Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Запорізька обласна кредитна спілка „Довіра про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.09.2010 року [PERSON], відповідно до умов укладеного кредитного договору № 11065, укладеного із Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра, отримала грошові кошти в розмірі 9 000 гривень, строком на 12 місяців до 03.09.2011 року, із сплатою відсотків у розмірі 4% щомісячно наперед від залишку суми неповернутого кредиту. Також, 03.09.2010 року між [PERSON], [PERSON] та Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра укладено договір поруки № 119065, відповідно до умов якого, поручителі поручилися перед спілкою за виконання умов кредитного договору, гарантували виконання [PERSON] умов кредитного договору № 11065 від 03.09.2010 року по забезпеченню своєчасного і повного повернення кредиту та процентів. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором, утворилась заборгованість перед ЗОКС „Довіра, у звязку з чим кредитна спілка звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про солідарне стягнення заборгованості з поручителів та боржника. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року, позовні вимоги ЗОКС „Довіра до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені, судом розірвано кредитний договір № 11065 від 03.09.2010 року, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ЗОКС „Довіра заборгованість за кредитним договором в розмірі 11\~891, 64 гривень та судовий збір у сумі 188, 20 гривень. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-3731/11 від 06.06.2012 року, відповідно до якого в солідарному порядку, в тому числі з [PERSON], стягнуто на користь ЗОКС „Довіра. Постановою Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби 25.03.2015 року, виконавче провадження закрито, всього з позивача стягнуто 6 091,96 гривень за виконавчим листом та 1307, 98 гривень виконавчого збору. Таким чином, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь грошову суму у розмірі 7 399,94 гривень. Крім того, позивач вказала, що діями відповідача їй завдано і моральну шкоду, яка полягає в тому, що після утримання з її пенсії коштів змінився звичайний життєвий устрій, вона втратила спокій, її фізичні та моральні страждання посилилися, оскільки є інвалідом другої групи, постійно потребує в ліках для підтримання свого здоровя, на які, у звязку з утримання коштів, не вистачає грошей, а тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 5\~000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позову, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день і час слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, заперечення проти позову суду не надала. Представник третьої особи Запорізька обласна кредитна спілка „Довіра в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки суду не повідомив, пояснень по суті позову суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за відсутності [PERSON] на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач та її представни. Дослідивши матеріали справи у сукупності, вислухавши позивача та її представника, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2010 року [PERSON], як член кредитної спілки уклала з Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра кредитний договір № 11065. Як вбачається з пункту 1.1. кредитного договору, спілка надала [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру кредит в розмірі 9\~000,00 гривень на потреби (ремонт), строком на 12 місяців, тобто до 03.09.2011 року, а остання зобовязалася повернути суму кредиту протягом строку зазначеного в договорі строку (або достроково) і сплатити 4% відсотки щомісячно наперед від залишку суми неповернутого кредиту. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 11065 щодо повернення кредиту, 03.09.2010 року між [PERSON], [PERSON] та Запорізькою обласною кредитною спілкою „Довіра укладено договір поруки № 119065. У звязку з неналежним виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором № 11065, утворилась заборгованість перед ЗОКС „Довіра, у звязку з чим, ЗОКС „Довіра звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання кредитного договору та солідарне стягнення заборгованості з поручителів та з боржника. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2012 року, позовні вимоги ЗОКС „Довіра до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, розірвано кредитний договір № 11065 від 03.09.2010 року укладений між ЗОКС „Довіра та [PERSON], стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ЗОКС „Довіра заборгованість за кредитним договором в розмірі 11891, 64 гривень, судовий збір в розмірі 188, 20 гривень та на виконання рішення суду 06.12.2012 року видано стягувачу виконавчий лист № 2-3731/11 від 27.03.2012 року. Згідно постанови старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ВП № 33880640 від 25.03.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3731/11, виданого 06.06.2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, закрито у звязку з тим, що сума боргу стягнута в солідарному порядку, а саме: з [PERSON] стягнуто та перераховано на рахунок стягувача 6 064,15 гривень, а з [PERSON] стягнуто та перераховано на рахунок стягувача 6 015,69 гривень. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районім. Запоріжжя № 158713 від 28.04.2015 року, з позивача [PERSON] стягнуто 6091,96 гривень за виконавчим листом та 1307, 98 гривень виконавчого збору. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Відповідно до ст. 543 ЦК України, встановлено правові засади солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 544 ЦК України встановлено право боржника, який виконав солідарний обовязок, на зворотну вимогу. Боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обовязок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобовязання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обовязку, що виконана ним. За таких обставин, суд вважає, що перехід прав кредитора від ЗОКС „Довіра до позивача [PERSON] у відношенні до боржника [PERSON] в сумі 6064,15 гривень відбувся на підставі виконання зобовязання поручителя за виконавчим листом від 06.06.2012 року №2-3731/11. За змістом ч. 1 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК України). Тобто, ст. 556 ЦК України передбачено правовий механізм перекладення на боржника матеріальних витрат поручителя, понесених ним у звязку з виконанням договору пошуки. Системний аналіз норм ЦК України дозволяє стверджувати, що має місце інститут суброгації, про що свідчить чітке визначення у п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України серед підстав заміни кредитора у зобовязанні юридичного факту виконання обовязку боржника поручителем та використання формулювання „перехід прав кредитора у ч. 2 ст. 556 ЦК України. Ґрунтуючись на положеннях ст. 514 ЦК України до поручителя переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Спеціальний порядок передачі прав від кредитора до поручителя в ЦК України не передбачений, з чого можна зробити висновок про їх автоматичний перехід від кредитора до поручителя в момент виконання останнім обовязку боржника. Відтак, підставою переходу прав кредитора до поручителя виступає не угода про уступку права вимоги, а такий юридичний факт, як виконання зобовязання за боржника, з яким закон повязує перехід прав кредитора до третьої особи. Враховуючи викладені обставини, суд вважає законними та обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача сплачену [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6091 грн. 96 коп. та витрати, які повязані з примусовим виконанням судового рішення у вигляді виконавчого збору в сумі 1 307 грн. 98 коп. Крім того, ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Вирішуючи питання щодо \~наявності спричиненої позивачу моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON], \~суд враховує розяснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, \~що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з того, що хвилювання позивача внаслідок утримання з її пенсії грошових коштів на погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором змінив її звичайний життєвий устрій, що за твердженням позивача стало причиною моральних страждань, і згідно наявних в матеріалах справи довідок [PERSON] є інвалідом другої групи, потребує лікування для підтримання свого здоровя, отже вона зазнала душевних страждань внаслідок дій відповідача [PERSON], застосовуючи принцип розумності та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд визнає, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. є справедливою сатисфакцією порушеним правам позивача і буде достатньою для відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди, яка завдана неправомірною бездіяльністю відповідача. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів наданих сторонами у справі, суд дійшов до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК Українита те, що вказаний позов має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави відповідно довимог ч. 3 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 4 та п.2 ч.2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір у розмірі 974, 40 гривень, від сплати якого звільнений позивач [PERSON], що звернулася до суду із позовом про стягнення коштів та моральної шкоди

Outcome: approved