Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, в якому народила сина - [PERSON] , [INFO] . Коли фактичні шлюбні відносини між нею та чоловіком припинилися, вона із сином проживала окремо в м. Луганську. Разом із відповідачем вона та дитина не проживають з 2007 року. Спочатку відповідач надавав допомогу на утримання дитини добровільно, а потім взагалі перестав цікавитись життям та розвитком свого сина. Після того як подружжя перестало проживати разом, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не турбується про виховання та утримання сина, не цікавиться його станом здоров`я, навчанням, не спілкується із дитиною. З 2009 року він не бачив сина жодного разу. Вона уклала новий шлюб, та з 2015 року родина, у тому числі і син [PERSON] проживають в Ізраїлі. Дитина навчається у школі, позивач має дозвіл на тимчасове проживання в Ізраїлі, чоловік позивача [PERSON] є громадянином Ізраїлю та має намір оформити усиновлення [PERSON] , проти чого не заперечує ні вона, ні дитина. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні участі не брали, представник надала заяву згідно якої просить провести розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях участі не брав, надав суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову. Представник служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації в судовому засіданні участі не брав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши надані суду документи, з`ясувавши правову позицію сторін, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Так, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі досліджених в судовому засіданні документів, оцінивши їх як належні та допустимі докази, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження та є достовірними. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого 29 січня 2015 свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , актовий запис № 281 від 25 липня 2005 року (а.с. 12). [PERSON] уклала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб укладеного у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві виданого 13 лютого 2015 року, серія [NUMBER] , тому на даний час вона з сином [PERSON] проживають в Ізраїлі, де дитина навчається у школі, що підтверджено листом адміністрації школи перекладеним з івриту на українську мову (а.с. 20-21), між тим [PERSON] має дозвіл на тимчасове проживання в Ізраїлі, що також підтверджено відповідним дозвільним документом (а.с. 22-24), родина в складі [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] отримує медичне обслуговування за місцем проживання, на підтвердження чого надана копія медичної документації (а.с. 15-19). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може застосовуватися у виняткових випадках, а саме при доведеності винної поведінки, в даному випадку, батька дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітній [PERSON] проживає з матір`ю, виховується в родині з її новим чоловіком, перебуває на її утриманні, а батько дитини [PERSON] своїх батьківських обов`язків не виконує, проти чого не заперечує та про що свідчить подана ним суду письмова заява, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved