Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Посилається на те, що з другої половини 1996 року по квітень 2017 року вона проживала та перебувала з відповідачем в фактичних шлюбних стосунках. В шлюбі у них народилось троє спільних дітей. Спірний житловий будинок по вул.Шевченка, 12 в с.Василів Заставнівського району Чернівецької області належить їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування від 27 грудня 2004 року. В цьому будинку вона зареєстрована та проживає. Тут же зареєстровані відповідач [PERSON], її діти від першого шлюбу [PERSON], [PERSON] та їх спільні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час вони не повязані спільним побутом, проживають окремо. Утримання житлового будинку повністю перебуває на ній. Реєстрація відповідача в даному житловому будинку перешкоджає їй вільно розпоряджатися власним майном. Також вказала, що відповідач регулярно по відношенню до неї застосовує фізичне насильство, псує майно. Саме з цих підстав просить задовольнити позовні вимоги, визнати відповідача таким, що втратив право на користування її житловим будинком. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та обґрунтував їх обставинами викладеними в позові. Відповідач в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги він не визнає. Посилається на ту обставину, що він не має іншого житла. Йому дійсно було відомо про той факт, що позивач є власником житлового будинку згідно договору дарування від 2004 року, він його не оспорював, оскільки погоджувався з ним. Тривалий час вони дійсно разом проживали без реєстрації шлюбу та у них є спільні діти, однак з квітня 2017 року разом не живуть, не повязані спільним побутом. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, з \~матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 27 грудня 2004 року власником житлового будинку №12 по вул.Шевченка в с.Василів Заставнівського району Чернівецької області є позивач [PERSON] (а.с. 11). Даний договір зареєстровано в Заставнівському районному бюро технічної інвентаризації та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12). Згідно довідки про склад сімї від 05.10.2017 року №1494 (а.с. 10) в спірному житловому будинку зареєстровані окрім позивача [PERSON], її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Та обставина, що відповідач не проживає з квітня 2017 року в спірному житловому будинку визнано сторонами по справі, а тому доказуванню не підлягає.. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в житловому будинку по вул.Шевченка, 12 в с.Василів Заставнівського району Чернівецької області у звязку з перебування у фактичних стосунках з позивачем [PERSON] На даний момент ці стосунки повністю припинено у звязку з тим, що [PERSON] застосовував фізичне насильство до позивача, що вбачається з довідки Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 04.09.2017 року (а.с. 13). Таким чином, оскільки останній перестав бути членом сімї власника житла, вони не повязані взаємними правами та обовязками. Домовленостей щодо подальшого проживання та користування спірним майном між сторонами не має. Саме тому, права на користування будинком він не має. Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи, нормах житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, виникнення права членів сімї власника квартири на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на квартиру. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відомості щодо укладення між сторонами договору найму (оренди) житла у відповідності до ст.ст. 810, 814 ЦК України у суду відсутні. Факт не проживання в спірному житловому будинку відповідача з квітня 2017 року та небажання його добровільно знятися з реєстраційного обліку в судовому засіданні підтверджено поясненнями самого відповідача [PERSON] Таким чином, позивач як власник не може на свій розсуд користуватись та розпоряджатись належним їй на праві власності будинком, оскільки відповідач чинить перешкоди в цьому, не знімаючись з реєстрації в ньому, чим порушує її права власника, які по закону підлягають захисту. Саме тому, суд вважає, що належить усунути перешкоди позивачу в користуванні її будинком шляхом зняття з реєстрації місця проживання в ньому відповідача.

Outcome: approved