Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який 09.03.2021 року уточнила, про стягнення з [PERSON] аліментів на повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 06.02.2021 року і до досягнення дитиною 23 років, за умови що остання буде продовжувати навчання, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON] . До досягнення донькою повноліття з [PERSON] на її користь за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2013 року стягувались аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час [PERSON] не працює, є студенткою Запорізького державного університету, денної форми навчання, факультету іноземної філології, проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку добровільно надавати відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Також позивач просила суд стягнути з відповідача судові витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2021 року відкрито провадження по справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. 17.02.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що заперечує проти стягнення з нього аліментів на повнолітню дитину, оскільки на теперішній час у нього на утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , він є інвалідом другої групи, не працює, його дохід становить тільки пенсія по інвалідності. 22.02.2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що у період з набуття інвалідності (у вересні 2019 року) до моменту прийняття на облік у Південному відділі Запорізького міського центру зайнятості (12.01.2021 року) відповідач працював менеджером у ТОВ «Асберг-Фіш», де отримував заробітну плату, тобто відповідач є працездатним, що підтверджується також індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 12.01.2021 року. З 12.01.2021 року відповідач перебуває на обліку у Південному відділі Запорізького міського центру зайнятості і отримує матеріальну допомогу по безробіттю. Вона працює в ТОВ «ТК ЮВК», її дохід після вирахування податків складає від 4133 грн. до 4929 грн. щомісячно, що після вирахування коштів за навчання доньки (18204,00 грн. на рік або 1517,00 грн. щомісячно) є меншим за прожитковий мінімум на одну працездатну особу (2270,00 грн.). Також позивачем було надано суду попередній розрахунок суми судових витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 1300,00 грн., які вона просила стягнути з відповідача на її користь. 03.03.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній зазначив, що його дохід на сьогоднішній день складається з пенсії у розмірі 2128,66 грн. і допомоги по безробіттю у розмірі 3428,24 грн., яка буде зменшуватися в залежності від тривалості відсутності офіційного працевлаштування, всього 5556,90 грн. У 2019 році йому було зроблено дві операції на серці і наразі встановлено діагноз: Ексудативний перикард. Тампонада серця. З 04.09.2019 року по 30.09.2019 року йому встановлено ІІ групу інвалідності, яку було продовжено після чергового огляду 12.01.2021 року до 12.01.2022 року. У довідці МСЕК і в індивідуальній програмі йому рекомендовано стаціонарне лікування. У зв`язку з захворюванням, він знаходиться на обліку у лікаря кардіолога, витрачає кошти на ліки і аналізи. Таким чином, він має можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Крім того, посилання позивача на те, що він добровільно не надавав матеріальної допомоги на утримання дочки, не відповідає дійсності, оскільки 19.01.2021 року на картковий рахунок [PERSON] він перерахував 4500,00 грн., тобто половину витрат за навчання (вартість навчання щосеместрово складає 9102,00 грн.). Позивач і її представник у судовому засіданні уточнені позові вимоги підтримали, просили суд задовольнити уточнений позов в повному обсязі. Відповідач і його представник у судовому засіданні просили позов задовольнити частково, не заперечували щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на [PERSON] у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення останньою навчання, але не більше, як до досягнення нею 23-х років. Третя особа\~ [PERSON] \~у судовому\~засіданні підтримала\~думку відповідача\~і його\~представника. Також вона зазначила, що дані про батька її дитини [PERSON] в актовому записі про народження дитини були спочатку зазначені на підставі її заяви, але потім [PERSON] написав заяву до відділу РАЦС про визнання батьківства. [PERSON] матеріально утримує [PERSON] . Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені позовні вимоги і фактичні обставини, викладені у позові. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача і його представника, третьої особи, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 20.02.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції, позивач є матір`ю, а відповідач батьком повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на малолітню дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.05.2013 року і до повноліття дитини [INFO] (а.с.10). [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.4 зворотна сторона, 8, 16). Згідно з договором №950/20-БД про надання освітніх послуг, укладеним 30.09.2020 року між Запорізьким національним університетом (виконавець) і [PERSON] (замовник), виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання [PERSON] (одержувач) освітньої послуги, а саме: на факультеті іноземної філології за спеціальністю «Філологія», денної форми навчання, 2020/2021 2023/2024 навчальні роки, освітній ступень «Бакалавр». Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 72816,00 грн. Замовник вносить плату на рахунок виконавця готівкою (безготівково) щосеместрово не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку семестру у сумі 9102,00 грн. (а.с.13). На підставі\~довідки вих.№2154\~від 06.10.2020\~року,\~виданої деканом\~факультету іноземної\~філологіїЗапорізького національного університету, встановлено, що [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання (контрактна) факультету іноземної філології (а.с. 14). Довідкою про доходи №3 від 19.02.2021 року, виданою ТОВ «Торгова компанія «ЮВК», встановлено, що [PERSON] працює з 15.05.2019 року у даній установі на посаді торгівельного представника, загальна сума її доходу за період з 01.02.2020 року по 31.01.2021 року становить 59530,00 грн. (а.с.42). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 04.02.2021 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа [PERSON] є матір`ю, а відповідач батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Згідно з довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №078378, [PERSON] є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена на строк до 01.02.2022 року. [PERSON] може виконувати легку працю по індивідуальному графіку (а.с.29). Довідкою про доходи №1791 6676 1572 1758, виданою Шевченківським об`єднаним управлінням ПФУ м.Запоріжжя в Запорізькій області, встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2128,66 грн. щомісячно (а.с.31). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №10279 від 25.06.2019 року і довідки вих.№3987 від 17.07.2019 року, виданих Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, [PERSON] зроблено дві операції на серці і встановлено діагноз: Ексудативний перикард. Тампонада серця (а.с.70, 71). Квитанцією від 19.01.2021 року встановлено, що [PERSON] на рахунок [PERSON] було переведено грошову суму у розмірі 4550,00 грн. (а.с.79). Згідно з довідкою, виданою Запорізьким міським центром зайнятості, [PERSON] зареєстрований як безробітний з 12.01.2021 року, його дохід за період з січня 2021 року по лютий 2021 року становить 4162,86 грн. (а.с.89). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України). Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в ході розгляду справи, відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , 03.08.2014 року, з 2019 року (а.с.30) є інвалідом другої групи, з вересня 2019 року отримує пенсію по інвалідності, на даний час не працює, хоча згідно з довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією може виконувати легку працю по індивідуальному графіку, з 12.01.2021 року перебуває на обліку в Запорізькому міському центрі зайнятості і отримує допомогу по безробіттю. При цьому суд враховує, що до 05.02.2021 року рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з [PERSON] , виданої державним виконавцем, боржником було сплачено у період з січня 2020 року по червень 2020 року аліменти кожного місяця у розмірі 1109,00 грн., у період з липня 2020 року по грудень 2020 року 1159 грн. кожного місяця, а в січні 2021 року 4672,50 грн., що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Крім того, відповідачем було надано суду квитанцію, згідно з якою 19.01.2021 року на картковий рахунок [PERSON] він перерахував 4500,00 грн. Отже, відповідач, після того, як у нього народилася ще одна дитина і він отримав другу групу інвалідності у зв`язку зі станом здоров`я, мав можливість сплачувати аліменти у визначеному рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2013 року розмірі, до суду із позовом про зменшення розміру аліментів не звертався, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що у відповідача наявна можливість надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, і після досягнення нею повноліття. Отже, виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобов`язаний приймати участь в утриманні своєї дитини на рівні із матір`ю, а також розмір прожиткового мінімуму на одну особу, зважаючи на те, що відповідач позов визнав частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, до досягнення останньою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Такий розмір аліментів є належним захистом прав повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. Належних доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом 03.02.2021 року, однак [PERSON] 18 років виповнилося [INFO] , і до цього часу аліменти стягувалися з відповідача на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2013 року, тому аліменти з відповідача на користь позивача на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, мають бути стягнуті з 06.02.2021 року. Таким чином,\~у зв`язку\~із викладеним,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази і\~вимоги чинного\~законодавства,\~враховуючи обставини\~справи,\~суд доходить\~висновку про\~те,\~що позов\~підлягає задоволенню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку\~з тим,\~що відповідач\~як інвалід\~другої групи\~відповідно до\~п.9\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, суд вважає за необхідне не стягувати з [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому склад та розміри витрат, пов`язаних із оплатою правничої допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Договором про надання правової допомоги від 01.02.2021 року, укладеним між позивачем і адвокатом Хмарським Р.Б., закріплені повноваження останнього на представництво інтересів позивача у даній справі (а.с.45). Відповідно до розрахунку №1 до вказаного договору від 20.02.2021 року, складеного адвокатом Хмарським Р.Б. (а.с.46), між клієнтом і адвокатом було погоджено і сплачено гонорар у розмірі 1300,00 грн. Сплата вартості наданих послуг у зазначеній вище сумі підтверджені відповідними квитанціями (а.с.47, 48, 49). Адвокатом Хмарським Р.Б. надано суду ордер, виданий Юровою О.М. (а.с.51), та копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.44). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Виходячи зі співмірності заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу складності справи, ціні позову та виконаним адвокатом робіт (наданим послугам), наявності розрахунку часу, витраченого останнім на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, враховуючи, що [PERSON] як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплатити судового збору, проте не звільнений від сплати інших судових витрат, суд дійшов висновку, що понесені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1300,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вищенаведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18).

Outcome: approved