Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування майном, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який був подарований їй матір`ю [PERSON] . У вказаному будинку з 26.03.2007 значиться зареєстрованим колишній чоловік матері позивача - [PERSON] . Шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014. Ще до розірвання шлюбу відповідач залишив місце своєї реєстрації. Він мав намір виїхати проживати до іншої області та звернутися у зв`язку з цим до органу реєстрації Синельниківського МРВ з заявою про зняття його з місця реєстрації. Але до теперішнього часу він залишається зареєстрованим в належному позивачеві будинку, добровільно вирішити питання щодо зняття з реєстрації відмовляється. На даний час позивач має намір продати будинок, але реєстрація в ньому відповідача перешкоджає їй реалізувати право на вільне користування та розпорядження належним їй майном. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користуванням житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надав заява про розгляд справи у його відсутності . Позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.3,4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у підготовчому судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Договору дарування від 01.10.2019 [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] . Також судом встановлено, що мати позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.07.2006 до 26.11.2014. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 24.11.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з довідкою голови квартального комітету №20 від 12.02.2020 [PERSON] , 1973 року народження, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає там з травня 2014 року. \~ \~ \~ \~Згідно з даними домової книги [PERSON] значиться зареєстрованим в будинку [ADDRESS] з 26.03.2007 . У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~\~\~ Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст..7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації (більше одного року) без поважної причини. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, то у відповідності \~до ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~суд вважає\~необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 420,40 грн., та у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача іншу частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved