Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому вказала, що 11.12.2015 року за її заявою до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості за ч. 1 ст. 140 КК України щодо неналежного надання медичної допомоги лікарями реанімаційного відділення КУ «Запорізька міські багатопрофільна клінічна лікарня № 9» її брату [PERSON] внаслідок чого останній помер [INFO]. Внаслідок небажання працівників слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області виконувати свої обов'язки, досудове розслідування у справі є неефективним та довготривалим. Вже 3 роки поспіль вона, як потерпіла у кримінальному провадженні, шляхом написання численних заяв та скарг до слідчого відділу та прокуратури, намагається домогтися покарання винних у смерті [PERSON] медичних працівників. 19.02.2018 року після чергової скарги до прокуратури Запорізької області була призначена додаткова комісійна судова медична експертиза, в межах якої експертам поставлені додаткові питання, відповідь на які допоможе викрити професійну помилку лікарів. Халатне ставлення працівників слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області до своїх обов'язків також знайшло своє підтвердження через факт втрати речового доказу, а саме: архівного гістологічного матеріалу трупа [PERSON] Замість охорони та захисту моїх прав як потерпілої від кримінального правопорушення, орган досудового розслідування через свою бездіяльність фактично створює перешкоди для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, нехтує принципами неупередженого швидкого досудового розслідування. Вона є інвалідом другої групи, кожного разу зазнає моральних страждань від бездіяльності відділу поліції та необхідності самотужки боротися за справедливість. Процес написання численних заяв та скарг кожного разу потребує пригадування всіх обставин смерті рідної людини, викликає негативні емоції, переживання через безпорадність у захисті чесного ім'я померлого. Кожний похід до слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області як органу досудового розслідування забирає час та здоров'я, порушує нормальний ритм життя. Просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 20000 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.05.2018 року, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. У встановлений відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив не надійшов. У судові засідання представники відповідача не млявились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Позивачка наполягала на розгляді справи за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові та пояснила, що звернулася до органів поліції з приводу лікарів які лікували її брата, та він впав у кому і помер. Слідство ведеться недобросовісно, у 2016 році допитувались вона та лікарі, призначена була експертиза. Потім була призначена ще одна експертиза, однак слідством було втрачено матеріали гістології. Тим самим створені перепони для проведення експертизи. Смерть брата спричинила їй моральні страждання. У зв'язку тривалим розслідуванням, вона неодноразово зверталась із численними заявами і скаргами до різних інстанцій, та у неї погіршилось здоров'я. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з позивачкою кілька разів ходили до слідчого з приводу втрати матеріалів гістології, як основного матеріалу і доказу для проведення експертизи. Все це вплинуло на них у моральному плані. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення позивача, свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод(в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав - учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча, на протиправну, щодо неї, поведінку, людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини, завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Мінімальні стандарти ефективності розслідування, встановлені практикою Європейського суду з прав людини, включають в себе вимоги того, що розслідування має бути незалежним, безстороннім та бути предметом уваги з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою сумлінністю та оперативністю (рішення у справі «Менешева проти Росії», заява № 59261/00, п. 67, ECHR 2006 -ІІІ ). Судом встановлено, що відповідно до висновку від 20.09.2015 року, за результатами повідомлення громадянина, на звернення [PERSON] за фактом того, що лікарі 9-ї МКЛ допустили лікарську халатність, що призвело до смерті [PERSON], встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення(а.с.52,53). В подальшому, 11.12.2015 року на підставі заяви [PERSON], Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області до ЄРДР за № 12015080050005956, внесені відомості щодо неналежного виконання лікарями реанімаційного відділення Запорізької міської лікарні № 9 своїх обов'язків, що спричинило тяжкі наслідки для пацієнта [PERSON], правова кваліфікація за ч. 1 ст. 140 КК України(а.с.7). [PERSON] на протязі 2017 року, 2018 року, неодноразово зверталась прокурорів, слідчого відділу із різного роду завами, клопотаннями, скаргами про належне розслідування кримінального провадження, допиту лікарів, втрати речового доказу, призначення експертизи, притягнення осіб до відповідальності, а також щодо неефективності слідчих дій, які обмежують її права як заявника і родича померлого на встановлення винуватої особи(а.с.9, 13, 42-50). Листом від 24.09.2018 року КУ «Запорізького обласного бюро судово медичних експертиз» ЗОР, повідомило, що матеріали кримінального провадження разом із гістологічним склом від трупа, 03.08.2016 року отримав слідчий Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області(а.с. 78, 79). Відповідно до листа Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06.10.2017 року, проведеним службовим розслідуванням встановлено факт втрати речового доказу, а саме архівного гістологічного матеріалу трупа [PERSON](а.с.12). Постановою від 19.02.2018 року за кримінальним провадженням № 12015080050005956 від 11.12.2015 року, призначено додаткову комісійну судову медичну експертизу(а.с.10). Відповідно до листа Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 12.04.2018 року, висновком перевірки від 06.10.2017 року, факт втрати речового доказу, а саме архівного гістологічного матеріалу трупа [PERSON] за кримінальним провадженням № 12015080050005956, знайшов своє підтвердження з боку слідчого, якого не можливо притягти до дисциплінарної відповідальності через його звільнення з органів Національної поліції(а.с.14). Постановою від 20.11.2018 року Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON], як сестра померлого, була визнана потерпілою за кримінальним провадженням № 12015080050005956 від 11.12.2015 року. Відповідно до довідки МСЕК від 12.05.2015 року [PERSON] встановлена друга група інвалідності безстроково(а.с.6). Статтею 56 Конституції України, визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1 Закону України № 266/94 - ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, то здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, у тому числі, внаслідок незаконних процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Так, відповідно до положень ст.1167, ст. 1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від обставин, передбачених ч.3 ст.23 ЦК України. Суд враховує наявність факту порушення розумних строків досудового розслідування, втрати органом досудового розслідування речового доказу, глибину та тривалість душевних страждань позивача, яка являється інвалідом другої групи, перенесла стрес з приводу смерті брата, на протязі тривалого часу домагається належного розслідування кримінального провадження, змушена неодноразово звертатися до різних інстанцій з приводу реалізації своїх законних вимог, витрачати на це час. На переконання суду це призвело до суттєвої зміни звичного укладу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для організації, та поновлення своїх прав, які викликали у позивача психоемоційний дискомфорт, спричинили душевні переживання та страждання. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Так, як розмір завданої моральної шкоди має бути співмірним ступеню і тривалості моральних страждань, враховуючи наведені обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Outcome: partial