Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 3% річних в розмірі 1005,72 грн. за період з 24.02.2015 року по 01.07.2016 року за договором позики від 14.08.2011 року та 502,86 грн. 3% річних за період з 24.02.2015 року по 01.07.2016 року за договором позики від 23.08.2011 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14.08.2011 року [PERSON] позичив в неї кошти в сумі 1000 доларів США та 23.08.2011 року позичив ще 500 доларів США, які зобов»язався повернути на першу вимогу, що стверджується його особистою розпискою від 14.08.2016 року. У зв'язку з тим, що [PERSON] своїх зобов»язань за вказаними договорами позики не виконав, грошові кошти на вимогу позивача не повернув. 24.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення боргу. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06.02.2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнено з [PERSON] в її користь заборгованість за договором позики від 14.08.2011 року у сумі 1500 доларів США, що еквівалентно 11988,00 грн. та 3% річних у розмірі 858,86 грн. У зв'язку з тим, що рішення суду [PERSON] не виконано, 25.02.2015 року, позивач звернулась до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення з відповідача 3% річних за період з 18.12.2013 року по 23.02.2015 року. Її позовні вимоги задоволено та прийнято рішення про стягнення з [PERSON] 410,22 грн. Однак рішення суду відповідач не виконує, а тому позивач просить суд стягнути з нього 3% річних в розмірі 1508,58 грн. за період з 24.02.2015 року по 01.07.2016 року. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін \~без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволено. Вирішено: стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14.08.2011 року в сумі 15000 доларів США, що еквівалентно 11988,00 грн. та 3% річних в сумі 858,86 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 липня 2014 року виправлено описку у рішенні суду від 06 лютого 2014 року та викладено резолютивну частині рішення в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14.08.2011 року в сумі 1500 доларів США, що еквівалентно 11988,00 грн. та 3% річних в сумі 858,86 грн.». На підставі вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 19 листопада 2014 року видано виконавчий лист №607/23981/13-ц. 21 червня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/3281/150-ц про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання за договором позики від 14.08.2011 року в сумі 410,22 грн. у відповідності до рішення суду від 19 травня 2015 року. Як вбачається із листа Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби від 25 липня 2016 року станом на 01 липня 2016 року рішення суду про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 11988,00 грн. та 3% річних в розмірі 858,86 грн. брожником не виконано. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~Стаття 625 ЦК України, враховуючи специфіку грошового зобов'язання, передбачає стягнення за порушення грошового зобов'язання процентів річних та інфляційних витрат. Такі проценти річних не є неустойкою, оскільки неустойка у ст. 534 ЦК України, і проценти розглядаються як окремі категорії, тому й обмеження, передбачені законом для неустойки, не можуть застосовуватися, а є формою цивільно - правової відповідальності за користування грошовими коштами. Розрахунок 3% річних за період з 24.02.2015 року по 01.07.2016 року розраховується судом за формулою: сума санкцій = С х 3% х Д:365:100, де С сума заборгованості, Д кількість днів. Сума санкцій від простроченої суми складатиме: 11988 (сума боргу)х3%х493(кількість днів, яка заявлена позивачем у позовних вимогах):365:100= 483 грн. 14 коп. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] 3% річних в розмірі 483 грн. 14 коп. за період з 24.02.2015 року по 01.07.2016 року за неналежне виконання договору позики від 14 серпня 2011 року. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки суд виходить із суми заборгованості у розмірі 11988 грн., яка визначена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2014 року. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial