Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до договору дарування від 09 липня 2019 року вона є власником квартири [ADDRESS] . Окрім позивача у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , яка є однією з колишніх власників квартири. Відповідач не проживає за вказаною адресою з 2002 року. Фактичне місце проживання відповідача невідоме, оскільки [PERSON] в 2002 році подарувала вказану квартиру [PERSON] та виїхала за кордон. Реєстрація [PERSON] у належній позивачу квартирі порушує її право на володіння та користування належною їй власністю, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Судом в порядку ст. ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що мають значення для справи, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що [PERSON] з 2002 року виїхала за кордон та у вказаній квартирі не проживає. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 1722 від 09 липня 2004 року (а.с. 6-7). У вказаному будинку, окрім позивача, на даний час зареєстрована [PERSON] (а.с. 10), яка з травня 2002 року в ньому не проживає. Вказана особа не належить до членів сім`ї позивача та була зареєстрована в спірній квартирі як власник. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з припиненням права власності на нього.

Outcome: approved