Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач повідомила, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Позивач просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позов не надав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-АМ № 365837 від 04.05.2017 року. Шлюб між сторонами розірваний відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2018 року по справі №127/10408/18. Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою ТОВ «ЖЕО» від 24.09.2018 року. Відповідач проживає окремо (повідомлення Кам»яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 18.10.2018 року за №93), добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Протилежного судом не встановлено. Позивачу важко самій утримувати дитину, нести всі витрати з цього приводу. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня -1492 грн., з 1 липня -1559 грн., з 1 грудня -1626 грн. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено не виконання відповідачем своїх обовязків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушене, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обовязок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі про який клопоче позивач. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто в даній справі з 24.09.2018 року (дата відправлення позову до суду). На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved