 лютого 2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2-3844/11 було задоволено її зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнане за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (реєстраційне посвідчення №003172 від 11.04.2008) та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0986 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (державний акт на право власності на земельну ділянку виданий Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 01 серпня 2008 року). Разом з тим, їй стало відомо, що відповідач приховав інше майно, що є спільною сумісною власністю, та яке не було предметом розгляду Печерським районним судом м. Києва у справі №2-3844/11. Випадково, в січні 2013 року їй стало відомо, що 07 серпня 2007 року по 31 серпня 2008 року відповідач, перебуваючи у зареєстрованому з нею шлюбі, отримував прибуток від надання в оренду ізольованої 4-х кімнатної квартири, загальною площею 232 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.3.1 договору оренди щомісячна орендна плата складала суму в гривнях, що еквівалентна 10 000 доларів США у відповідності з офіційним курсом НБУ на день оплати. На час підписання цього договору сума становила 50 500,00 грн. Позивач вважає, що грошові кошти, одержані відповідачем під час перебування у шлюбі з нею, за надання в оренду квартири за відповідним договором від 07.08.2007 р., є спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу в судовому порядку. Договір оренди квартири від 07.08.2007 р. був укладений строком на 1 рік, з щомісячною платою у розмірі 10 000 доларів США. Тобто, грошова сума, що підлягає поділу становить: 10 000 доларів США х 12 місяців = 120 000,00 доларів США. Позивач просить суд, враховуючи перебування на її утриманні спільної з відповідачем неповнолітньої дитини, а також факт приховування відповідачем вказаного прибутку, відступити від поділу майна на засадах рівності часток подружжя та визнати за позивачем право власності на 2/3 від 120 000,00 доларів США, що є спільною сумісною власністю подружжя, і становить 80 000,00 доларів США. Що стосується автомобілю «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER], позивач зазначає, що вказаний автомобіль був подарований їй відповідачем у листопаді 2005 року. З 2005 року по 2012 року автомобіль перебував тільки у її користуванні. 18 вересня 2008 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду про поділ майна між позивачем та відповідачем, відповідно до якої у приватну власність позивача переданий автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER]. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2011 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва про визнання мирової угоди по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю скасовано. За результатами нового розгляду справи про поділ майна, питання про автомобіль Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER], не розглядалося. Позивач зазначає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і був включений до майна, що підлягає поділу під час затвердження Печерським районним судом м. Києва мирової угоди, проте залишений поза увагою суду під час винесення рішення від 21.02.2012 р., просить суд прийняти рішення про поділ автомобіля. Представник позивача у судовому засіданні, з урахуванням уточнених позовних вимог, позов та його підстави підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, так як не підкріплені ніякими доказами, які б свідчили про порушення прав позивача. Вислухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши надані докази, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2009 рік, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2009 р. шлюб сторін розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 18 вересня 2008 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва затверджено мирову угоду про поділ майна між позивачем та відповідачем, відповідно до якої у приватну власність позивача переданий автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER] ( т.1 а.с.15-16). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2011 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва про визнання мирової угоди від 18.09.2008 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю - скасовано (т.1 а.с.17). Тобто, з моменту скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2008 р., а саме з 11 серпня 2011 року вказана мирова угода не має юридичної сили з усіма правовими наслідками. Автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], технічний паспорт [NUMBER], належить відповідачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 22.11.2005 року (т.1 а.с.30), а тому автомобіль не може вважатись спільним майном подружжя, і посилання позивача на ст.71 СК України, щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь грошової компенсацію за автомобіль «Subaru Tribeca», рік випуску 2005, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі встановленому судовою експертизою, є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Також, посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що вказаний автомобіль був подарований позивачу відповідачем, не знайшло свого підтвердження, так як зазначені обставини не були підтвердженні документально (нотаріально посвідченим Договором дарування) та заперечувалися представником відповідача. В матеріалах справи міститься договір від 07 серпня 2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо оренди 4-х кімнатної квартири, загальною площею 235,2 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-22). Відповідно до п. п. 4.1.1 п.4 Договору моментом початку фактичного користування об'єктом нерухомості за даним Договором є підписання Сторонами Акта приймання - передачі житлового приміщення (Додаток 1 до Договору). Згідно Акту прийому - передач приміщення до Договору оренди від 07 серпня 2007 року, даний Акт не підписаний орендодавцем (а.с.23-25). Суду не надано доказів у підтвердження того, що відповідач отримував будь - які доходи від здачі в оренду даної квартири та взагалі доказів того, що договір вступив в дію. Позивач достатніх та належних доказів у підтвердження своїх позовних вимог суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення даних позовних вимог. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. Згідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed