Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що з 20 червня 2008 року по 13 жовтня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них [INFO] народився син [PERSON] . Крім того, у шлюбі, а саме у 2014 році вони придбали автомобіль марки Renault Traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Договір купівлі продажу укладався між продавцем та відповідачем. Реєстрація автомобіля за відповідачем проведена 6 вересня 2014 року. Останній користується вищевказаним автомобілем одноосібно, зношуючи його та зменшуючи його вартість, а поділити спільне майно в добровільному порядку не бажає. Тому на сьогодні в них виник спір щодо поділу майна подружжя і для захисту своїх прав вона вимушена звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. А тому, просила припинити право особистої власності [PERSON] , визнати за кожним із них право власності на Ѕ частину легкового автомобіля Renault Traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , крім того стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як слідує з поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, відповідач повідомлення про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до такої документи отримав 09 квітня 2021 року, однак станом на дату розгляду справи, відзив на позов, будь-які інші заяви чи клопотання не подав. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частиною 2 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Як встановлено судом, сторони з 20 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 вересня 2020 року, що вбачається з рішення Борщівського районного суду від 11 вересня 2020 року (цивільна справа №594/973/20). У шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Також встановлено, що після розірвання шлюбу із відповідачем, позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , і після реєстрації шлюбу, позивачу присвоєно прізвище [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Окрім того, судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі, в 2014 році придбали автомобіль марки Renault Traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , при цьому державна реєстрація автомобіля була проведена за відповідачем [PERSON] 06 вересня 2014 року. Наведене вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 17 березня 2021 року. Також, згідно повідомлення Головного сервісного центру МВС №31/186зі від 30 березня 2021 року, автомобіль марки Renault Traffic, 25.10.2014 зареєстрований за [PERSON] у 5-ВРЕР УДАІ УМВС в Тернопільській області на підставі довідки-рахунка серії ВІА №272237 від 18.10.2014. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до частин першої та другої статті 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення міститься й в частині третій статті 368 ЦК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Конструкція статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з частиною першою статті 64\~СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до змісту статей 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічне положення закріплене в частині другій статті 372 ЦК України. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, те що спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження придбання його за особисті кошти, суд приходить до висновку, що автомобіль марки Renault Traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а тому поділ майна між сторонами слід провести виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем, за кожним із них, право власності на 1/2 частину автомобіля марки Renault Traffic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2021 року у виді накладення арешту на рухоме майно, що належить [PERSON] , [INFO] , ІН: [NUMBER] , місце реєстрації Тернопільська область, Борщівський район, село Пищатинці, а саме, на автомобіль марки Renault Тrafic, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом заборони відчуження (реалізації) автомобіля та заборони використання (керування) такого до виконання рішення суду, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати 908 грн на сплату судового збору за подання позову та 454 грн на сплату судового збору за забезпечення позову, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України та

Outcome: approved