Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради, в якій просить суд постановити рішення, згідно якого визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривен) на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] помер її син, [PERSON] . Його смерть зареєстровано відділом ЗАГС Адміністрації МО Ломоносовський муніципальний район Ленінградської області, Російська Федерація (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 12.05.2014р.). На день своєї смерті він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] Після смерті батька діти залишилися на вихованні невістки [PERSON] . Деякий час вони постійно проживали з матір`ю, стосунки у дітей з матір`ю були хорошими. Однак з часом діти все частіше стали приходити до позивачки і залишатися на тривалий час. З 2016 року діти проживають у сім`ї позивачки постійно, перебувають на повному її утриманні. Спочатку вони проживали по [ADDRESS] , а на даний час у зв`язку із подорожчанням комунальних послуг, які позивачка невзмозі сама оплатити, переїхали проживати у будинок дочки позивачки за адресою [ADDRESS] , де проживають і по теперішній час. Позивачка повністю опікується дітьми, утримує їх фінансово, годує, купляє одяг, збирає до школи. Слідкує за їхнім моральним та фізичним розвитком. Відповідачка життям власних дітей не цікавиться. Декілька разів позивачка просила від неї кошти для задоволення матеріальних потреб дітей, але вона відмовлялася, посилаючись на те, що ніде не працює. Діти категорично відмовляються проживати разом з матір`ю. Причиною вказують небажання проживати разом з нею та її співмешканцем, а також неприйняття її аморального способу життя. Користуючись своїм правом, визначеним ст.29 ЦК України щодо вільного вибору місця проживання, у квітні 2017 року внук позивачки [PERSON] зареєстрував своє місце проживання по [ADDRESS] самостійно. Питання щодо місця проживання внучки [PERSON] , яка зараз має повні 11 років залишається не вирішеним. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради про відібрання і визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення моральної шкоди. Посилається на те, що відповідачка самовільно змінила місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та здійснює перепони щодо проживання дітей з матір`ю. Неправомірними діями відповідачки їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями. Моральну шкоду позивачка оцінює у 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Позивачка за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представником позивачки [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечує повністю з підстав, наведених у відзиві на зустрічну позовну заяву від 23.08.2018 р. Відповідач, [PERSON] , вона ж позивач за зустрічним позовом, в судове засідання не з`явилася. Подала до суду клопотання про розгляд справи за її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування виконкому Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. Представником Поп Н. В. , яка діє відповідно до довіреності подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Висновок органу опіки та піклування від 01.06.2017 року №745/02-27 підтримує повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 12.05.2014р. виданим відділом ЗАГС Адміністрації МО Ломоносовський муніципальний район Ленінградської області, Російська Федерація. На день своєї смерті він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] Після смерті батька діти залишилися на вихованні та утриманні матері. [PERSON] є бабою дітей по лінії батька. Як стверджується актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 19.05.2017 р. , складеним депутатом Хустської міської ради Козьма В. В., з 2016 року діти [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом із бабусею, [PERSON] по [ADDRESS] . Зі слів сусідів позивачка [PERSON] гідно та відповідально піклується про своїх онуків, займається вихованням, цікавиться їхнім життям та бере активну участь у ньому, допомагає в навчанні (а.с.15). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Хустської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 Хустської міської ради, [PERSON] має високий рівень навчальних досягнень. Школу відвідує регулярно, пропуски без поважних причин відсутні, має завжди доглянутий та охайний вигляд (а.с.16). Участь позивачки у догляді за дитиною [PERSON] також підтверджується довідкою Хустської районної поліклініки №28 від 19.01.2017р. (а.с.17). Питання зміни місця проживання малолітньої [PERSON] виносилося на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини. Представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради, Хустського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, представниками поліції було встановлено, що [PERSON] проживає разом із співмешканцем, який пагубно впливає на її життя, проявляв агресію до дітей та став причиною того, що діти не бажають проживати разом із матір`ю (а.с.10). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради вбачається, що «здійснено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] представниками служби у справах дітей виконавчого комітету Хустської міської ради та Хустського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Під час обстеження було проведено розмову з [PERSON] , який на даний час проживає з бабусею [PERSON] . Зазначив, що він відмовляється проживати з матір`ю, позаяк вона веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями. Зі слів [PERSON] , проживати з матір`ю категорично не бажає. Умови проживання даної родини хороші, наявні усі комунікації, меблі для проживання та виділено куточок для відпочинку та навчання. (а.с.10-11). Як вбачається з характеристики [PERSON] складеної депутатом Хустської міської ради Шимоня Е. В., з боку сусідів позивачка за зустрічним позовом характеризується здебільшого негативно. Неодноразово була помічена у нетверезому стані (а.с.52). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини №1 від 30.05.2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради рекомендував змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відповідним висновком №745/02-27 від 01.06.2017 р. (а.с.10-11). Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ст. 171 Кодексу, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. В судовому засіданні в залі суду, за участі соціального педагога [PERSON]. було заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , якій на час судового розгляду виповнилося 12 років. Дитина підтвердила суду, що бажає проживати разом із бабусею [PERSON] . Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. (ст. 161 СК України). За змістом ст. 162 Сімейного кодексу України, дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК України, суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, та у будь - якому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матір`ю. Згідно Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 встановила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Згідно ст. 3 Конвенції ООН в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Хустської міської ради про зміну місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з позивачкою [PERSON] відповідатиме інтересам дитини та забезпечать їй належне утримання та розвиток. У зв`язку із наведеним підлягають до задоволення вимоги позивачки про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку дітей та потреб для забезпечення їх здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на батьків, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідачки за первісним позовом слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, оскільки доводи позивачки за зустрічним позовом, щодо самовільної зміни місця проживання малолітньої дитини не знайшли свого підтвердження. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у частині позову про стягнення аліментів. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved