Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з вересня 2011 року вони з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 21.05.2012 у сторін народився син [PERSON] вересні 2013 року сторони припинили жити разом, вести спільне господарство та зцього часу за домовленістю батьків дитина проживає з позивачем. До травня 2016 року відповідач допомагав дитині матеріально, зокрема возив на відпочинок за кордон, частково сплачував комунальні послуги за місцем проживання дитини, оплачував відвідування гуртків, дитячий садочок, візити до лікарів приватної лікарні, надавав кошти на одяг, іграшки, продукти харчування для дитини. Позивач вказує, що в середньому в місяць у період з листопада 2015 року по травень 2016 року відповідач витрачав кошти на утримання дитини у сумі 6936,50 грн. Проте в травні 2016 року стосунки з відповідачем, як зазначає позивач, значно погіршились, [PERSON] припинив приймати участь у матеріальному утриманні їх малолітньої дитини, та фактично з цього часу понесені на дитину матеріальні витрати [PERSON] сплачує самостійно. Позивач в обгрунтування позову наголошує на тому, що їх малолітня дитина має хвороби, в звязку з чим потребує нагляду лікарів, обстеження та лікування, особливої уваги до її психологічного, неврологічного стану. Також, їх син має широке коло інтересів і для більш сприятливого розвитку його індивідуальності має бажання та відвідує різноманітні гуртки, що вимагає додаткові витрати. Позивач вказує, що батько дитини - [PERSON] працює в державній установі «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» на посаді старшого наукового співробітника, за сумісництвом працює на посаді лікаря-психіатра, лікаря-психіатра дитячого, отримує заробітну плату, має депозити в банках, інші доходи та може надавати матеріальну допомогу. Однак, позивач впевнена, що матеріальна допомога, яку іноді надає відповідач залежить не від потреб дитини, а від настрою та бажання батька. Така періодичність та неможливість прогнозування коли кошти будуть надані, обмежують потреби дитини та суттєво впливає на її інтереси. [PERSON] зазначає, що відповідач є працездатною особою, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у нього немає, має певний дохід і зможе, враховуючи його витрати на утримання дитини у період з листопада 2015 року по травень 2016 року, сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн. щомісячно. У звязку з вищевикладеним позивач просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання їх сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 5500 грн, починаючи з дня звернення до суду до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме щодо стягнення з нього аліментів в 1/4 частині від усіх видів його заробітку, в іншій частині проти позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність, про що зазначив у письмових запереченнях. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримала позицію свого довірителя. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення\~позовної заяви з\~ наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 417055, виданого 20.06.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1699 (а.с. 6). У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, позивач не заперечувала, що відповідач надавав кошти на утримання сина в грудні 2015 року в розмірі 1958 грн, в січні 2016 року - 2359, 65 грн, в березні 2016 року - 2000 грн, в квітні 2016 року - 5642 грн, в травні 2016 року - 2000 грн, про що зазначено в розписках, які містяться в матеріалах справи (а.с. 7-15). Також, відповідач сплачував відвідування дитиною приватного закладу Харківський навчально-виховний комплекс «МИР», Харківської області, що підтверджується додатковою угодою від 12.11.2015 за № 1 до договору № 148/д від 12.11.2015, у сумі 31200 грн за період з 12.11.2015 по 30.06.2016 (а.с. 16); абонемент в Центр навчання та розвитку Smartik у сумі 1180 грн за жовтень та 3500 грн за листопад, що підтверджується квитанцією про оплату (а.с. 17), відвідування лікаря-логопеда, що підтверджується квитанціями про оплату за листопад 2016 року у загальному розмірі 640 грн (а.с. 18). З наданої відповідачем у судовому засіданні довідки № 5 від 02.03.2017, виданої ДУ «Інститут неврології, психіатрії та наркології НАМН України», вбачається, що розмір щомісячного заробітку [PERSON] в середньому складає 3409 грн. Також, відповідач працює на 0,25 ставки асистентом за сумісництвом у Національному фармацевтичному університеті та його місячний заробіток станом на січень лютий 2017 року складає 1283,40 грн, що підтверджується довідкою № 175 про заробітну плату, виданою МОЗ Національний фармацевтичний університет 01.03.2017. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 406 грн 50 коп. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] у судовому засідання також посилалася на хворобливий стан дитини, яка потребує певної дієти та лікування, що, на її думку, підтверджується консультативними висновками з амбулаторії «Педіатр Плюс». Проте суд зазначає, що вказані докази не стосуються предмету заявлених позовних вимог, оскільки такими доказами можуть бути підтверджені, відповідно до ст. 185 СК України, зобовязання батька дитини брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, однак позивач з такими вимогами до суду не зверталася. Одночасно, суд розяснює, що позивач не позбавлена можливості звернутися в подальшому в загальному порядку з вимогами про стягнення додаткових витратна утримання дитини. Позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України у судовому засіданні не доведено належними доказами необхідність стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, фінасова можливість відповідача щодо сплати аліментів щомісячно\~ у розмірі по 5500 грн. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивача та дитини, відповідача, який офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток та в середньому на місяць отримує 4692 грн., вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (одної четвертої) частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 16.02.2017 до досягнення дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial