Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/6 частці заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Як на підставу своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] добровільно не надає допомоги на утримання дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/6 частці заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Згідно Свідоцтва про народження серії І-АП № 273372 (а.с. 7) [PERSON] народилася 30 листопада 2004 року, її батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. Згідно Свідоцтва про народження серії І-ГЮ № 030799 (а.с. 6) [PERSON] народилася 31 серпня 2006 року, її батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2014 року після розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], їх малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишені проживати з матірю [PERSON] (позивачем по справі). Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] отримує заробітну плату (а.с. 8), суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у частці від заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру аліментів, суд враховує положення ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184\~цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір суд стягує з відповідача [PERSON] з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 88, 174, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved