Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі за текстом ОКП «ДТКЕ») про визнання вимоги щодо сплати боргу незаконною, в обґрунтування якого вказала, що нею 21.08.2012 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], право власності на цю квартиру зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства. Колишніми власниками квартири було створено заборгованість з оплати комунальних послуг, серед яких і заборгованість перед відповідачем у розмірі 10857 грн., яка утворилася за станом на 01.01.2012 року, до якої вона не має жодного відношення. У квартирі на момент купівлі не було радіаторів центрального опалення. Безпосередньо після придбання квартири вона установила на стояки опалення теплоізоляцію, щоб уникнути підстав вимоги сплати за користування тепловою енергією центрального опалення. У зв'язку з тим, що вона фактично не користується центральним опаленням та, навіть, не має фізичної та технічної можливості це зробити, вона не сплачує кошти за опалення за вимогою відповідача, про що вона письмово повідомила підприємство. У відповідь їй було вказано на її обов'язок встановити у її приватній квартирі радіаторі, начебто зрізані нею, пригрозивши адміністративною відповідальністю. Відповідно до вимоги відповідача за станом на березень 2014 року її заборгованість склала 15300 грн. Між тим, між нею та відповідачем немає жодного договору (домовленості) щодо постачання теплової енергії, відповідачем фактично не надається ця послуга. Оскільки немає факту надання послуги, немає права і вимагати оплати за ненадану і неспожиту послугу. А сума боргу, що виникла з вини колишніх власників помешкання має бути виставлена до колишніх власників, а не до неї. Тому позивач просить суд визнати вимогу відповідача щодо сплати нею боргу за споживання теплової енергії у розмірі 15300 грн. незаконною. Та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, додавши, що фактично квартира купувалася нею без радіаторів центрального опалення, які були зняті колишнім власником самостійно, без будь-яких проектів та дозволів. Продавець [PERSON] завірив її, що увесь борг перед теплопостачальною організацією він погасить, проте у [INFO] він помер і борг не сплатив. У придбаній нею квартирі фактично ніхто не мешкає, квартира обігрівається завдяки сусіднім квартирам, у яких поряд з централізованим опаленням наявне пічне опалення. У судовому засіданні представник відповідача ОКП «ДТКЕ» - Базелюк Т.В. позовні вимоги не визнала у повному обсязі, оскільки заявлені вимоги не передбачені нормами закону. Пояснила, що здійснюючи свою діяльність ОКП «ДТКЕ» в опалювальні періоди надає теплову енергію у квартиру [ADDRESS]. За цією адресою на ім,я первісного наймача (власника) [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], що є підставою виникнення зобов'язань з приводу надання житлово-комунальних послуг, до яких належить послуга з теплопостачання. При зміні власника (наймача) переоформлення особового рахунку відбувається за умови надання заяви від нового власника, а також заяв від усіх зареєстрованих мешканців про те, що вони не заперечують проти переоформлення рахунку на конкретну особу. Інформація про зміну наймача (власника) зазначеної квартири до підприємства не надходила, тому особовий рахунок на ім,я [PERSON]) на даний час не переоформлено. Оскільки квартира позивача є невід,ємною частиною багатоквартирного житлового будинку, який приєднано до системи централізованого постачання, позивач є користувачем теплової енергії, яку надає підприємство. За станом на 01.06.2014 року по особовому рахунку [NUMBER] рахується заборгованість за теплову енергію в сумі 16973,58 грн., з яких заборгованість первинного наймача (власника) [PERSON] за період з 01.11.2006 року по 01.10.2012 року в сумі 11877,24 грн. і заборгованість позивача за період з 01.10.2012 року по 01.06.2014 року в сумі 5096,34 грн. Про стягнення цієї заборгованості не було укладено жодного судового рішення. Ця заборгованість не може бути списана, оскільки цей механізм не передбачений законодавством, тому не може бути підставою скасування або зменшення боргу. Позивачем не надано належних доказів, що відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання проведено з дотриманням відповідного порядку. Самовільне відключення приладів опалення не звільняє споживача від оплати за опалення, оскільки згідно діючому законодавству зменшення розміру плати здійснюється у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та якісних показників від нормативної. Споживачі мають право відмовитися від послуг опалення, але з обов'язковим дотриманням відповідного порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Тому у відповідача відсутні підстави для припинення нарахування позивачу плати з теплопостачання. Крім того, оскарження позивачем дій, які не настали, не встановлює для позивача будь-яких обов'язків та не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], до шлюбу, укладеного 09.11.2013 року, - [PERSON], є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2012 року (а.с.18, 48-49). З даного договору вбачається, що квартира відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, претензій у покупця до продавця щодо якісних характеристик відчужуваної квартири не має, недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням, не виявлено (а.с.48-89). Право власності на дане житлове приміщення зареєстровано за позивачем комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 03.09.2012 року, про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію прав (а.с.50). За даними технічного паспорту на квартиру позивача, виготовленого за станом на 03.08.2012 року, будинок, у якому знаходиться квартира, підключено до центрального опалення (а.с.10-11). Відповідно до актів від 21.09.2012 року, від 15.10.2013 року, від 27.02.2014 року, складених ОСББ «Лотос», при огляді двокімнатної квартири [ADDRESS] зафіксовано відсутність в ній приборів центрального опалення (а.с.5, 7, 8). Згідно актів про включення (відключення) житлового будинку [ADDRESS] в опалювальні періоди 2006 року , 2007 року. 2008 року, 2009 року, 2010 року, 2011 року, 2012 року, 2013 року та 2014 року відповідачем надавалася теплова енергія за централізованою системою у вказаний будинок (а.с.40-47). Відповідно рахунку на оплату житлово-комунальних послуг № 11668 за грудень 2013 року за адресою розміщення квартири позивача борг за послуги з теплопостачання складає 15486,14 грн. (а.с.6). У суді позивач пояснила, що цей рахунок, у якому зведені й інші нарахування з житлово-комунальних послуг, було направлено на її ім,я. Відповідно до виписки з особового рахунку [NUMBER], відкритому на ім,я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], заборгованість за теплопостачання по квартирі позивача за станом на 01.07.2014 року становить 16973,58 грн., з яких, як зазначила представник відповідача, заборгованість в сумі 11877,24 грн. є боргом первинного наймача (власника) [PERSON] за період з 01.11.2006 року по 01.10.2012 року (а.с.35-39). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Суд вважає, що відкриття особового рахунку [NUMBER] за адресою розташування належної позивачу квартири, відповідно до якого нараховується плата за послуги з теплопостачання, що надавалися відповідачем будинку [ADDRESS] до точки розподілу в межах балансової належності та відсутність відмови від отримання послуги у передбаченому законом порядку, свідчать про фактичне укладення договору між сторонами з моменту набуття позивачем права власності на вказану квартиру. Згідно за ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу. Згідно за п.23, п.29 Правил перерахунок розміру плати за послуги з теплопостачання проводиться лише у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості. Зокрема, п.п.3 п.29 Правил регламентовано право споживача на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Відповідно до п.25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Таким чином, сам факт тимчасової відсутності споживача у квартирі без виконання умов, зазначених у п.п.3 п.29 Правил, а також самовільне відключення від мереж централізованого опалення не породжує його право на несплату вартості послуг. Відсутність між сторонами письмового договору також не позбавляє позивача обов'язку оплачувати послуги з надання теплової енергії у належну їй квартиру. З огляду на приведене доводи позивача щодо неправомірності нарахування відповідачем оплати за послуги теплопостачання через фактичне невикористання нею цих послуг із-за її непроживання та відсутності приборів опалення у квартирі не заслуговують на увагу. Згідно за ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Само по собі нарахування відповідачем сум за надані послуги з теплопостачання та повідомлення про це нарахування споживача ніяким чином не порушує права, свободи та інтереси споживача, не встановлює для нього будь-яких обов'язків і чинним законодавством не передбачено оскарження нарахування суми в якості способу захисту прав, тобто, обраний [PERSON] спосіб захисту не ґрунтується на законі. Зазначені вимоги можуть бути визнані в якості доказу при вирішенні іншого спору, де б оспорювались дії, рішення, які є обов'язковими до виконання, зокрема, при стягненні теплопостачальною організацією суми боргу за споживання тепла у квартирі позивача. Оскільки позивач не привела суду доказів щодо настання дій, які б потребували захисту її інтересу в судовому порядку, суд вважає її вимоги безпідставними, не передбаченими законом, а тому задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного ст.11, 15, 16, 509 ЦК України,

Outcome: dismissed