Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №739 від 05.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] було вчинено спірний виконавчий напис про стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» неіснуючої заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 010,01 грн. і 700,00 грн. суми плати за вчинення виконавчого напису. Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною на підставі спірного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №64881586, про що винесено постанову від 18.03.2021 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 18.03.2021. Зазначає, що порушення прав та інтересів заявниці полягає в тому, що заборгованість не є безспірною, жодних правовідносин у неї з відповідачем не було, а тому відсутні передбачені законом підстави вчиняти виконавчий напис. Крім того, наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2021 року видане на ім`я [PERSON] свідоцтво на право ним зайняття нотаріальною діяльністю було анульоване через системні порушення. 07 травня 2021 року із зарплатного рахунку позивачки були зняті усі кошти в рамках вищевказаного виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом. Відтак, із спірним виконавчим написом позивачка не погоджується, вважаючи його незаконним і таким, що не підлягає виконанню, оскільки суму заборгованості, щодо стягнення якої відповідач просив вчинити виконавчий напис у нотаріуса, не можна вважати безспірною, а тому просить заявлений позов задовольнити повністю. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження із призначенням судового засідання та викликом сторін у справі. Ухвалою суду від 28 травня 2021 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №739 від 05.02.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON]. Ухвалою суду від 01 липня 2021 року до участі в цій справі було залучено приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінську Юлію Андріївну в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Антонів Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позов задовольнити, виходячи із вищенаведених мотивів, а проти заочного розгляду справи позивачка не заперечила. Крім того, стороною позивача заявлено клопотання про вирішення судових витрат у цій справі шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4999,00 грн. Відповідач ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» явку свого поважного представника в судове засідання повторно не забезпечило, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося. Разом із тим, у матеріалах справи міститься раніше подане письмове клопотання від 22.06.2021 року (а.с. 63-65) представника відповідача за довіреністю - Хоменко О.М., яке по суті є поясненням по суті позову в частині заперечення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу та судового збору, оскільки до позовної заяви позивачем не долучено доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу. Третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, а будь-яких пояснень по суті спору не надав. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. у судове засідання повторно не з`явилася, направивши письмові пояснення від 23.07.2021 (а.с. 82-83), у яких повідомила про те, що у неї на виконанні перебував спірний виконавчий напис №739 від 05.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], яким звернуто стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 010,01 грн. і 700,00 грн. суми плати за вчинення виконавчого напису. Третьою особою на підставі вказаного спірного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №64881586, про що винесено постанову від 18.03.2021 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 18.03.2021. згідно двох меморіальних ордерів від 05.05.2021 та від 31.05.2021 із рахунку боржника у ПАТ «КБ «ПриватБанк» було списано вищевказані грошові кошти та перераховано стягувачу, окрім того стягнуто кошти в сумі 1071,00 грн. як винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження у розмірі 560,00 грн. Згодом, 31.05.2021 року нею винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із повним фактичним виконанням (перерахуванням на користь стягувача заборгованості). Відтак третя особа вважає, що відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій та його закінчення були правомірними. Ураховуючи згоду позивачки та її представника на заочний розгляд справи, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву на позовну заяву не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Заслухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 05 лютого 2021 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] було вчинено виконавчий напис за № 739 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-148056 від 15.04.2019 року, що був укладений між [PERSON] та ТзОВ «КФ.ЮА» (правонаступником якого є відповідач по цій справі на підставі Договору відступлення прав вимоги №20190916-П від 16.09.2019). Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 вересня 2019 року по 01 лютого 2021 року. Сума заборгованості складається із таких складових: простроченої заборгованості по кредиту в сумі 4199,00 грн.; заборгованості по відсотках в сумі 4303,90 грн.; заборгованості за комісією в сумі 1154,88 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 352,23 грн., а всього заборгованості на загальну суму в розмірі 10 010,01 грн. та 700,00 грн. суми плати за вчинення спірного виконавчого напису. 18 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлією Андріївною на підставі спірного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №64881586, про що винесено постанову від 18.03.2021 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 18.03.2021. Постановою приватного виконавця Шелінської Ю.А. від 31.05.2021 року закінчено вищевказане виконавче провадження, оскільки згідно платіжних доручень з боржника стягнуто та перераховано стягувачу 10710,01 грн. боргу, 1071 грн. основної винагороди приватного виконавця та 560 грн. витрат виконавчого провадження. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ вищезгаданого Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У пункті 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто залишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі за №6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Так, судом встановлено, що сума заборгованості згідно виконавчого напису нотаріуса у розмірі 10 010,01 грн. оспорюється позивачкою (боржником). Окрім того, відповідачем до суду не надано доказів безспірності боргу, а також отримання позивачем будь-яких вимог відповідача про добровільну сплату боргу. Відтак, безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем оспорюється позивачкою та не доведена відповідачем. Разом з тим, відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц, Верховний Суд вказав, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Тобто, визначений термін повернення кредиту частинами до 2022 року, був правомірно змінений кредитором на повернення всією сумою в термін 30 днів з моменту отримання вимоги. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. Верховний Суд також зазначив, що у кредитора відсутнє право стягувати з боржника інфляційні втрати. Є лише право стягувати 3% річних, які передбачені ст. 625 ЦК України Разом із тим, суд не може залишити поза увагою те, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Згідно із правовою позицією, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.Відтак, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача, не перевірено наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, у зв`язку з чим, спірний виконавчий напис лід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн., а всього судового збору на загальну суму 1362,00 грн. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У поданій до суду позовній заяві [PERSON] від 25.03.2021 року позивачка зазначила про попередній розрахунок судових витрат у вказаній позовній заяві, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи на суму 10 362,00 грн., оскільки через відсутність у неї юридичних знань було укладено із Адвокатським об`єднанням «МТА Партнери» договір про надання правової допомоги № Л.21.084.1.67 від 18.03.2021. Зокрема, в судовому засіданні адвокат Антонів Н.С. в інтересах позивачки [PERSON] заявив клопотання про стягнення із відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4999,00 грн., яке вона повнісю підтримала в судовому засіданні, що були сплачені позивачкою згідно квитанції №42 від 13.04.2021 року. На підтвердження заявлених вимог позивачкою долучено до матеріалів справи оригінал указаної квитанції. Із наявного зі справи Попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 25.03.2021 року (а.с. 21) вбачається, що перелік адвокатських послуг складається із таких: консультація та узгодження правової позиції (2000 грн.); підготовка та оформлення для подання до суду позовної заяви (3000 грн.); представництво інтересів у суді, подання адвокатських запитів, доказів, заяв і клопотань тощо (4000 грн.), а всього: 9000,00 грн. Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2021 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «МТА Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги № Л.21.084.1.67, на підставі якого АО «МТА Партнери» видано Ордер на надання правничої допомоги №1069272 від 02.04.2021 року, про що вбачається зі справи (а.с. 27, 99-100). Пунктом 3.2 цього Договору передбачено, що вартість однієї години надання послуг Адвокатського об`єднання становить 1000 грн. Згідно п. 3.4 цього Договору на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням Клієнту правової допомоги згідно Договору складається акт здавання-приймання правової допомоги, що підписується сторонами. Як вбачається з представленого стороною позивача Акта здавання-приймання правової допомоги від 14.04.2021 до цього Договору (а.с. 102), що Адвокатським об`єднанням «МТА Партнери» була надана позивачці [PERSON] правова допомога згідно п. 1.1. і п. 1.2 Договору № Л.21.084.1.67 від 18.03.2021 року в обсязі 5 годин, вартість якої на підставі п. 3.2 і п. 3.5 вищевказаного Договору становить 5000,00 грн. Оскільки 13 квітня 2021 року [PERSON] сплатила на користь АО «МТА Партнери» за надання правової допомоги в розмірі 4999,00 грн., що підтверджується долученою нею до матеріалів справи квитанцією №42 від 13.04.2021 (а.с. 101), відтак понесені позивачкою витрати за надання професійної правничої допомоги підлягають до задоволення, що підтверджено вищевказаними доказами, які є належними та допустимими. Відтак, наведене спростовує доводи клопотання представника відповідача Хоменко О.М. від 22.06.2021 року (а.с. 63-65) про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення із відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу та судового збору через непідтвердження цих витрат доказами. Зважаючи на те, що витрати на професійну правничу допомогу були підтверджені належними та допустимими доказами та зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи та її значення для позивачки, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити та стягнути із ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь [PERSON] судові витрати, а саме: 4999,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 1362,00 грн., а всього судових витрат на зальну суму 6361,00 грн. Окрім цього, у відповідності до присів ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved