Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 12100 євро за договором позики та 140 євро 3% річних за прострочення грошового зобов`язання. Судові витрати у виді сплаченого судового збору просить стягнути з відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2016 між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики про передання відповідачу 2220 євро під 15 процентів щомісяця за користування коштами на строк до 31.03.2017. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] склав розписку від 10.01.2017 з власноручним підписом. На день звернення до суду, відповідач зобов`язання не виконує та не повертає борг. Ухвалою суду від 15.04.2019 відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання. Відповідачу було роз`яснено його право надати суду відзив на позовну заяву і всі наявні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову протягом шістнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач в підготовче засідання двічі не з`явився, а також не з`явився в судове засідання. Відзиву на позов не направив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення повістки за адресою місця реєстрації та через оголошення на офіційному сайті судової влади. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснила, що відповідач [PERSON] на день звернення її до суду зобов`язання щодо повернення 2200 євро позики до 31.03.2017 не виконав. В результаті у нього виникла заборгованість по основній сумі позики - 2200 євро, по процентам за період з листопада 2016 по квітень 2019 року включно - 9900 євро та 3% річних від суми позики, починаючи з 01.04.2017 - 140 євро. Позивач надала суду оригінал розписки відповідача та просила суд розглядати справу у його відсутності та ухвалити заочне рішення, пояснивши, що останній змінює місце проживання, на зв`язок не виходить та ухиляється від виконання грошового зобов`язання. За таких умов, суд постановив проводити заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши зміст позовної заяви, з врахуванням збільшених позовних вимог, та матеріали справи, суд визнав подані позивачем письмові докази належними, допустимими та достовірними в розумінні статей 77-79 ЦПК України, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення наступних обставин справи. 30.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики коштів, за яким [PERSON] (позикодавець) передала [PERSON] (позичальнику) кошти в сумі 2200,00 євро (а.с.6). Згідно п.3 Договору відповідач зобов`язувався повернути всю суму позики позивачу до 31.03.2017 (а.с.6). Додатковою угодою №1 від 30.10.2016 сторони підтвердили предмет позики - 2200 євро та відсоткову ставку - 15% на місяць, що становить 330 євро. Відповідно до п.2.1. Додаткової угоди позичальник в забезпечення виконання грошового зобов`язання, відповідає всім своїм майном, інформацію про яке наведено в таблиці (а.с.9). На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач [PERSON] 10.01.2017 склав розписку, якою визнав суму позики - 2200 грн, строк виконання грошового зобов`язання та відсотки. Зокрема, відсотки за даною позикою нараховуються і виплачуються з 5-го по 10-те число поточного місяця за минулий місяць із розрахунку, що відсоткова ставка буде складати 15% за місяць, що рівнозначно 330 євро. Зобов`язався повернути всю суму позики до 31.03.2017 (а.с.8). Згідно зробленого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики від 30.10.2016, станом на 14.05.2019 заборгованість за договором позики позивачем визначено в сумі 12100 євро, з яких: 2200 євро - основний борг; 660 євро - проценти за листопад грудень 2016 року; 3960 євро - проценти за 2017 рік; 3960 євро - проценти за 2018 рік; 1320 євро - проценти за 2019 рік по квітень місяць включно. Відсоткова ставка для обрахунку взята 15% за місяць, що становить 330 Євро (а.с.33-35). Зі змісту позову вбачається, що три проценти річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання нараховані на суму боргу 2200 євро в порядку ст. 625 ЦК України з наступного дня після погодженої сторонами дати повернення позики - з 01.04. 2017 за 773 днів прострочки. Ця сума визначена позивачем - 140 євро, обрахована правильно та перевірена судом. Судом встановлено, що спір виник із правовідносин позики, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Аргументи позивача щодо наявності у відповідача простроченого грошового зобов`язання за договором позики в сумі 2200 євро є переконливими, оскільки позивач надала суду оригінал боргової розписки та письмовий договір позики. Виходячи з того, що позика надавалась до 31.03.2017 і не повернута відповідачем, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання станом на дату збільшення позивачем позовних вимог (15.05.2019) на 773 дні. Щодо нарахованих процентів за позикою, то позивач правильно у відповідності до умов додаткової угоди до договору визначив їх щомісячний розмір - 330 грн. Водночас, строк дії договору позики, на умовах викладених письмово сторони визначили - 31.03.2017. Тобто до цієї дати [PERSON] мав зобов`язання повернути основну суму боргу 2200 євро та проценти за користування позикою - 15% щомісячно, що рівнозначно 330 євро в місяць. Отже вартість позики за п`ять місяців строку дії договору позики (з листопада 2016 року по березень 2017 року включно складає 1650 євро (330 х 5). У пункті 54 постанови Верховного Суду № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) від 28.03.2018, вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Виходячи з встановлених в суді обставин, сума процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1650 Євро. Після спливу строку виконання грошового зобов`язання права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В досліджуваній ситуації 3% річних, передбачені цією нормою Закону розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 2200 євро помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме: з 01.04.2017 до дня ухвалення судового рішення, що за даними позивача становить 773 дня, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Відтак, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми (2200 євро), що становить 140 євро (2200 євро х 773 дні прострочки х 3 : 100 : 365). Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, визначивши загальну суму стягнення за договором позики коштів в розмірі 3990 євро, що складається з наступного: 2200 євро - основна сума позики; 1650 євро - відсотки за договором; 140 євро - три проценти річних за період прострочення грошового зобов`язання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за позовну заяву майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач з врахуванням збільшених позовних вимог визначив загальну суму стягнення (ціна позову) 12240 євро. При зверненні до суду ним сплачено судовий збір на загальну суму 3440,01 грн. (2973,28 грн. при поданні позову + 466,73 грн. додатково). За правилами ч.1 ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольняє позовні вимоги позивача на суму 3990 євро, що становить 32,6 % від заявленої ціни позову (12240 євро). За таких обставин, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 1121,44 грн. (3440,01 грн. х 32,6%). На підставі викладеного,

Outcome: partial