Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «ДТКЕ») про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що за ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 16.05.2016 року було скасовано судовий наказ від 01.09.2015 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2011 року по 01.08.2015 року на загальну суму 7892,78 грн, з них: 4973,74 грн заборгованість за послуги теплопостачання, 371,26 грн 3% річних, 2547,78 грн інфляційні збитки. На підставі вказаного наказу, який було предявлено відповідачем до виконання у Димитровський відділ державної виконавчої служби, з її пенсії були проведені утримання в загальній сумі 491,91 грн, а саме: 437,81 грн в рахунок заборгованості за послуги теплопостачання; 44,76 грн в рахунок погашення виконавчого збору; 6,64 грн в рахунок судових витрат; 2,70 грн в рахунок проведення виконавчих дій. Позивач вважає, що діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, оскільки відповідач неодноразово з 2009 року по теперішній час подавав до неї вимоги щодо стягнення заборгованості за теплову енергію, якої у неї насправді не було. Відповідач свідомо включав до суми боргу ті суми, які вже були нею оплачені. Вона є інвалідом 2 групи опорно-рухового апарату, але була вимушена їздити до суду, приймати участь в судових засіданнях з тим, щоб довести в суді свою правоту і спростувати той факт, що вона є несвідомим платником. Це потребувало від неї додаткових зусиль для організації її життя, змінився її нормальний спосіб життя. Вона болісно сприймала необхідність постійно доводити, що відповідач умисно включає до сум її заборгованості вже сплачені нею суми, розносить її квитанції про сплату на рахунки інших осіб тощо. Дії відповідача на протязі багатьох років викликають у неї негативні почуття роздратування та відчаю, адже вона не має можливості припинити судову тяганину. Вона вимушена доводити, що є сумлінним платником, постійне подання відповідачем заяв до суду про стягнення неіснуючої заборгованості принижує її честь та гідність. Це їй вкрай неприємно та незручно, викликає в неї психічні страждання та моральний дискомфорт. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіднні пітримала свої позовні вимоги в частині стягнення на її користь з відповідача моральнї шкоди, яку вона оцінила у 3000 грн. Частина позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОКП «ДТКЕ» на користь позивача [PERSON] 491 грн. 91 коп., які були стягнені з неї згідно скасованого судовго наказу Димитровського міського суду Донецької області від 01.09.2015 року, за заявою позивача залишена без розгляду за ухвалою Димитровського міського суду від 09.03.2017 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що між позивачем та відповідачем існують фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії, відповідно до яких ОКП «ДТКЕ» надає [PERSON] теплову енергію у її квартиру за адресою: [ADDRESS], а позивач користується цими послугами для власних потреб, тому зобовязана сплачувати за спожиту послугу у передбачений законом строк, тобто не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунком. Отже, за договірними правовідносинами не передбачається відшкодування моральної шкоди. Крім того, ті незручності, на які позивач вказує у позовній заяві як моральні страждання, виникли з вини самої позивачки, оскільки має місце несвоєчасна оплата за опалення. ОКП «ДТКЕ» після скасування судового наказу з метою уникнення подальших непорозумінь, подало заяву до суду про розгляд спору у позовному провадженні щодо стягнення з позивача боргу, процентів та інфляційних витрат. Також підприємством було повернуто [PERSON] стягнуті грошові суми з її пенсії. Під час розгляду цієї справи було звірено розрахунки, зясовано призначення платежу по кожній оплаті. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.05.2008 року з позивача на користь відповідача стягнуто 2100,73 грн, яке було виконане у примусовому порядку (а.с.31-32). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 26.05.2009 року, яке було ухвалено заочно, з [PERSON] на користь ОКП «ДТКЕ» стягнуто заборгованість за надану теплову енергію за період з 01.09.2003 року по 01.03.2009 року в сумі 3653 грн 53 коп., а також судові витрати в сумі 30 грн та судовий збір в сумі 51 грн (а.с.15). За ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 21.02.2011 року вказане заочне рішення за заявою [PERSON] скасовано, справу призначено на розгляд у загальному порядку (а.с.16). Відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.04.2011 року позов ОКП «ДТКЕ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію задоволено, з [PERSON] на користь ОКП «ДТКЕ» було стягнуто заборгованість за теплову енергію за період з 01.11.2007 року по 01.03.2011 року в сумі 6075 грн 62 коп. (а.с.17-18). 01.09.2015 року Димитровським міським судом Донецької області виданий судовий наказ, за яким з [PERSON] на користь ОКП «ДТКЕ» було стягнуто заборгованість за теплову енергію за період з 01.03.2011 року по 01.08.2015 року в сумі 4973 грн 74 коп.; інфляційні збитки в сумі 2547 грн 78 коп.; 3 % річних в сумі 371 грн 26 коп. за період з 21.04.2011 року по 20.08.2015 року та судовий збір в сумі 121 грн 80 коп. (а.с.5-7). За ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 16.05.2016 року вказаний судовий наказ скасовано (а.с.8). Відповідно до ухвали Димитровського міського суду від 20.01.2017 року позовні вимоги ОКП «ДТКЕ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплову енергію в сумі 583,74 грн за період з 01.03.2011 року до 01.08.2015 року, інфляційних збитків в сумі 206,79 грн та 3% річних в сумі 127,90 грн за період з 21.12.2011 року по 13.05.2014 року залишені без розгляду (а.с.43). Відповідно до відомостей про відрахування, наданих управлінням Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, від 22.07.2016 року за виконавчим документом з пенсії [PERSON] на користь ОКП «ДТКЕ» 21.04.2016 року та 23.05.2016 року були проведені утримання в загальній сумі 491,91 грн, а саме: 437,81 грн в рахунок заборгованості за послуги теплопостачання; 44,76 грн в рахунок погашення виконавчого збору; 6,64 грн в рахунок судових витрат; 2,70 грн в рахунок проведення виконавчих дій (а.с.10-14). Відповідно до довідки відповідача від 09.03.2017 року грошові кошти в сумі 455 грн, стягнуті з пенсії позивача за судовим наказом від 01.09.2015 року, повернуті [PERSON] у звязку зі скасуванням вказаного наказу. За довідкою до акту огляду МСЕК від 17.11.2014 року [PERSON] безстроково вперше встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням (а.с.4). З наведених судових рішень судом встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством, основною діяльністю якого є виробництво та постачання теплової енергії споживачам (фізичним та юридичним особам) для забезпечення послугами з централізованого опалення в порядку, затвердженим діючим законодавством України. Здійснюючи свою діяльність, відповідач протягом тривалого часу надає позивачу теплову енергію у квартиру, яка знаходиться у багатоквартирному будинку з центральним опаленням за адресою: [ADDRESS]. Згідно за ст.156 ЖК України, Правил користування приміщеннями жилих будинків.., затверждених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, та у редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів № 45 від 24.01.2006 року, всі співвласники квартири зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За приписами ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам. Відповідно до ст.68 ЖК України, Правил надання населенню послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної і гарячої води і водовідведення, якими передбачені розрахунки для встановлення оплати послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630, плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. На імя відповідача позивачем відкрито особовий рахунок № 2094, що свідчить про фактичне укладення договору між сторонами. Через виникнення по особовому рахунку позивача № 2094 у певні періоди заборгованості з оплати наданої теплової енергії підприємство неодноразово зверталося до суду з позовами, наслідками розгляду яких є вищенаведені судові рішення. З наданої відповідачем довідки від 09.03.2017 року вбачається, що [PERSON] по особовому рахунку № 2094 з 01.11.2011 року до 01.05.2014 року несвоєчасно та не в повному обсязі проводилася оплата за теплову енергію. Починаючи з 01.05.2014 року [PERSON] здійснювала платежі на користь позивача, суми яких перевищували поточні нарахування, тому станом на 01.08.2015 року заборгованості не рахується. За прострочку платежів та неналежне виконання грошового зобовязання щодо оплати за теплову енергію у термін, передбачений п.18 наведених Правил, позивачу у порядку ст.625 ЦК України нараховані інфляційні та 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Посилання позивача на ст.1167 ЦК України, як на підставу стягнення з відповідча моральної шкоди, є невірним, оскільки правила цієї статті не поширюються на спірні відносини, вони регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо оплати наданої відповідачем теплової енергії споживачем цієї енергії. Згідно за ст.611 ЦК Укрїни\~у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відносини з приводу постачання фізичним особам теплової енергії, оплати наданих послуг регулюються\~Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобовязаннь з постачання теплової енергії, її оплати. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Отже, підставою для стягнення моральної шкоди є делікт, оскільки спір сторін виникає з договірних відносин щодо оплати наданої відповідачем теплової енергії споживачем цієї енергії, моральна шкода не стягується, у тому числі і при порушенні прав споживачів. Тому вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.23, 611, 625 ЦК України, ст.ст.156, 162 ЖК України, Закону україни «Про захист прав споживачів», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630,

Outcome: dismissed