Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: пров. Близько, 3, в с. Степанці Канівського району Черкаської області. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком та зареєстрований в будинку, але фактично не проживає з липня 2014 року по теперішній час. У звязку з тим, що з відповідачем після розлучення вони не спілкуються, просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком № 3 по пров. Близько в с. Степанці Канівського району Черкаської області, скасувавши реєстрацію місця проживання за вказаною адресою шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: пров. Близько, 3, с. Степанці Канівського району Черкаської області, що підтверджується Договором дарування від 05.03.2001 ( а.с. 5) та довідкою Степанецької сільської ради № 215 від 15.05.2017 ( а.с. 6). Згідно довідки № 215 від 15.05.2017 виданої виконкомом Степанецької сільської ради Канівського району, вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає в [INFO] з липня 2014 року по даний час ( а.с. 6). Згідно рішення Канівського міськрайонного суд Черкаської області від 11.07.2014 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с.9). Згідно письмових підтверджень [PERSON] та [PERSON], посвідчених секретарем Степанецької сільської ради ( а.с 7, 8), вбачається, що житель села [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований, але не проживає в [INFO] з липня 2014 року по даний час. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Поскільки відповідач [PERSON] відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважної причини, згідно ст. 405 Цивільного кодексу України, він втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 3 по пров. Близько в с. Степанці Канівського району Черкаської області. З огляду на викладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved