Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] в якому зазначено, що 23 липня 1991 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Семенівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, про що було зроблено актовий запис № 14. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, проте відповідач через органи ДРАЦС добровільно розірвати шлюб відмовляється. Сімейні відносини припинені через несумісність характерів та різні погляди на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного. Майновий спір відсутній, спільне господарство не ведеться. Тому вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і просить його розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй чинне прізвище. Крім того, просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, питання щодо розподілу судових витрат не ставить, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення 25.02.2018 року оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і на підставі ст. 110 СК України підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що 23\~липня 1991\~року між\~[PERSON]\~та [PERSON]\~було укладено\~шлюб,\~зареєстрований Семенівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, про що було зроблено актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ № 479071. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно\~ зі ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені, що свідчить про тривалість його формального існування, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Враховуючи те, що позивач [PERSON] у поданому позові зазначила про те, що вона бажає надалі іменуватися прізвищем «Кулютнікова», суд приходить висновку про необхідність залишення позивачеві її чинного прізвища. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved