Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Мирноградська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори 10.07.1984 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2742, вона є власником будинку № [ADDRESS]. На теперішній час в будинку зареєстрований відповідач у справі [PERSON], [INFO], який є її сином. Відповідач у вищевказаному будинку зареєстрований з 2008 року, але фактично не проживає з липня 2012 року по теперішній час. Житлово-комунальні послуги вона сплачує самостійно, особові рахунки зареєстровані на її ім'я. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом порядку. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та що проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями від 10.07.1984 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори 10.07.1984 року, зареєстровано в реєстрі за № 2742 (а.с.13). [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.11,12). Згідно з довідкою Відділу ведення Реєстру територіальної громади Мирноградської міської ради від 16.10.2018, в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.14). Згідно з актом від 16.10.2018, складеним Координаційним комітетом органів самоорганізації населення м.Мирнограда, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2012 року і по теперішній час фактично не проживає за вказаною адресою, мешкає в Російській Федерації (а.с. 15). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони тривалий час знайомі з позивачкою. Їм відомо, що син позивачки не проживає разом з нею в будинку № [ADDRESS] з 2012 року по теперішній час. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з 2012 року і по теперішній час, загалом вже більше шести років. Поважних причин не проживання відповідача у цій квартирі судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В той же час суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки у компетенцію суду повноваження щодо зняття особи з реєстраційного обліку не входять. Так, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням само по собі є підставою для зняття фізичної особи з реєстрації місця проживання і суд не може перебирати на себе обов'язки уповноважених органів щодо зняття з реєстрації фізичних осіб.

Outcome: partial