Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23 червня 1999 року уклала зі [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] №НГР-92 зареєстрованого на Українській універсальній біржі 23.06.1999 року. Всі істотні умови договору сторонами було виконано. Позивач сплатив кошти за житловий будинок відповідачам, користується і проживає у вказаному будинку, здійснює ремонтні роботи, оплачує комунальні послуги. Однак права власності не набула, оскільки не була дотримана нотаріальна форма договору. Просить суд визнати договір купівлі продажу №НГР-92 від 23.06.1999 року, укладений між нею та відповідачами [PERSON] і [PERSON] таким, що відбувся; визнати за нею право власності на житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином. Суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 червня 1999 року [PERSON] уклала зі [PERSON], [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] №НГР-92 зареєстрованого на Українській універсальній біржі 23.06.1999 року (а.с.9), відповідно до якого сплатила продавцям 700 (сімсот) грн. Житловий будинок [ADDRESS] відповідно до технічного паспорту від 07.09.2017 року та інформаційної довідки (а.с.10-14) складається з: «А-1» житлового будинку загальною площею 82,6 кв.м., «Б» сараю; «В» сараю; «в» сараю; «Г» вбиральні; «Д» літнього душу; «№3» огорожі; «№4» огорожі; «№5» колодязю пробійного; «№6» ями вигрібної. Отже всі істотні умови договору сторонами було виконано. Позивач сплатив кошти за житловий будинок відповідачам, однак права власності не набула, оскільки не була дотримана нотаріальна форма договору. Згідно ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку і виконання договору повністю відбулося. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Outcome: approved