Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 31.08.2008 року між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради. Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу наявності різних поглядів на шлюб та сім'ю. Наразі шлюбні відносини між ними припинені. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Мисишин) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №383, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [PERSON] І-ФМ № 023475 від 31.08.2000 року. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Судом також встановлено, спільне життя між подружжя не склалося через розходження поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння; шлюбні відносини між подружжям припинилися з листопада 2016 року. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 22 травня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 26 травня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved