Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є одноосібним власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї, зареєстрована дружина її племінника - [PERSON] , [INFO] , яка протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживає, участі в утриманні господарства, в якому вона зареєстрована не приймає. Позивач посилається на те, що вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись та розпоряджатись своїм майном, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . 16.08.2021 представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що реєстрацію відповідачки [PERSON] , яка є дружиною її племінника, позивач здійснила за умови, що остання буде допомагати їй по господарству, водночас будь-яких правочинів між ними зареєстровано не було. Відтак, протягом двох років, коли вона (позивач) перебувала за кордоном, остання зі своєю сім`єю проживала по місцю прописки та за її дорученням та фінансуванням проводили ремонтні роботи у спірному житловому будинку. В подальшому між ними виник конфлікт і відповідачка з сім`єю переїхала проживати до своїх батьків. Позивач вказала, що вона її з вказаного житла не проганяла, остання вчинила вказані дії за власним бажанням та вже більше року не проживає в її помешканні та не надає будь-якої допомоги на утримання її будинковолодіння. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Данищуку В.В. та [PERSON], які, в свою чергу, заперечили проти задоволення позовних вимог. Так, представник відповідачки [PERSON] , який являється племінником позивачки, в судовому засіданні пояснив, що він зі своєю дружиною [PERSON] та дітьми зі згоди позивачки проживали у її житловому будинку. За той час вони провели ремонтні роботи у вказаному будинковолодінні, витрачаючи власний час, зусилля та кошти. При цьому зазначив, що ремонтні роботи він здійснював з тим наміром, що вони і надалі будуть проживати у вказаному будинку, який позивачка обіцяла в майбутньому залишити їм. Посилався на те, що на ремонт він затратив власні кошти на суму 3 000 доларів США, водночас будь яких матеріальних претензій до позивачки у них немає. В лютому 2020 року після суперечки із позивачкою вони зібрали свої речі і переїхали проживати в інше помешкання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після реєстрації шлюбу відповідачка, погодившись на пропозицію позивачки, почала проживати у її помешканні, де і зареєструвала своє місце проживання. Двоє її дітей також за усною згодою позивачки були зареєстровані за вказаною адресою. За час проживання у вказаному будинку за ініціативою позивачки, яка пересилала їм із-за кордону кошти, було проведено ремонт будинку. Однак, після суперечки в лютому 2020 року відповідачка на вимогу позивачки покинула житло. В подальшому відповідачка вживала заходів для примирення, проте позивачка не бажала миритися. На даний час позивачка чинить перешкоди в користуванні житлом і не впускає їх в будинок. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін та покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить отримане в порядку спадкування будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] , що вбачається із копій Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.2005, зареєстрованого в реєстрі за №1269 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7645435 від 30.06.2005 (а.с. 9-10). У вказаному будинку, крім позивача [PERSON] , зареєстрована також відповідачка - [PERSON] , 1994 р.н., що вбачається з довідки Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 12.05.2021 №396 (а.с. 12) та копії витягу погосподарської книги (а.с.13-14). Сторони не заперечують, що [PERSON] , яка є дружиною племінника позивачки [PERSON] , починаючи з 2018 року, з дозволу [PERSON] почала проживати разом із чоловіком [PERSON] та їх дітьми в спірному будинку. З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 27.04.2021 (а.с.11) та довідки Кострижівської селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 12.05.2021 №396 (а.с.12) вбачається, що відповідачка [PERSON] , 1994 р.н., починаючи з лютого 2020 року в будинку, належному позивачці, не проживає, проте зареєстрована. У судовому засіданні представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] трактуючи відсутність відповідачки по місцю реєстрації, посилалися на те, що [PERSON] не проживає у спірному будинковолодінні з лютого 2020 року з поважних причин, а саме по тій причині, що їй чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням і вона була обмежена у здійсненні свого права користування вказаним житлом. Також зазначили, що допомога сім`єю відповідачки надавалася позивачу не безоплатно, оскільки взамін на власну допомогу у проведенні ремонтних робіт в будинку працею та коштами вона набула право на користування спірним житловим приміщенням. В той же час, на підтвердження зазначених обставин справи стороною відповідача належних, допустимих та достатніх доказів до суду не надано. В свою чергу, наявність реєстрації [PERSON] у належному позивачці будинковолодінні перешкоджає останній повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Крім того, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Із аналізу наведених законодавчих норм слідує, що за загальним правилом право користування житловим будинком з дозволу його власника можуть набути лише члени його сім`ї. Інші особи, які з дозволу власника користуються будинком, самостійного права користування не набувають незалежно від його тривалості. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Показами свідків [PERSON] , який проживає по сусідству із позивачкою, та [PERSON] , односельчанина позивачки, судом встановлено, що, [PERSON] на даний час проживає в спірному житловому будинку одна, протягом останнього року [PERSON] у вказаному будинку вони не бачили. Водночас в судовому засіданні встановлено, що позивач самостійно несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням не чинила, відповідачка протягом останнього року без поважних причин була відсутня по місцю реєстрації. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачка з позивачем пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання, судом не здобуто. Сторонами у справі не заперечувався той факт, що підставою реєстрації відповідачки у належному позивачці житловому будинку було сприяння у працевлаштуванні, необхідною умовою якого була наявність реєстрації місця проживання у смт. Кострижівка Чернівецького району Чернівецької області. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] проживала у спірному будинку не як член сім`ї власника та спільним побутом пов`язана із позивачкою не була, а отже права користування чужою нерухомістю не набула. В свою чергу, реєстрація відповідачки у її будинковолодінні перешкоджає позивачці вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд. Приймаючи до уваги все вище викладене, суд приходить до висновку про наявність обгрунтованих підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved