Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] 03.10.2003 року шлюбу, від якого вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання спільних дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сімейне життя між сторонами не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, постійні сварки та непорозуміння. Добровільно матеріальну допомогу відповідач на утримання дітей не надає, при цьому офіційно працевлаштований. Провадження у справі відкрито ухвалою від 03.10.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. 19.12.2019 р. позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких позивач просила: розірвати шлюб укладеного між нами 03.10.2003 у відділі реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві по актовому стану 857 від 03.10.2003 р.; стягнути з [PERSON] , 1981 року народження (ідент. код [NUMBER] ), аліменти на користь [PERSON] (ідент. код [NUMBER] ) на утримання двох дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення заяви до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всього його заробітку (доходу), при цьому, зазначивши, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 22 серпня 2019 року, примирення між подружжям неможливе, добровільно матеріальної допомоги на утримання спільних доньок не надає, офіційно відповідач працевлаштований. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав, підтвердивши факт припинення фактичних шлюбних відносин з 22 серпня 2019 р., погодився, що зберегти сім`ю не вбачається за можливим, заперечував проти надання часу для примирення. Щодо аліментів зазначив, що офіційно працює та зможе надавати фінансове забезпечення дітей у розмірі, визначеному законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України (2017 р.) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 857, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (видане 20.06.2006 р. повторно). Сторони мають спільних доньок: неповнолітню - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.02.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 35 та малолітню - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.08.2017 р. Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2122. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 22 серпня 2019 року через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного домашнього господарства. Спору про розподіл майна між сторонами та місце проживання дитини на момент розгляду справи не має. Діти на час розгляду справи проживають разом з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час, обидва подружжя просять розірвати шлюб та про надання строку на примирення суду не заявили. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 03 жовтня 2003 року № 857, складеному відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Щодо стягнення аліментів суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дітей, офіційно працевлаштований в ТОВ «Брокард-Україна» на посаді контролер - приймальник та має постійний дохід. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дитину віком дo 6 років починаючи з січня 2020 - 1779 грн., з липня - 1859 грн., з грудня - 1921 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв, починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, має об`єктивну можливість офіційно працювати, а також враховує, що рівний обов`язок по утриманню дитини має також і позивач у справі. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, а також чинному законодавству. В зв`язку з чим дійшов суд до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню. Статтею 183 ч.2 СК України визначено, що в разі стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) платника аліментів на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А відтак, такий розмір аліментів має стягуватись з відповідача до досягнення повноліття найстаршою дитиною [PERSON] , та ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину [PERSON] , [INFO] , аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття та до досягнення повноліття молодшою дитиною [PERSON] , [INFO] На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у сторін є право на звернення до суду з відповідним позовом про збільшення (зменшення) аліментів при настанні передбачених законом обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 06.09.2019 року. Отже, аліменти підлягають стягненню у визначеній частці до повноліття старшої дитини сторін [PERSON] , [INFO] , тобто [INFO] . Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною [PERSON] ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на молодшу дитину [PERSON] , 2016 року народження, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття та до досягнення повноліття молодшою дитиною [PERSON] , тобто [INFO] . Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 768,4 грн. (за ставкою, що діяла на час звернення позивача до суду, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову за Законом України «Про судовий збір»). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved