Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач [PERSON] , починаючи з вересня 2005 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначений житловий будинок вона вселився за домовленістю зі власником будинку [PERSON] , так як у них були добрі стосунки, і він відповідно передав їй домоволодіння у користування та надав згоду на її реєстрацію за адресою розташування домоволодіння. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком між ними не укладалося. Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку перебуває в її користуванні. [PERSON] вибув з зазначеного житлового будинку, з моменту надання в користування його позивачу і його фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (тринадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, сплачує земельний податок за користування присадибною земельною ділянкою, оскільки проживає та фактично працює у с- щі Томаківка. Оплачує всі комунальні послуги згідно укладених договорів на користування електроенергією. Відповідно, при вирішенні спору, пов`язаного із виникненням і припиненням права власності в даному випадку, вважає, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - в.т.ч. шляхом опублікування оголошення про його виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач, починаючи з вересня 2005 року, фактично проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини підтверджуються реєстрацією в її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Томаківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 04.06.2002 року. Судом встановлено, що в зазначений житловий будинок вона вселився за домовленістю зі власником будинку [PERSON] , який є відповідачем у справі, так як у них були добрі стосунки, і він відповідно передав їй домоволодіння у користування та надав згоду на її реєстрацію за адресою розташування домоволодіння. При цьому офіційних договірних зобов`язань щодо володіння чи користування житловим будинком між ними не укладалося. Належність домоволодіння [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 03.03.1981 року та інформаційною довідкою наданою КП «Томаківське БТІ`ДОР» № 272 від 26.06.2019 року Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку перебуває в користуванні позивача, що підтверджується довідкою за № 533 від 26.06.2019 року виданою виконавчим комітетом Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. [PERSON] вибув з зазначеного житлового будинку, з моменту надання в користування його позивачу і його фактичне місце проживання на сьогоднішній день позивачу невідоме. Судом також встановлено, що на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (тринадцять років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, сплачує земельний податок за користування присадибною земельною ділянкою, оскільки проживає та фактично працює у с- щі Томаківка, оплачує всі комунальні послуги згідно укладених договорів на користування електроенергією, на підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи додано: копії розрахункових книжок за електроенергію та квитанцій, копії договорів про використання електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області від 07.10.2005 р., від 03.07.2006 р., копії квитанцій про сплату земельного податку. Із виданого технічного паспорту на житловий будинок КП «Томаківське БТІ» ДОР» станом на 26.06.2019 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа становить 51,70 кв. м., житлова 21,40 кв. м. Будинок не є аварійним та придатний до користування. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку станом на 26.06.2019 року складає 60 000,00 грн. Володіння позивачем зазначеним житловим будинком не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Статтею 344 ч. 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Володіння житловим будинком позивачем не здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у нього підстави для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». За зазначених обставин та правових підстав позивач може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особи, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років. Визнання за позивачем права власності на будинок не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб і суспільні інтереси. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить звільнити відповідача від сплати на його користь судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved