Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що протягом часу з липня 2006р. по вересень 2015р. вона проживала разом із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У сторін [INFO] . народилася дочка [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданим 23.03.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану м. Варшава Республіки Польща. На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. 11.09.2018 року Придніпровським райсудом м. Черкаси видано судовий наказ про стягнення з відповідача щомісячно аліментів на користь позивача на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ набрав чинності, але відповідач ухиляється від сплати аліментів і не виконує обов`язки щодо утримання неповнолітньої дочки. Позивач зазначає, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, нею понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, які пов`язані з оплатою надання їй додаткових освітніх послуг та витрат, пов`язаних з лікуванням хронічних захворювань. При цьому, відповідач не бажає добровільно брати участь у додаткових витратах на дитину. Так, дочка з поглибленого вивчення іноземної мови для розвитку її здібностей, успішно склала іспит DELF A1 11.06.2018р., за що позивачем сплачено 1500грн.; за даними медичної картки дочка перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.01.2013 по 18.01.2013 в Черкаській міській дитячій лікарні, проходила планове профілактичне лікування в санаторії «Україна» протягом часу - з жовтня по листопад 2015 року, внаслідок чого позивач понесла витрати в розмірі 244грн.; 1170грн. сплачено згідно із рецептом від 08.09.2014р. на окуліри дитині; за проведення лабораторних обстежень неповнолітньої [PERSON] , позивачем сплачено 1123,50грн.; на лікування дочки за період грудень 2015 по січень 2016 понесено витрати в розмірі 10901грн. 62коп. Таким чином, за оплату додаткових освітніх послуг та витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, позивачем понесено 14939грн. 12коп. Отже, позивач вважає, що половина цих витрат в сумі 7469грн. 56коп. підлягає до стягнення з відповідача, оскільки кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь в утриманні неповнолітньої дитини з метою забезпечення її найкращих інтересів, підтримання фізичного здоров`я та розвитку здібностей. Отже, позивач просить суд, - стягнути із відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дочки в розмірі 7469грн. 56коп., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкрито провадження, прийнято до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Нікітюк А.М. повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Зазначили, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини та не надає матеріальної допомоги на додаткові витрати на спільну дочку. Внаслідок чого, позивач самостійно оплатила іспит щодо поглиблення здійсностей дочки з вивчення іноземної мови; дитина постійно перебуває на обліку у лікаря з приводу хвороби, а тому вона оплачує її лікування, лабораторні обстеження дитини протягом 2014-2018 років. Загальна сума витрачених додаткових коштів становить 14939грн. 12коп, з яких 7469,56грн. просить стягнути з відповідача на свою користь. Додали, що спору про батьківство, немає; місце знаходження батька невідоме. Судовий наказ перебуває на виконанні в органах ДВС. Відповідач Гідез Руді Гай Моріс в судове засідання жодного разу не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив, не надано відзив на позов. Відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи, враховуючи думку позивача та його представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за таких підстав: встановлено, що сторони по справі мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Варшава, Республіка Польща. Відповідно до даних довідки від 11.03.2014р. №08-06/196, виданої управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , громадянин Французської Республіки мав дозвіл на постійне проживання в Україні до 10 березня 2015 року. За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21.01.2019 року [PERSON] , 2007р. народження зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що відповідає інформації про місце реєстрації позивача по справі [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] ). Як вбачається з інформації виконкому Деражнянської міської ради від 18.02.2019р. №123, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 27.11.2017р. згідно із посвідкою на постійне місце проживання [NUMBER] вид. 7101. Відповідно до даних довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 Черкаської міської ради від 21.05.2018р. №19, [PERSON] навчається в 5-му класі цієї школи. Дійсно, [PERSON] успішно склала іспит DELF A1 11.06.2018р., що проходив в м. Києві (довідка Франкомовного центру Альянс №40 від 14.11.2018р.). Як зазначено, іспит коштував 1500грн., але підтвердження сплати таких коштів саме позивачем, до суду не надано. 11.09.2018р. Придніпровським районним судом м. Черкаси (справа №711/4403/18) за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , 2007р. народження аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31.05.2018 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання про судові витрати. Вказаний судовий наказ є таким, що набрав законної сили 11.09.2018р. і звернутий до виконання через органи ДВС. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту для даних правовідносин передбачені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною першою ст. 12 вказаного Закону визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно із положеннями ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 (справа № 6-1489цс17) роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тобто, аналізуючи вищевикладене, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Крім того, до таких же висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 року (справа №753/19306/16-ц). При цьому, зазначено, що відповідно до змісту ст. 185 СК, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено жодними належними, допустимими та переконливими доказами той факт, що витрати, які були понесені на дитину, підпадають під поняття «додаткові витрати» відповідно до статті 185 СК України. Крім того, як зазначалось вище, відсутні платіжні документи, які б вказували на те, що саме позивачем були сплачені кошти в розмірі 1500грн. за здачу [PERSON] іспиту. Надання позивачем до позову ряду медичних документів, чеків та інш., зокрема, про те, що [PERSON] проходила медичні обстеження, лікування, перебування у санаторії тощо також не дають підстав для того, щоб вважати понесені позивачем витрати на дитину як такі, що викликані особливими обставинами. Отже, у задоволенні позові слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed