Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дзержинський районний відділ в м. Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що житлова квартира за адресою: [ADDRESS], належить їй, [PERSON] та членам її сім'ї на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] видане 24.05.1994 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № Дз408 від 9 березня 1994 року,зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 69п-59-5. Зазначає, що [INFO] року чоловік позивачки [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 19 лютого 2016 року спадкоємцем ? частки квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON] у тому числі з урахуванням ? частки, від якої відмовився син померлого - [PERSON] - є [PERSON]. Донька позивачки по справі [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], який проживав разом з нею у вказаній квартирі, як її чоловік, де був і зареєстрований. [INFO] донька позивачки [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] за актом записом 657. Після смерті доньки позивачка по справі [PERSON] припинила підтримувати будь-які відносини з зятем [PERSON], відповідачем по справі, та відповідач припинив мешкати за місцем своєї реєстрації. Таким чином, відповідач вже більше одного року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день у квартирі зареєстровані та проживають позивачка - [PERSON], її син - [PERSON] та онук - [PERSON]. Позивачка є пенсіонеркою та отримує кожного місяця пенсію за віком у розмірі 1627,09 грн.. [PERSON] справно оплачує комунальні послуги за квартиру, які нараховуються на неї, однак нарахування здійснюється згідно всіх зареєстрованих осіб у квартирі, на даний момент зареєстрованими залишається чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач по справі - [PERSON], який в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, які нараховуються на нього, не слідкує за станом квартири, та не поліпшує умови проживання. Сьогоднішнє місце знаходження та місце проживання [PERSON] позивачці є невідомим, так само як і засоби зв'язку з ним. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто з власників не чинив. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і даною житловою квартирою не користується вже понад один років без поважних причин. Просить визнати відповідача по справі - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловою квартирою, за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. З наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення вбачається, що повістки про виклик до суду надсилалась відповідачу [PERSON] за адресою його реєстрації, зазначеною в позовній заяві, проте повернулись без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Виходячи з положень ч. 4 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Представник третьої особи, Дзержинського РВ ГУ ДМС в Дніпропетровській області, до зали суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення [NUMBER] від 25.03.1992 року, виданого Дзержинською радою народних депутатів м. Кривого Рогу на ім'я [PERSON] та членів її сім'ї: чоловіку - [PERSON], сину - [PERSON], дочці - [PERSON] надано право на заняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] видане 24.05.1994 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням № Дз408 від 9 березня 1994 року,зареєстрованого в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 69п-59-5, житлова квартира за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] та членам її сім'ї на праві приватної власності. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2015 р., [INFO] року чоловік позивачки - [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2016 року спадкоємцем ? частки квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON] у тому числі з урахуванням ? частки, від якої відмовився син померлого - [PERSON] - є позивач [PERSON]. [INFO] донька позивачки [PERSON] померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актом запис № 657. Після смерті доньки позивачка по справі [PERSON] припинила підтримувати будь-які відносини з зятем [PERSON], відповідачем по справі, та відповідач припинив мешкати за місцем своєї реєстрації. Таким чином, відповідач вже більше одного року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивачка - [PERSON], її син - [PERSON] та онук - [PERSON]. Позивачка є пенсіонеркою та отримує кожного місяця пенсію за віком у розмірі 1627,09 грн.. [PERSON] оплачує комунальні послуги за квартиру, які нараховуються на неї, однак нарахування здійснюється згідно всіх зареєстрованих осіб у квартирі, на даний момент зареєстрованими залишається чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач по справі - [PERSON], який в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, які нараховуються на нього, не слідкує за станом квартири, та не поліпшує умови проживання. Сьогоднішнє місце знаходження та місце проживання [PERSON] позивачці є невідомим, так само як і засоби зв'язку з ним. Будучи зареєстрованими у зазначеній житловій квартирі Відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація Відповідача в житловій квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування квартирою, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлової квартири, залишається зареєстрованим в ній, однак тривалий час не проживає у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю власнику - позивачу, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати за подання позову, а саме в розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved