Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за майном померлого чоловіка [PERSON] Однак, при зверненні у нотаріальну контору їй стало відомо про те, що заяву про прийняття спадщини за її померлим чоловіком , надавши заповіт, подав її племінник відповідач у справі [PERSON] . Спірний заповіт складений 18 травня 2016 року в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] в користь [PERSON] , посвідчений 18 травня 2016 року Гавліч Галиною Ярославівною , секретарем виконкому Смиковецької сільської ради , Тернопільського району, Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за № 11. Вказаним заповітом [PERSON] заповів відповідачу усе належне йому на час смерті майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. Позивач вважає спірний заповіт недійсним правочином, укладеним з порушенням вимог ст. ст. 203 та 215 ЦПК України, оскільки в момент вчинення правочину волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним, в частині того, щоб заповісти відповідачу « усе належне йому на час смерті майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось». Дійсно, ще за життя її чоловіка [PERSON] , у родинному колі між ними було погоджено, що він складе заповіт в користь відповідача [PERSON] , але лише на будинок з надвірними побудовами та спорудами по [ADDRESS] . Вона ж та [PERSON] постійно проживали по [ADDRESS] . Вважає, що при складенні заповіту [PERSON] через свій похилий вік, перенесену тяжку хворобу (частковий параліч частини тіла, втрата мови, інсульт ) не у повній мірі розумів текст заповіту, вважаючи, що якщо складає заповіт у Смиковецькій сільській раді, то відповідно й на майно, що знаходиться на території даної сільської ради. За таких обставин вважає,що відповідно до вимог ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення [PERSON] в момент укладання правочину спірного заповіту не відповідало його волі, тому згідно із вимогами ч. 1 ст. 203 ЦПК України наявні підстави для визнання недійсним заповіту складеного 18 травня 2016 року в с. Смиківці, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] в користь [PERSON] , посвідчений 18 травня 2016 року Гавліч Галиною Ярославівною , секретарем виконкому Смиковецької сільської ради , Тернопільського району, Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за № 11. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Семененко С. М. заявлені позовні вимоги підтримали та просили задоволити їх у повному обсязі, зсилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також, вказали , що волевиявлення [PERSON] в момент складення спірного заповіту не було вільним внаслідок наявності у нього тяжкого захворювання, та постійного вживання сильнодіючих ліків .Окрім цього, позивач відповідно до вимог ст. 1241 УК України має право на обов`язкову частку у спадковому майні . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заявлені [PERSON] визнав у повному обсязі, про що також написав й письмову заяву. Окрім цього, в суді пояснив ,що дійсно, ще за життя [PERSON] було погоджено, що після смерті дядька [PERSON] , він отримував у спадок будинок з надвірними побудовами та спорудами по [ADDRESS] , а тітка , дружина дядька - [PERSON] отримувала квартиру по [ADDRESS] .На час складення спірного заповіту [PERSON] вже хворів , приймав сильнодіючі ліки. За таких обставин при складенні заповіту у с. Смиківці ,Тернопільського району , Тернопільської області, він не у повній мірі розумів текст заповіту, вважаючи, що якщо складає заповіт у Смиковецькій сільській раді, то відповідно лише на те майно, що знаходиться на території даної сільської ради .Про визнання позову відповідач [PERSON] подав письмову заяву . Судом установлено : [PERSON] та [PERSON] одружились 07 травня 1971 року відповідно до актового запису за № 14 складеним Байковецькою сільською радою Тернопільського району , Тернопільської області . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 71 рік, в [ADDRESS], відповідно до актового запису за № 07 від 12 липня 2017 року складеного Виконавчим комітетом Смиковецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області. 18 травня 2016 року [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось та все те, що ще буде належне йому на час смерті і на що він матиме право за законом заповів [PERSON] . Даний заповіт посвідчено секретарем Смиковецької сільської ради ,Тернопільського району, Тернопільської області Гавліч Галиною Ярославівною та зареєстровано в реєстрі за № 11. Спадкове майно складалось із належних на праві власності [PERSON] - житлового будинку, з надвірними побудовами та спорудами, що розташований по [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Як убачається із Довідки за № 03-6/2935, виданої 30 липня 2018 року Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею [PERSON] , її чоловік [PERSON] , [INFO] , житель Тернопільського [ADDRESS] , дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в умовах ТОККПНЛ у період : з 24 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року -1 11 неврологічне відділення ; з 22 червня 2017 року по 11 липня 2017 року -інсультне відділення, де помер. У Тернопільській районній державні нотаріальній конторі наявна спадкова справа № 328/20017 р. після [PERSON] , померлого [INFO] , відкрита 25 липня 2017 року за заявою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази, приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань : Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами частини 1 статті 5 ЦПК України передбачено , що здійснюючи правосуддя , суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб визначений законом або договором . При цьому вимогами частин 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках передбачених цим Кодексом. Пунктом 2 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог частин 1, 2 та 4 статті 206 ЦПК України - відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку із визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних документів. У разі визнання позову відповідачем суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Відповідач [PERSON] у судовому засідання заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, про подав письмову заяву. При цьому приписами частини 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За наведених обставин, судом установлено, що відповідач [PERSON] у повному обсязі визнав заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги , про що подав письмову заяву. При цьому , судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України, також, суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону. За таких обставин відповідно до вимог частини 4 статті 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved