Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, просила суд: - визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; - встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], у вигляді вказаного житлового будинку; - визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 23.01.1947 року був укладений шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON], які у 1948 році за спільні гроші, для проживання придбали житловий будинок з усіма прибудовами, розташований по [ADDRESS], який за весь час був єдиним їх житлом. [INFO] помер батько [PERSON], на день його смерті постійно проживала з ним тільки мати [PERSON], яка не писала заяви про відмову від прийняття спадщини, напроти вступила в управляння та володіння спадковим майном, але не встигла оформити свої спадкові права. На той час вона з братом [PERSON] були дорослими, проживали окремо своїми сім'ями. [INFO] померла мати [PERSON] У передбачений ЦК УРСР до Першої маріупольської державної нотаріальної контори нею було подано заяву про прийняття спадщини померлої матері, її брат жодних дій щодо прийняття спадщини не вчиняв. В квітні 2016 року вона звернулась до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою їй було відмовлено, внаслідок чого вона звернулася до суду з позовом за захистом порушеного права. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у її відсутності за участі представника. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Маріупольської міської Ради [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на наступне. За першими двома позовними вимогами не можливо визнати спільну сумісну власність та встановити факт прийняття спадщини за особами, що померли, оскільки їх цивільна правоздатність, дієздатність припиняється у момент їх смерті. Визнання права власності на будинок за позивачем неможливо, так як будинок, придбаний її батьками в подальшому був реконструйований, вона повинна прийняти спадщину від померлого батька. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані докази, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що за Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016615240 від 5.05.2016 року, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесена 23.01.1947 року реєстрація актового запису про шлюб №53 між [PERSON] та [PERSON]. (а.с.12) Згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 2.04.1948 року, посвідченого нотаріусом та внесеного у реєстр за №3171, [PERSON] придбав у власність домоволодіння [ADDRESS]. (а.с.10). Набуття [PERSON] права власності на домоволодіння на той час не суперечило вимогам закону, оскільки за ст.54 ЦК Української РСР 1922 року, що діяв на той час, предметом приватної власності могли становити: ненаціоналізовані будівлі, підприємства торгові, підприємства промислові, що мають найманих робітників не вище передбаченої особливими законами кількості; знаряддя та засоби виробництва, гроші, цінні папери та інші цінності, в тому числі золота і срібна монета та іноземна валюта; предмети хатнього вжитку, господарства та особистого споживання, товари, які продавати законом не заборонено, і всяке не вилучене з приватного обороту майно. Відповідно до статті 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (прийнятий 31.05.1926 року, вступив в дію з 1.09.1926 року, втратив чинності у зв'язку з прийняттям 1969 року Кодексу про шлюб та сім'ю України), майно, нажите подружжям спільною працею в період шлюбу, вважається належним обом членам подружжя на засадах спільної власності (ст. 61-65 Цивільного кодексу УРСР 1922 року) в рівних частках. Твердження позивача, що батьки [PERSON] та [PERSON] за спільні гроші, для проживання придбали вказаний будинок, який був єдиним їх житлом ніким не спростоване, отже враховуючи наведені норми матеріального права, суд вважає, що за життя подружжя будинок був їх спільною власністю в рівних частках. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] та [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис 1502, батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 21.05.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя.(а.с.24) Таким чином, після його смерті відкрилась спадщина, в т.ч. і на частину вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами. За ст.529 ЦК України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, спадкоємцями спадщини померлого [PERSON] були його дружина [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON] Статтею 548 ЦК України 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року дією, що свідчить про прийняття спадщин є фактичний вступ в оперативне управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті чоловіка постійно проживала з ним, не писала заяви про відмову від прийняття спадщини, напроти вступила в управляння та володіння спадковим майном. Діти [PERSON] та [PERSON] не прийняли спадщину батька, в той час проживали окремо, про що свідчить домова книга досліджена в судовому засіданні. За повідомленням Першої маріупольської державної нотаріальної контори за даними Спадкового реєстру відсутня інформація щодо спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.46) За навченими обставина, суд вважає, що спадкоємець [PERSON], з урахуванням прийнятої спадщини набула право власності на весь житловий будинок з усіма прибудовами, розташований по [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], виданим [INFO] Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя. (а.с.25) За ст.529 ЦК України 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, спадкоємцями спадщини померлої [PERSON] стали діти [PERSON] та [PERSON] Досліджені в судовому засіданні свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №9/2899, інформаційна довідка №43960222 зі Спадкового реєстру, повідомлення Першої маріупольської державної нотаріальної контори свідчать про те, що спадкоємець [PERSON] своєчасно подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, отже за п.2 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року вона прийняла спадщину, а за ч.2 ст.548 ЦК України 1963 року вона визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (а.с.26,46,47) Згідно свідоцтв про смерть [NUMBER] та [NUMBER] відповідно померли [INFO] [PERSON] - спадкоємець спадщини померлої [PERSON] та 28.12.2014 року син спадкоємця [PERSON]. Постановою нотаріуса від 25.04.2016 року №1870/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документів щодо підтвердження виникнення права власності спадкодавця [PERSON] на вказаний будинок. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У даному випадку таким правом скористалася позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовною заявою. Таким чином, відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки вищевказаний спірний будинок придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON] у спільну власність, після смерті [PERSON] до [PERSON] в порядку спадкування за законом перейшло право власності на будинок, то в порядку спадкування за законом, за відсутності інших спадкоємців, будинок має перейти у власність до позивача, яка у встановлений законом строк та порядок прийняла спадщину, а тому її вимоги за даним позовом є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Оскільки суд прийшов до наступного висновку, не має потреби задовольняти позовні вимоги про визнання спільної сумісної власності та встановлювати факт прийняття спадщини за особами, що померли, оскільки їх цивільна правоздатність, дієздатність припинена у момент їх смерті.

Outcome: partial