Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 12 листопада 2019 року, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 13 квітня 2018 року Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис №112; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 13 квітня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис №112. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . З літа 2019 року шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння та довіри, виникненням сварок. З того часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Спір про визначення місця проживання дитини та майновий спір між ними відсутній. Можливості примирення та подальшого збереження сім`ї позивач не вбачає, оскільки, на її переконання, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року (головуючий суддя Чернова Н.В.) відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 березня 2020 року (головуючий суддя Чернова Н.В.) закрито підготовче провадження по справі з призначенням до розгляду. За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження заступника керівника апарату Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №92 від 21 квітня 2020 року, матеріали справи передано в провадження судді Євтушенку О.І., які ухвалою суду від 22 квітня 2020 року прийнято ним до свого провадження з призначенням до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначала, що ускладнені стосунки між подружжям існують вже тривалий час. [PERSON] влаштовує сварки, безпідставно звинувачує її в подружніх зрадах. Наявні між ними стосунки її не влаштовують, а тому вона хоче розлучитись. Наразі вона проживає разом з сином у своїх бабусі та дідуся, відповідач мешкає окремо. Психологічного тиску на неї чоловік не чинить. З огляду на характер стосунків між ними вважає примирення та подальше збереженні сім`ї неможливими. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу, подавши клопотання про надання сторонам строку на примирення. В обґрунтування клопотання зазначив, що він має намір зберегти їх із [PERSON] сім`ю, яка для нього є сенсом життя. Зазначив, що фактично підстави для розірвання шлюбу між ними відсутні. Стосунки ускладнились в період, коли він проходив службу по контракту. В ході розгляду справи за клопотанням відповідача ухвалою суду від 04 травня 2020 року сторонам надавався строк на примирення тривалістю 6 місяців. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів не застосовувались. Після сплину визначеного судом строку на примирення сторони правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » просила залишити без змін. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №112. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 08 листопада 2018 року. Як вказувала позивач, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №10942 від 12 листопада 2018 року та не оспорювалось відповідачем, малолітня дитина значиться зареєстрованою разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та проживає з нею. Спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній. Судовим розглядом\~встановлено,\~щошлюбні стосунки між сторонами припинено з літа 2019 року у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя та майбутнє. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, що зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Під час розгляду справи, з урахуванням відповідного клопотання відповідача, суд застосовував положення ст.111 СК України шляхом надання сторонам строку на примирення з метою збереження їх сім`ї, що позитивних результатів не дало. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розлучення, визнавши позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки навіть після надання сторонам строку на примирення їх сім`ю зберегти не вдалося, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 квітня 2018 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відповідної заяви позивача стосовно цього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн. 20 коп., а інші 50% судового збору (384 грн. 20 коп. відповідно) стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved