Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та пені, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 1998 року по 30 квітня 2015 року. Від шлюбу мають повнолітню на даний час дочку [PERSON] [INFO] та неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки відповідач виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів неналежним чином, станом на 31 січня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 51073 гривні 85 копійок. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам за період з 30 травня 2017 року по 31 січня 2019 року, включно в сумі 51073,85 гривні та неустойку, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період з 30 травня 2017 року по 31 січня 2019 року в сумі 108649,62 гривень. 17 квітня 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце проведення судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання суду не надавав, відзив на позовну заяву також не надано. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 1998 року по 30 квітня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження /а.с. 9/, та копією рішення про розірвання шлюбу /а.с.12/. Від шлюбу мають повнолітню на даний час дочку [PERSON] [INFO] та неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копріями свідоцтв про народження дітей /а.с. 10, 11/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 квітня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується копією рішення суду /а.с. 13/. Оскільки відповідач виконував свої зобов`язання по сплаті аліментів неналежним чином, станом на 31 січня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 51073 гривні 85 копійок. /а.с. 15/. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття ( ч.2, 4 ст.194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Як встановлено судом станом на 31 січня 2019 року у відповідача існує заборгованість по аліментам в розмірі 51073 гривні 85 копійок, що підтверджується довідкою Дніпровського ВДВС м. Кам`янське /а.с. 15/, але суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам не підлягають, оскільки між сторонами спору щодо розміру заборгованості по аліментам на теперішній час не існує, заборгованість не може бути стягнута за рішенням суду, оскільки вже існує рішення суду про стягнення аліментів з останнього на користь позивача, яке набрало законної сили, знаходиться на даний час на виконанні, а тому, суд не може повторно стягнути суму, яка вже стягнута раніше за рішенням суду, оскільки це буде подвійним стягненням суми. Норми закону на які посилається позивач в своїй позовній заяві як на обґрунтування позову, а саме на ч.4 ст. 194 СК України, в даному випадку застосуванню не підлягають оскільки стосуються відповідальності платника аліментів після досягнення дитиною повноліття. Дана норма закону передбачає, що досягнення дитиною повноліття чи двадцяти трьох років не припиняє стягнення заборгованості по аліментам. Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки (пені), суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25.04.2018 року висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц, де Велика Палата Верховного Суду (надалі - ВП ВС) вирішила відійти від правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Таким чином, суд дійшов висновку, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При перевірці наданого позивачем розрахунку суд погоджується з ним, оскільки останній зроблений відповідно до вимог закону та правових позицій Верховного суду зазначених вище. Отже сума неустойки (пені) за період з 30 травня 2017 року по 31 січня 2019 року становить 108649 гривень 62 копійки. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 196 СК України, суд немає права стягувати розмір неустойки який більше 100 відсотків заборгованості, тобто в даному випадку 51073 гривні 85 копійок. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже враховуючи вищенаведене з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за період з 30 травня 2017 року по 31 січня 2019 року у розмірі 51073 гривні 85 копійок. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі ст. 180, 194, 195, 196 СК України,

Outcome: partial