Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтовані позовних вимог вказала, 04.10.2003 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач проживає окремо, спільне господарство сторони не ведуть. Дитина проживає разом з матір`ю. Оскільки, позивач вимушена всі витрати необхідні для гармонійного розвитку дитини нести фактично самостійно, домовитися про сплату аліментів у добровільному порядку з відповідачем не вдавалося, бажаючи стабільності та визначеності у питанні матеріального забезпечення дитини, позивач змушена звертатися до суду. Дитині, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. В судове засідання позивач не заявилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову, та розгляд справи без його участі. засіданні позовні вимоги визнав в повності та проси задовольнити позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справа вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за наявності законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. 04 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено актовий запис №409. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції, актовий запис № 322 від 02.06.2004 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Дитина. проживає разом з матір`ю. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 СК України). Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд, відповідно до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved