Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просив суд позов задовольнити частково, а саме стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), у звязку з тим, що розмір аліментів, які просить стягнути позивач, є занадто великим, оскільки його заробітна плата у червні 2016 року становила 15024,39 гривень (з них аліменти у розмірі 1/3 частини 6092,20 гривень). На даний час він перебуває у шлюбних відносинах з іншою жінкою, виплачує кредит за квартиру, в якій проживає позивач з дитиною. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про одруження, серії 1-ЖС, №109592, виданого 25.10.2003 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, 25.10.2003 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №1613 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, №149399, виданого 20.05.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Запоріжжя, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно з довідкою вих.№1065 від 26.01.2016 року, виданої Комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] (а.с.20). На підставі довідки вих.№952 від 29.01.2016 року, виданої ЖБК «Радіоприлад-10», встановлено, що [PERSON] працює на посаді бухгалтера ЖБК «Радіоприлад-10», її дохід за липень-грудень 2015 року склав 6394,50 гривень, за жовтень 2015 року 1035,30 гривень, листопад 2015 року 1035,30 гривень, грудень 2015 року 1218,00 гривень, січень 2016 року 1218,00 гривень, лютий 2016 року 1378,00 гривень, березень 2016 року 1378,00 гривень, квітень 2016 року 1378,00 гривень, травень 2016 року 1450,00 гривень, червень 2016 року 1450,00 гривень(а.с.21, 71). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ЖС, №172395, виданого 15.06.2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 15.06.2016 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №422 (а.с.41). На підставі довідки вих.№16/2969 від 12.07.2016 року, виданої ПАТ «Запоріжсталь», встановлено, що [PERSON] працює на зазначеному підприємстві, його дохід за січень-червень 2016 року склав 86210,02 гривень (а.с.44). Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним. На утриманні відповідача інших осіб, зокрема неповнолітніх дітей, не має. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач має регулярний постійний дохід (працює в ПАТ «Запоріжсталь» та отримує заробітну платню), а інші обставини, які б давали підстави для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у частці від доходу її батька. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд враховуючи, що [PERSON] має постійний дохід у вигляді заробітної плати, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач позов визнав частково, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини його доходу, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial