Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Першої вінницької державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна та просила усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою [ADDRESS] , звільнивши з-під арешту (знявши заборону відчуження) квартиру [ADDRESS] , накладеного Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 15 червня 1999 року за реєстром № 10-246 на підставі повідомлення відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці № ДВ-5 від 14 червня 1999 року, яке надійшло до Першої вінницької державної нотаріальної контори 15 червня 1999 року за вх. № 843 (номер запису про обтяження 27811272), мотивуючи позовні вимоги тим, що арешт на спірну квартиру було накладено безпідставно, у зв`язку з чим порушуються та обмежуються права її власника. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник- адвокат Павленко О.О. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Представник відповідача - Першої вінницької державної нотаріальної контори - у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду, а також надав відзив на позовну заяву від 13.06.2019 року (а.с. 20-21). Представник відповідача - Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2105013642730. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення позивач [PERSON] та її представника - адвоката Павленко О.О., оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 12.02.2001 року №1796, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 28 від 25.01.2001 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ; право власності зареєстроване 02.03.2001 року у реєстровій книзі № 457 за реєстровим № 37 (а.с.3), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2018 року №136913274 (а.с. 5). Третя особа [PERSON] станом на 1999 рік та на теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень від 07.09.2018 року №136915092 та довідкою Державного нотаріального архіву Вінницької області від 25.09.2018 року №2548/01-14, на квартиру [ADDRESS] , як належну [PERSON] , накладено арешт Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 15 червня 1999 року за реєстром № 10-246 на підставі повідомлення відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Вінниці № ДВ-5 від 14 червня 1999 року (а.с. 4, 6, 8). Однак, ні у 1999 році, ні на теперішній час спірне нерухоме майно не належало (не належить) на праві власності [PERSON] , а перебувало у комунальній власності, у подальшому (лише у 2001 році) квартира була отримана у власність позивачем [PERSON] . Як вбачається із листа Центрального відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 04.02.2019 року №1076415.26-25/8, згідно АСВП виконавчих проваджень відносно [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] на виконанні станом на 04.02.2019 року немає (а.с. 7). Таким чином, позивач [PERSON] у зв`язку з накладеним на спірну квартиру арештом невзмозі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Враховуючи те, що накладення арешту на спірну квартиру є безпідставним, порушує та обмежує права позивача [PERSON] , позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved