Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про захист честі, гідності та визнання поширеної інформації недостовірною, про спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що [INFO] редакцією газети «Местные вести» на сайті www.mv.org.ua було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » з відеозаписом виконавчих дій. В статті стверджується, що «Мелитопольское горрайонное отделение Государственной исполнительной службы опубликовало на своей странице в «Фейсбук» видеозапись общения исполнителя с должниками. На глазах у госслужащего должники начали выносить из дома телевизор и другие вещи, которые необходимо было описать. Но «маневры» им не помогли. Начальник Мелитопольского отделения исполнительной службы [PERSON] сообщил, что исполнитель вызвала подмогу, и имущество всё же было описано. У людей задолженность перед налоговой в размере порядка 100 тыс. грн. Исполнитель пошла туда одна, а должников было много, поэтому так и получилось. Имущество, конечно, мы описали. Это, в принципе, рядовой случай. Такое происходит почти каждый день, но имущество всё равно описывается и продаётся, - говорит [PERSON] ». Дана інформація викладена з одночасною демонстрацією викладеного відеосюжету із зображенням позивача. Позивач зазначає, що на відеозапису довжиною 37 секунд знято особисто її, її сім`ю та квартиру, що є її особистим життям. Цей ролик переглянуто користувачами Інтернету 65 разів. На відеозаписі зазначено автора Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС з похідним пересиланням на соціальну мережу «Facebook». В результаті викладеного відповідач зазначає завідомо неправдиву інформацію, яка ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: з їх слів «вона має статус боржника, боржники почали виносити телевізор та інші речі, «маневри» їм не допомогли: виконавець визвала підмогу і майно все ж було описане, у людей заборгованість перед податковою в розмірі 100000 гривень, майно звісно ми описали». Проте ні вона, ні члени її родини не мають боргів перед будь-ким. Вказана поширена інформація містить відносно неї принижуючі висловлювання, вказує на її професійну неспроможність, порушуючи загальні принципи людської моралі, зводячи нанівець сумлінну працю та створюючи при цьому негативний облік і, в свою чергу, відношення серед мешканців міста Мелітополя, порушуючи її репутацію в суспільстві. Вона є фізичною особою-підприємцем, що надає бухгалтерські послуги та одночасно працює бухгалтером-експертом в аудиторській фірмі, внаслідок чого спілкується з великим колом людей, які мають довіру до неї. В результаті розповсюдженої недостовірної інформації в ЗМІ вона майже щодня змушена була пояснювати своїм клієнтам, близьким та далеким знайомим про свою непричетність до зазначених дій, виправдовуватися за ті дії, які вона не вчиняла. Маючи хронічне захворювання гіпертонічну хворобу, після поширення недостовірної інформації про неї її стан здоров`я значно погіршився, в результаті чого ця хвороба почала загострюватися. Вважає, що нанесена їй відповідачем шкода, яка полягає в порушенні її конституційних прав, а саме: приниження честі, гідності престижу та ділової репутації, оцінюється в 10000 гривень. Тому позивач просить визнати вказану інформацію недостовірною та такою, що порушує її честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати відповідача Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» повідомлення про ухвалення у справі судового рішення шляхом викладення його резолютивної частини та стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на її користь компенсацію за завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Зазначила, що дійсно 18 травня 2018 року в належній їй квартирі [ADDRESS] проводились виконавчі дії державним виконавцем Буряк Н.С., а саме: шукали майно боржниці [PERSON] , тому що згідно інформації державного виконавця боржниця тимчасово перебувала в її квартирі. Державний виконавець Буряк Н.С. намагалась описати майно (телевізор, комп`ютер), які належать саме їй, а не боржниці, на підтвердження чого вона надавала виконавцю відповідні документи та квитанції. Проте, незважаючи на її заперечення та представлені документи, які підтверджують її право власності на зазначене майно, державний виконавець продовжувала свої дії по опису майна, знімаючи все на свій мобільний телефон та з цинічно посмішкою рекомендуючи звернутися в разі чого до суду. В результаті проведених виконавчий дій було складено акт державного виконавця про те, що майно боржника в її квартирі не виявлено. Тому вона не розуміє, про яку заборгованість може йти мова і чому її зображення потрапило до Інтернету з такою інформацією про заборгованість, яка не відповідає дійсності. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, вказав, що Мелітопольський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), поширивши недостовірну інформацію про позивача, порушив її особисті немайнові блага, а саме: її честь, гідність та ділову репутацію. Тому просить суд визнати дану інформацію недостовірною та зобов`язати відповідача 1 спростувати цю інформацію. Незаконні дії відповідача 1 стали причиною глибоких моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми. Оскільки відповідач 1 не є самостійним розпорядником коштів, а є структурним підрозділом відповідача 2, тому просить стягнути з відповідача 2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, завдану відповідачем 1 шляхом поширення недостовірної інформації. Представник відповідача 1 [PERSON] у відзиві на позов та в судовому засіданні зазначила, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки поширення інформації через Інтернет місцевими ЗМІ, а саме: редакцією газети «Местные вести» на сайті www.mv.org.ua, не є прямими діями відділу державної виконавчої служби та містить власні оціночні судження автора [PERSON] . Пояснила, що за адресою позивача дійсно вчинювалися виконавчі дії при примусовому виконанні рішення суду відносно боржника [PERSON] , оскільки згідно декларації про доходи та майно боржника фізичної особи, згідно якої боржник [PERSON] зазначила місце мешкання: [ADDRESS] , що є адресою позивача. Позивач достеменно знала, з якого приводу з`явився державний виконавець та сама добровільно впустила її до свого помешкання. Коли вона повідомила, що зараз буде здійснюватися опис та арешт майна боржника, чоловік [PERSON] почав виносити з квартири телевізор. Саме для засвідчення цього факту відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» вона почала знімати на камеру свого мобільного телефону відео. Через деякий проміжок часу, після того, як на місце проведення виконавчих дій на підмогу під`їхав державний виконавець Рибченко В.В., було з`ясовано, що майно в цій квартирі належить позивачу та на підставі цього складено акт державного виконавця про відсутність майна боржника [PERSON] . Метою відеозйомки було засвідчення саме виконавчих дій державного виконавця, та крім пересування у просторі предмета опису (телевізора) та [PERSON] , яка затуляла собою інших осіб, що пересували цей телевізор, вона нічого не знімала та відповідно особисте життя позивача не зачіпала. Після цього висвітлення відеозапису на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» відбувалось в якості поширення позитивного досвіду ДВС про «тяжкі будні» державних виконавців, з метою загострення уваги на проблемі виконання рішень судів та висвітлення обставин, які перешкоджають виконавцям при вчиненні виконавчих дій. Представник відповідача 1 [PERSON] в судовому засіданні та письмових поясненнях проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивач добровільно впустила до свого житла державного виконавця, знаючи з якого приводу вона прийшла а саме: з приводу проживання в її квартирі боржника [PERSON] . В результаті виконавчих дій було з`ясовано, що майно боржника [PERSON] у цій квартирі відсутнє. Відеозйомка виконавчих дій проводилась в рамках закону. Для профілактичного впливу на боржників дане відео було викладено на сторінці у «Фейсбук». Під цим відео не підписано, хто перебуває на ньому, відсутні імена та прізвища, не зазначено хто на цьому відео є боржником, а хто ні. Статтю в газеті «Местные вести», на яку посилається позивач, надрукував автор [PERSON] , а не Мелітопольський ВДВС, тому і позовні вимоги [PERSON] повинні бути адресовані йому. Таким чином, позивачем не доведений факт заподіяння їй шкоди. Доказів наявності будь-яких неправомірних дій відділу ДВС, шкоди, причинного зв`язку між діями і шкодою позивачем не наведено. Крім того, дії державного виконавця не були визнанні неправомірними, а такий факт на момент розгляду судом спору щодо відшкодування моральної шкоди повинен вже бути встановлений належними та допустимими засобами доказування. Представник відповідача 2 у відзиві на позов та в судовому засіданні позов не визнала, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію мотивувала тим, що відповідно до законодавства незаконність дій або бездіяльність суб`єкта владних повноважень органу ДВС встановлюється тільки ухвалою суду в порядку, передбаченому ст.ст. 339-343 ГПК України, ст.ст. 447-451 ЦПК України або рішенням суду в порядку, передбаченому КАС України. Таким чином, залишається недоведеним факт неправомірності дій Мелітопольського міськрайоного ВДВС. Щодо проведення фото- та відеозйомки при здійсненні виконавчих дій, то відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час примусового виконання рішень має право застосовувати фото- і кінозйомку, відеозапис. При перегляді відеозапису, на який посилається позивач, не виявлено будь-яких ознак незгоди позивача щодо проведення відеозапису. Позивач не зазначає, в чому полягає незаконність дії, бездіяльності Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) не є стороною спірних правовідносин, не вчиняло жодної дії, бездіяльності з питань, що викладені у позові. Ухвалою суду від 23.09.2019 до участі у справі було залучено у якості співвідповідача юридичну особу - Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 18 травня 2018 року в квартирі [ADDRESS] , належній [PERSON] на праві власності, проводились виконавчі дії державним виконавцем Буряк Н.С., які полягали у пошуку майна боржника [PERSON] , яка згідно декларації про доходи та майно боржника фізичної особи вказала своїм місцем мешкання адресу позивача. Під час вчинення виконавчих дій державний виконавець Буряк Н.С. вела відеозйомку в зазначеному житловому приміщенні на свій мобільний телефон, після чого виклала це відео в соціальній мережі «Facebook», що не оспорюється сторонами по справі. [INFO] редакцією газети «Местные вести» на сайті www.mv.org.ua було опубліковано статтю під назвою « [INFO] » з відеозаписом виконавчих дій. В статті стверджується, що «Мелитопольское горрайонное отделение [PERSON] исполнительной службы опубликовало на своей странице в «Фейсбук» видеозапись общения исполнителя с должниками. На глазах у госслужащего должники начали выносить из дома телевизор и другие вещи, которые необходимо было описать. Но «маневры» им не помогли. Начальник Мелитопольского отделения исполнительной службы [PERSON] сообщил, что исполнитель вызвала подмогу, и имущество всё же было описано. У людей задолженность перед налоговой в размере порядка 100 тыс. грн. Исполнитель пошла туда одна, а должников было много, поэтому так и получилось. Имущество, конечно, мы описали. Это, в принципе, рядовой случай. Такое происходит почти каждый день, но имущество всё равно описывается и продаётся, - говорит [PERSON] ». Дана інформація викладена з одночасною демонстрацією викладеного відеосюжету із зображенням позивача. На відеозаписі зазначено автора Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС з похідним пересиланням на соціальну мережу «Facebook». Автором цієї статті є [PERSON] , який напередодні написання статті брав інтерв`ю у начальника Мелітопольського міськрайонного ВДВС [PERSON] , який і прокоментував відеосюжет, викладений в соціальній мережі «Facebook», та на якому знято позивача, її окремих членів родини та квартиру, де проводились виконавчі дії.. За результатами вчинення цих дій державним виконавцем було складено акт про відсутність у вказаному житлі майна боржника [PERSON] . Згідно із вимогами\~ст.275\~ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 32\~Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 2 статті 302\~ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Згідно із\~ст.\~297\~ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі. Пунктом 4 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~від 27\~лютого 2009\~року №1 роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 18 названої вище постанови, обов`язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України). Відповідно до ч. 1 ст.\~277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7ст.277ЦК України). Інформацію, яку позивач просить спростувати, - це інформація, поширена відповідачем в соціальній мережі «Facebook» в статті « [INFO] », викладена 21.05.2018, з одночасною демонстрацією відеосюжету із зображенням [PERSON] . Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] подзвонила йому та попросила бути присутнім на виконавчих діях. Коли він приїхав до житла позивача, то побачив таку «картину»: державний виконавець намагається винести з квартири телевізор, комп`ютер та принтер, в свою чергу, чоловік [PERSON] не давав цього зробити. [PERSON] показувала виконавцю документи про те, що це майно належить їй. При цьому відзначив, що позивач коректно спілкувалась з виконавцем. За підсумками всіх дій державний виконавець склала акт про те, що майно боржника відсутнє. Коли він побачив статтю в Інтернеті, сприйняв інформацію так, що [PERSON] є боржницею. Йому відомо, що після цих подій здоров`я позивача похитнулося, вона зверталася за медичною допомогою до невропатолога. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на сторінці в «Фейсбук» побачив відео, викладене Мелітопольським міськрайонним ВДВС, про вчинення виконавчих дій державними виконавцями, після чого звернувся до начальника Мелітопольського міськрайонного ВДВС Власенка В. з метою з`ясування всіх обставин події, що зображувалась на відеозаписі. Начальник відділу прокоментував відеозапис та пояснив, що так проводяться виконавчі дії, це є рядовим випадком, коли боржники не хочуть виконувати свої зобов`язання, та надав іншу інформацію, яку він зі слів начальника Мелітопольського міськрайонного ВДВС [PERSON] розмістив на сайті «Местные вести» у вигляді надрукованої статті. В судовому засіданні був переглянутий диск з відеозаписом, який був зроблений державним виконавцем, на якому знято позивача, її окремих членів родини та квартиру, де проводились виконавчі дії. На відеозаписі зазначено автора Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС з похідним пересиланням на соціальну мережу «Facebook». Таким чином, судом встановлено, що оспорювана позивачем інформація була поширена відповідачем 1 шляхом опублікування [INFO] » на сайті www.mv.org.ua статті під назвою « [INFO] » з відеозаписом виконавчих дій. Отже, позивачем, як того вимагають наведені вище норми матеріального права, доведено факт поширення відповідачем 1 оспорюваної інформації. Вказана інформація містить чіткі твердження про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, а тому така інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями. Так, згідно листа Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області станом на 22.05.2018 фізична особа-підприємець [PERSON] не має заборгованості з податків, зборів, що контролюються органами державної податкової служби. Суд вважає, що поширена відповідачем 1 інформація в соціальній мережі «Facebook» в статті « [INFO] », викладена 21.05.2018, з одночасною демонстрацією відеосюжету із зображенням [PERSON] ,\~є негативною та такою, що не відповідає дійсності і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки ознайомившись із текстом статті та викладеного відеоролику до нього із зображенням позивача, можна стверджувати, що [PERSON] входить до числа боржників, та на її прикладі Мелітопольський міськрайониий ВДВС демонструє процес вчинення виконавчих дій, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. А доводи відповідачів про те, що вони не мали на меті при викладенні відеосюжету із зображенням [PERSON] в соціальній мережі «Facebook» акцентувати увагу на особистості [PERSON] та на тому, що саме вона є боржницею, суд не бере уваги, оскільки, оглядаючи в судовому засіданні вказаний відеосюжет, позивач дійсно виглядає на ньому як боржниця, яка намагається сховати майно. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. П. 27 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи»\~№1\~від 27\~лютого 2009\~року роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. У відповідності до положень ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч. 1ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4(із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень\~п.\~5\~та п.\~9\~цієї ж\~постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Після поширення недостовірної інформації в Інтернеті позивач стала мати занепокоєння та сильні хвилювання, розладився її звичайний спосіб життя, внаслідок чого вона звернулася за медичною допомогою. Згідно довідки медичного центру «НЕВРОМЕД» від 22.05.2018 [PERSON] звернулася за медичною допомогою до лікаря-невропатолога, згідно діагнозу [PERSON] має гіпертонічну хворобу 2 ст., їй було виписане медикаментозне лікування. Крім того, внаслідок поширення недостовірної інформації була підірвана її ділова репутація, адже вона є фізичною особою-підприємцем, що надає бухгалтерські послуги та одночасно працює бухгалтером-експертом в аудиторській фірмі. Беручи до уваги документальні докази, висновки суду про винність відповідача 1 у розповсюдженні неправдивої інформації про позивача, суд вважає, що діями відповідача заподіяно моральну шкоду позивачу внаслідок поширення недостовірної інформації, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , внаслідок чого вона перенесла моральні страждання, у неї погіршився стан здоров`я. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача 1, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути із відповідача 2 на її користь 3000 гривень. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає, що відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача 2 на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1233,4 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial