Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] у якій просив вселити його до приміщення однокімнатної квартири готельного типу №22, розташованої у будинку № 10 по вул.Воробйова у м.Харкові. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року за результатами перегляду рішення Київського районного суду м.Харкова від 24.12.2013 року по справі № 640/8922/13-ц зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні однокімнатною квартирою № 22 у будинку №10 по вул. Воробйова м.Харкова, житловою площею 12,9 кв.м., загальною площею 15,2 кв.м. та передати йому ключі від вхідних дверей квартири. На примусове виконання рішення суду 24.04.2014р. був виданий виконавчий лист. В приміщенні Київського ВДВС ХМУЮ йому [PERSON] передала ключі від вхідних дверей квартири. Після чого зясувалося, що передані [PERSON] ключі не підходять до замків вхідних дверей квартири і він не може вселитися до квартири для проживання. За його заявою 28.10.2014 р. виконавче провадження було відновлено, але за скаргою [PERSON] постанова про відновлення виконавчого провадження була скасована і 24.03.2015 р. винесена постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка мотивована виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що рішення апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 р. фактично не захистило його права, оскільки він не може користуватися житловим приміщенням квартири до сих пір, хоча має на це право згідно ст.156 ЖК України. В судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON] позовні вимоги позивача не визнав, просив задовольнити зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що на підставі договору дарування, посвідченого 29.07.2011 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] на праві власності належить однокімнатна квартира №22 у будинку готельного типу №10 по вул. Воробйова в м.Харкові. [PERSON] з [PERSON] з 21.11.2009 р. перебувала у шлюбі. З літа 2012 року сторони мешкали окремо, а 08.11.2013року рішенням Київського районного суду м.Харкова шлюб розірвано. Не зважаючи на те, шо [PERSON] з 1986 року зареєстрований у спірній квартирі, але фактично більше десяти років в ній не проживає, оскільки не має потреби в цьому житловому приміщенні, не несе витрат по утримуванню житла і по сплаті комунальних послуг. Ніяких особистих речей [PERSON] в квартирі не має. [PERSON] рішення апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року виконала. 24.07.2014 року [PERSON] зявився до державного виконавця. В присутності двох понятих [PERSON] передала йому ключі від вхідних дверей спірної квартири, про що державним виконавцем був складений відповідний акт і при виконанні виконавчої дії жодних зауважень не надійшло. Протягом досить тривалого часу [PERSON] мав ключі від вхідних дверей квартири, але в квартиру не вселився, оскільки не мав в ній потреби. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків [PERSON] не може розпоряджатись на свій власний розсуд належною їй на праві власності квартирою, оскільки в ній перебуває на реєстраційному обліку [PERSON], який порушує її право володіння, користування та розпорядження належним їй майном. [PERSON] зустрічний позов [PERSON] не визнав, просив задовольнити свої позовні вимоги про вселення в квартиру. Начальник Київського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне у задоволенні позову [PERSON] відмовити, задовольнити зустрічний позов [PERSON], виходячи з наступного: Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 21.11.2009 року по 08.11.2013 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу [PERSON] 29.07.2011 року подарував [PERSON] квартиру № 22 готельного типу, розташовану у будинку № 10 по вул. Воробйова в м.Харкові, загальною площею 15,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., на яку станом на 31.12.2012 рік [PERSON] право власності зареєструвала в КП ХМБТІ. (а.с.38-40) З 1986 року [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі (а.с. 41). З літа 2012 року у квартирі не проживав, а проживає у своїй матері за адресою: м.Люботин Харківської області вул. Котлова,10, про що не заперечував в судовому засіданні сам [PERSON] У серпні 2013 року [PERSON] за захистом свого порушеного права звернувся з позовом до суду, яким просив зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою та передати йому ключі від вхідних дверей квартири та встановити безстроковий та безоплатний сервітут. Рішенням Київського районного суду від 24.12.2013 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.03.2014 року за результатами перегляду вказаного рішення позов [PERSON] було задоволено, зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні спірної квартири та передати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири. (а.с.6-9) На примусове виконання судового рішення 30.04.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та запропоновано [PERSON] добровільно виконати судове рішення. 24.07.2014 р. [PERSON] передала ключі від вхідних дверей квартири [PERSON] про що було складено відповідний акт та постановою державного виконавця виконавче провадження закрито (а.с.49) В судовому засіданні [PERSON] посилався на те,що він має право на вселення до спірної квартири відповідно до ст.156 ЖК УРСР, яка передбачає права і обовязки членів сімї власника жилого будинку (квартири). Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Положення ч.2 ст.64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сімї наймача належать дружина їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] у 2013 році вивозив з квартири меблі. У 2014 році, він від [PERSON] отримав ключі від вхідних дверей квартири і із шафи вивіз залишки будівельних матеріалів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з листопада 2011 року у спірній квартирі мешкає одна. Вона бачила, як у 2013 році [PERSON] вивозив із спірної квартири диван, холодильник, піч. Просив у неї драбину щоб зняти кондиціонер. Восени 2014 року [PERSON] також вивозив з комори квартири речі. У квартиру [PERSON] не вселявся. Зі сторони [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [PERSON] не чинилось. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] з 08.11.2013 р. припинив сімейні відносини з [PERSON] 24.07.2014 р., отримавши від [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири, не скористався своїм правом, у спірну квартиру не вселився, а навпаки, як сам пояснив суду, вивіз своє майно із шафи квартири та продовжував проживати у своєї матері, тому суд не знаходить підстав для вселення [PERSON] у спірну квартиру. Доказів, які б перешкоджали [PERSON] вселитися до спірної квартири суду не надано. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї (в тому числі колишній член сімї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] на підставі договору дарування від 29.07.2011 року є власницею квартири № 22 готельного типу, розташованої у будинку № 10 по вул. Воробйова в м.Харкові, загальною площею 15,2 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м. За правилами ст..319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що у разі буд-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням…. З огляду на наведе, суд прийшов до висновку, що [PERSON] з моменту розірвання шлюбу у спірній квартирі не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, комунальні послуги не сплачує, чим порушує право [PERSON], як власника квартири розпоряджатися своїм майном, тому суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщення у спірній квартирі.

Outcome: approved