Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом , посилаючись на те, що 21.03.2013 вона придбала земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Островського, 10, цільове призначення якої для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку в плані опису меж земельної ділянки площею 0,1000 га зазначені межі, поряд з якими є інші власники земельних ділянок. На початку осені 2013 року вона при обстеженні земельної ділянки, виявила, що її розміри не відповідають розмірам встановленим актом попереднього власника, позивачка .з'ясувала, що фактичний розмір земельної ділянки складає лише 0,0806 га. Узгоджувальною комісією [PERSON] сільської ради було виявлено, що відповідач, звів паркани, які суттєво заступають на межі її ділянки. На її земельній ділянці виявлено паркан відповідача, який фактично збудований: від точки 2 до точки 15, та від точки 4 до точки 11. Неодноразові звернення до відповідача з вимогою припинити порушення прав і перенести паркани не призвели до жодних наслідків. Тому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: село Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, вул. Островського, 10. Зобов'язати відповідача перенести паркан, побудований на належній їй земельній ділянці, розташований на межі А-Б від точки 15 на 1,73 м. до точки 1; від точки 4 на 7,20 м. до точки 6; від точки 11 на 7,90 м. до точки 8. Зобов'язати відповідача відновити межі її земельної ділянки згідно з даними земельно-кадастрової документації. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 21.03.2013, згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки позивач придбала земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вул. Островського, 10. Право власності позивачки на земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 21.03.2013 року, [PERSON] ЕАА № 929552. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку в плані опису меж земельної ділянки площею 0,1000 га зазначені межі, поряд з якими є інші власники земельних ділянок. На початку осені 2013 року позивач при обстеженні земельної ділянки, виявила, що її розміри не відповідають розмірам встановленим актом попереднього власника: позивачка з'ясувала, що фактичний розмір земельної ділянки складає лише 0,0806 га. Те, що відповідач порушує межі та конфігурацію земельної ділянки підтверджується висновком експерта в сфері земельних відносин, в якому вказано на невідповідність фактичних меж земельних ділянок межам визначеним в державних актах, а саме: на межі А-Б: - від точки 1 відхилення на 1,76 м. (до точки 15); від точки 6 відхилення на 7,20 м. (до точки 4); від точки 7 відхилення на 7,65 м.; від точки 8 відхилення на 7,90 м. (до точки 11); на межі Б-В: - від точки 13 відхилення на 0,60 м. (до точки 14). На земельній ділянці позивача виявлено паркан відповідача, який фактично збудований: від точки 2 до точки 15, та від точки 4 до точки 11. Також факт порушення відповідачем меж земельної ділянки позивачки підтверджується Схемою розміщення земельних ділянок та Актом депутатської комісії Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради з питань використання земельних та водних ресурсів від 15.11.2013 . У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи наст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, а ст. 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами. Відповідно до статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок. За статтею 103 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Частиною 1 ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. В силу статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Згідно статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. За статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved