Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 01 лютого 2013 року нею, [PERSON], було укладено із [PERSON] (надалі - Відповідач) Договір позики, згідно з яким вона надала в позику Відповідачу грошові кошти в сумі 150 660,00 грн. (сто пятдесят тисяч шістсот шістдесят гривень, 00коп.), що еквівалентно 18 600,00 дол. США. Відповідач зобовязалася повернути кошти до 01.05.2013р. Даний факт підтверджується розпискою від 01.02.2013р. даною Відповідачем. 01 жовтня 2013 року відповідач, [PERSON], користуючись приязними відносинами попросила позичити ще кошти посилаючись на велику потребу в них, при цьому не повернувши попередньої суми. Повіривши запевненням Відповідача про те, що всі кошти вона поверне разом, позивачем було надано в позику [PERSON] ще 97 850,00 грн. (девяносто сім тисяч вісімсот пятдесят гривень, 00 коп.), що евівалентно 11 960,00 дол. США. Дані кошти Відповідач зобовязалась повернути до 01.02.2014р., що й було підтверджено розпискою Відповідача від 01.10.2013р. Незважаючи на зобовязання взяті Відповідачем згідно даних розписок від 01.02.2013р. та 01.10.2013р., остання не виконує їх та не повертає належні позивачу кошти. У звязку з викладеним, просить стягнути за Договором позики від 01.02.2013 року: 150 660,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 8 940,54 грн. - 3 % річних нараховані на прострочену суму боргу; 76 534,44 грн. - інфляційні втрати. Всього: 236 134.98 грн. За Договором позики від 01.10.2013 року: 97 850,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 3 586,94 грн. - 3 % річних нараховані на прострочену суму боргу; 48 831,90 грн. - інфляційні втрати. Всього: 150 268,84 грн. Таким чином, загальна сума коштів, що підлягає стягненню із Відповідача становить 386 403,82 грн.. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали подали заперечення на позов, посилаючись на те, що [PERSON] ні 01.02.2013 року, ні 01.10.2013 року [PERSON] коштів не передавала, а остання, відповідно, не отримувала. Розписки, написані відповідачем власноручно слід розцінювати як попередній договір про намір отримати кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики. Відповідачем [PERSON] 01 лютого 2013 року видано розписку, згідно з якою остання «..позичає у [PERSON] гроші в сумі 150660 гривень, що еквівалентно 18\~600 доларів США на період з 1 лютого до 1 травня 2013 року». Відповідачем [PERSON] 01 жовтня 2013 року видано розписку, згідно з якою остання «..позичає у [PERSON] гроші в сумі 97850 гривень, що еквівалентно 11\~960 доларів США на період з 1жовтня 2013 року до 1 лютого 2014 року». (а.с.22-23). В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала факт написання нею власноручно розписок, посилаючись на те, що вони свідчать лише про намір отримати нею кошти в майбутньому. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Як встановлено, позичальник [PERSON] свої зобов'язання по Договорах позики від 01.02.2013 року, від 01.10.2013 року не виконала, борг не повернула, про що свідчить наявні у позивача [PERSON] оригінали зазначених розписок. Відповідно до ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як слідує із змісту розписки, між сторонами було укладеного договір позики, розписки про отримання коштів знаходились у позивача і стороною позивача подані в суд. Зазначені обставини суд вважає доказом боргових зобовязань відповідача перед позивачем з урахуванням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, ст. 545, ст.1046 ЦК України, а тому позовні вимоги щодо стягнення суми боргу по договорах позики підлягають до задоволення. Доводи відповідача про те, що кошти по розписках вона не отримувала не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання у строк, передбачений Договорами всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочила виконання зобов'язань перед кредитором. Згідно представлених позивачем розрахунків заборгованість відповідача за договором позики від 01.02.2014 року становить 236 134 грн. 98 коп., з яких 150 660 грн. - основна сума боргу, 76 534 грн. 44 коп. - інфляційне збільшення суми боргу та 8 940 грн. 54 коп. - 3% річних за користування коштами. За Договором позики від 01.10.2014 року заборгованість відповідача становить 150\~268 грн. 84 коп., з яких 97 850 грн. - основна сума боргу, 48 831 грн. 90 коп. - інфляційне збільшення суми боргу та 3 586 грн. 94 коп. - 3% річних за користування коштами. Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні об'єктивних доказів дає суду можливість зробити правовий висновок про порушення прав позивача відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача боргу за Договорами позики від 01.02.2013 року, від 01.10.2013 року на загальну суму 386\~403 (триста вісімдесят шість тисяч чотириста три) грн. 82 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON], [INFO] (паспорт серії МС № 835851), жительки м. Копичинці, вул. Зелена, 28 Гусятинського району Тернопільської області на користь держбюджету Гусятинського району (одержувач: УДКУ у Гусятинському районі, код ЄДРПОУ суду 02886568, банк одержувача: ГУДКУ в Тернопільській області, МФО838012, р/р 31216206700116, код класифікації доходів бюджету: 22030001, код отримувача коштів (код за ЄДРПОУ): 37373001) судовий збір в розмірі 3 654 гривні. На підставі наведеного та

Outcome: approved