Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що вона та відповідач являлися співвласниками квартири [ADDRESS], яку вирішили продати. У зв»язку з навчанням не мала можливості поїхати разом з відповідачем до м.Біла Церква, а тому 29.12.2014 року надала останній довіреність на підготовку документів для оформлення договору купівлі продажу належної їй на праві приватної власності ? частки вищевказаної квартири і підписання договору купівлі - продажу. Згідно довіреності, відповідачу, як її представнику, надавалось право одержувати гроші за продану ? частку квартири, відкривати, в разі необхідності, рахунки на ім»я позивача в банківських установах для зарахування таких грошей на рахунок позивача. 21.02.2015 року [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу спільної квартири, який був посвідчений Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою. Згідно до умов договору вартість квартири складала 149890 грн. 00 коп. Половину цих гроршових коштів [PERSON] повинна була перерахувати на відкритий нею банківський рахунок на ім»я позивача, однак цього не зробила, половину цих коштів позивачу не віддала, а придбала квартиру [ADDRESS] В подальшому на неодноразові виомоги щодо повернення коштів, відповідач повідомляла про відсутність таких через придбання квартири у м.Тернопіль, при цьому, запевняючи, що при наявності коштів, такі повернее. Проте, на момент звернення до суду з позовом відповідач кошти не повернула. А тому, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 74945 грн. боргу за реалізовану та належну їй ? частку квартири, 48761, 82 грн. інфляційних втрат, 3 % річних в розмірі 5067 грн., а також понесені нею судові витрати у вигляді судового збору. Позивач [PERSON], її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], її представник в судовому засіданні позов не визнали. При цьому, відповідач додатково пояснила, що виручені за продаж квартири кошти повернула позивачу у лютому місяці 2015 року, передавши особисто в приміщенні автовокзалу м. Кам»янець-Подільський. Крім того, заперечуючи щодо позову вказали, що будь-якого договору доручення, відповідно до ст. 1000 ЦК України, сторони не укладали, а обставини викладені в позовній заяві є суперечливими. Дійсно, 29.12.2014 року позивач надала відповідачу довіреність на підготовку документів для оформлення договору купівлі-продажу належної позивачу на праві власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] і підписання договору купівлі-продажу. Згідно даних довіреності відповідачу надавалось право одержати кошти за продане нерухоме майно, відкривати, в разі необхідності, рахунки на ім»я позивача в банківських установах для зарахування таких коштів на рахунок позивача.Однак, та обставина, що договором доручення було передбачено реалізацію нею 1/2 частини квартири та зарахування отриманих грошових коштів від реалізації на банківський рахунок позивача, не відповідає дійсності і не підтверджена належними доказами.Так, правова природа договорів доручення і довіреності є відмінною і не може ототожнюватися.При представництві, заснованому на довіреності, представник не зобов'язаний, а уповноважений вчинити правочин від імені та в інтересах довірителя, оскільки видача довіреності односторонній правочин. юридична чинність якого залежить винятково від волі довірителя.Окрім того, правова природа представництва унеможливлює застосування наслідків порушення зобов'язання, передбачених ст .625 ЦК України. Оскільки між сторонами існували добрі сімейні стосунки, будь-які письмові документи про передачу грошей не оформляли. А тому, просили в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] являлася власником ? частини квартири в [ADDRESS]. Право власності на вказану частину квартии вона набула на підставі договору дарування частини квартири від 07.12.2007 року, відповідно до якого даритель [PERSON], якому на праві особистої приватної спільної часткової власності належала ? частина квартири, подарував позивачу. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18187730 від 21.03.2008 року, копією договору даруваня частини квартири від 07.12.2007 року, копією свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1994 року. Поряд з тим встановлено, що іншим співвласником ? частини спірної квартири являлася [PERSON], яка померла [INFO] року і після її смерті відповідач [PERSON] прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер:3707, виданий 18.12.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дерун А.А. Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1994 року, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта №86518443 від 05.05.2017 року. Таким чином, сторони по справі з 18 грудня 2014 року стали співвласниками квартири [ADDRESS], яку, як слідує з пояснень позивача, чого не заперечувала і відповідач, вирішили продати. Вказані обставини сторонами не оспорювалися. Також встановлено, що позивач [PERSON] видала довіреність на відповідача [PERSON], якою уповноважила останню, бути безоплатно її представником в установах, організаціях та підприємствах, незалежно від форми власності, підпорядкування та місця знаходження, в тому числі в органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, органах державної реєстраційної служби, органах технічної інвентаризації, тощо, з питань підготовки документів для оформлення договору купівлі -продажу належної позивачу на праві приватної особистої власності ? частки квартири за [ADDRESS] і підписання договору купівлі-продажу. Для виконання вказаних повноважень представнику наддала право подавати від її імені, одержувати на її ім»я документи, довідки, заяви як усні так і письмові, в тому числі про сімейний стан, отримувати дозволи, довідки, рішення компетентних органів, дублікати документів, їх копії, відповіді на запити, подавати на реєстрацію правовстановлюючий документ на ? частку квартири, замовляти та одержувати витяги з Державних реєстрів, замовляти та одержувати необхідну для відчуження оцінку об»єкту нерухомості, технічну документацію, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що можуть виникнути в ході реалізації повноважень за цією довіреністю, подавати на реалізацію документи, видані та/чи оформлені за цим дорученням на її ім»я, укладати та підписувати від її імені договір купівлі-продажу, визначаючи умови, ціну, строки, місце, дату, час оформлення правочину, тощо на свій розсуд; одержувати гроші за продану ? частку квартири, відкривати, в разі необхідності, рахунки на ім.»я позивача в банківських установах для зарахування таких грошей на її рахунок; здійснювати належні розрахунки, сплачувати державне мито, інші обов»язкові платежі, передбачені законодавством України, підписувати від її імені, одержувати на її ім»я будь-які документи, які мають відношення до справи, а також виконувати усі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для виконання наданих цією довіреністю повноважень, та які б належало виконувати позивачу, якби вона особисто займалася ними. Наведене підтверджується копією даної довіреності від 29.12.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Кам»янець - Подільського районного нотаріального округу Ганасюк Н.П. та зареєстрованої в реєстрі за №1175. 21 лютого 2015 року відповідач [PERSON] від свого імені та від імені позивача на підставі вищевказаної довіреності та [PERSON], уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони по справі продали останньому квартиру під [ADDRESS] оціночна вартість якої згідно договору становить 149890 грн. Наведене вбачається з копії даного договору, посвідченого державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №1-349. Поряд з тим, судом встановлено, що позивач дізнавшись про те, що відповідач продала квартиру і не повідомила про це, в цей же день, а саме 04 березня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Кам»янець - Подільського районного нотаріального округу Ганасюк Н.П. із заявою про скасування вищевказаної довіреності. Наведене також підтверджується наявною в матеріалах справи копією даної заяви, Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №28484196 від 04.03.2015 року. Згідно ч.1 ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов»язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно ст.1003 ЦК України, в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Частиною 1 ст.1004 ЦК України передбачено, що повірений зобов»язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Відповідно до ст.1006 ЦК України, повірений зобов»язаний повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв»язку з виконанням доручення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Доказів, які б стверджували ті обставини, що відповідач [PERSON] отримані за продаж належної позивачу ? частки квартири [ADDRESS], кошти адресувала [PERSON], у будь-який спосіб, в тому числі шляхом зарахування на банківський рахунок, суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. А тому, твердження відповідача про те, що виручені за продаж належної [PERSON] частки квартири, було повернуто останній, суд не приймає та оцінює критично. Поряд з тим, суд критично оцінює і твердження відповідача щодо заперечення на позов, з підстав правової природи понять «доручення», «довіреність», оцінюючи таке як вільне тлумачення з її сторони норм права. Аналізуючи всі досліджені у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за довіреністю від 29 грудня 2014 року, не виконала, в зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення суми боргу в розмірі 74945 грн., інфляційних нарахувань на суму боргу в сумі 47861, 82 грн. та 3 % річних в розмірі 5067 грн. знаходить законними, обґрунтованими, підставними, такими, що ґрунтуються на матеріалах справи, а отже, підлягають задоволенню. Як слідує із пояснень сторони позивача у позовній заяві позивачем зроблено розрахунок боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, розрахунок трьох процентів річних, розрахунок процентів за користування коштами у розмірі облікової ставки НБУ. Розрахунки проведені на підставі індексу інфляції, визначеному державною установою; на підставі облікової ставки НБУ, що є загальновідомими обставинами, які опубліковуються в офіційних засобах масової інформації; розрахунок трьох процентів річних грунтується на формулі, що також є загальновідомою інформацією. Судом встановлено, що неповернута [PERSON] [PERSON] сума грошових коштівв складає 74945 грн. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на виконання кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначатися на рівні облікової ставки. Національного банку України. В зв»язку з чим, суд вважає, що позивач має право на стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків річних від простроченої суми, а також процентів від суми позики у розмірі облікової ставки Національного банку України. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і суму понесених позивачем судових витрат у розмірі 1278, 74 грн. Враховуючи наведене вище, на підставі ст.ст. 526, 625, 1000, 1004, 1006 ЦК України,

Outcome: approved