Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у належному йому будинку [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає його батько [PERSON] , який фактично проживає з 2015 року за іншою адресою. Добровільно відповідач з реєстрації не знімається, а позивач вимушений нести додаткові витрати по утриманню будинку, тому змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання. Клопотання про розгляд справи за її відсутності від відповідачки до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачкою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва від 17.12.2018 року за №1729, виданого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Полтавської області Шубою А.Ф. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 08.11.2018 року, [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, що складається у тому числі із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] (а.с.5), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153388413 від 21.01.2019 року (а.с.6). Згідно довідки Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області №02-29/756 від 27.04.2021 року у будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Актом на предмет проживання громадян на території Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, посвідченим Ланніською сільською радою Полтавського району Полтавської області, засвідчено, що у будинку [ADDRESS] [PERSON] на день складення акту у будинку не проживає, що також підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Факт непроживання [PERSON] близько п`яти років за адресою: [ADDRESS] також підтвердили, надавши суду письмові пояснення, свідки [PERSON] та [PERSON] , які є односельцями сторін у справі. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , його батька, який протягом тривалого часу (з 2015 року) не проживає у будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved