Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Тернопільської міської ради у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської міської ради №7/47/91 від 13 березня 2020 року «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] »; визнати протиправним та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 52102222 прийняте 29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Олексишин М.Ю. щодо реєстрації права, власності на земельну ділянку площею 0,0141 га, кадастровий номер 6110100000:12:013:0096, за [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті, на підстав заповіту, вона успадкувала право на користування земельною ділянкою площею 0,0227 га для обслуговування житлового будинку у якому проживала, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту про право постійного користування землею на площу 0,0227 га, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №55. У квітні 2016 року вона звернулася до Тернопільської міської ради із заявою щодо надання дозволу на відведення даної земельної ділянки їй у власність. 16 червня 2016 року Тернопільською міською радою було прийнято рішення №7/9/45 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] ». Після отримання вказаного рішення в липні 2016 року, нею була розпочата процедура отримання необхідних висновків, дозволів та оформлення іншої технічної документації передбаченої ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Проте на всі подані нею заяви державними кадастровими реєстраторами були надані відмови мотивовані наявністю помилки в координатах розташування суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 6110100000:12:010:0059, яка також належить їй на праві приватної власності, що спричинило накладку на новостворену земельну ділянку на підставі розробленого проекту землеустрою. З метою усунення вказаного недоліку, після відмови розробника технічної документації виправити помилку, в січні 2018 року вона звернулася до суду з позовом до КП «Земельно-кадастрове бюро» з вимогою зобов`язати їх виправити помилку шляхом внесення змін до технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером 6110100000:12:010:0059, для можливості подальшої реєстрації в ДЗК оспорюваної ділянки. Враховуючи проходження вказаної довготривалої процедури нею у шестимісячний строк не було подано на затвердження до Тернопільської міської ради розробленого проекту землеустрою, у зв`язку із чим 05 квітня 2019 року Тернопільською міською радою було прийнято рішення №7/33/110, яким рішення міської ради від 16 червня 2016 року №7/9/45 було визнано таким, що втратило чинність. В подальшому рішенням Тернопільського окружного суду рішення Тернопільської міської ради №7/33/110 від 05 квітня 2019 року було скасовано. 16 вересня 2020 року отримавши відповідь Тернопільської міської ради на її заяву щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,0230 га для обслуговування індивідуального житлового будинку та споруд за адресою [ADDRESS] , позивачу стало відомо, що 13 березня 2020 року Тернопільською міською радою було прийняте рішення №7/47/91 про затвердження громадянину [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . В даному листі також було вказано, що земельна ділянка площею 0,0230 га, на яку вона ще у 2017 році виготовила проект землеустрою, включає частину зазначеної земельної ділянки 0,0141 га, яка вже зареєстрована на іншу особу. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29 квітня 2020 року право власності на земельну ділянку площею 0,0141 га з присвоєним кадастровим номером 6110100000:12:013:0096 зареєстровано за [PERSON] . Так, Тернопільська міська рада, своїм рішенням №7/47/91 від 13 березня 2020 року, яким затверджено громадянину [PERSON] проект землеустрою надала останньому дозвіл на оформлення права власності на земельну ділянку, яка не була у вільному обігу, а перебувала у її користуванні для обслуговування успадкованого нею житлового будинку по [ADDRESS] . Тернопільській міській раді було відомо про те, що спірна земельна ділянка ще з 1999 року перебувала в постійному користуванні [PERSON] , а з 2010 по 2019 роки перебувала у її користуванні, тобто на протязі 20 років перебувала у користуванні сім`ї [PERSON] . Крім того з моменту оскарження нею у суді рішення Тернопільської міської ради №7/33/110 від 05 квітня 2019 року його дія фактично була призупинена, а дія рішення №7/9/45 від 16 червня 2016 була відновлена. Тому Тернопільська міська рада не мала правових підстав вчиняти будь-які інші дії стосовно спірної земельної ділянки, а тим більше передавати її у власність третій особі, зокрема [PERSON] . Також, при виготовлені [PERSON] проекту землеустрою на оспорювану земельну ділянку, ним не було погоджено межі земельної ділянки з суміжним землевласником [PERSON] , що є порушенням вимог земельного законодавства України. З огляду на викладене, враховуючи, що земельна ділянка площею 0,0230 га за адресою: [ADDRESS] , станом на 2019 рік не належала до вільних земель Тернопільської міської ради, а право постійного користування нею було успадковане [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого [PERSON] та заповіту [PERSON] від 15 червня 2009 року; [PERSON] було повністю розроблено проект відведення земельної ділянки та отримано позитивний висновок Держгеокадастру України через ГУ Миколаївської області; при виготовленні [PERSON] проекту землеустрою на оспорювану земельну ділянку, ним не було погоджено межі земельної ділянки з суміжним землевласником [PERSON] , що є порушенням вимог земельного законодавства України та рішення Тернопільської міської ради №7/47/91 від 13 березня 2020 року було прийняте під час судового розгляду справи, що суперечить ч. 1 ст. 161 ЗК України. Прийняте Тернопільською міською радою рішення №7/47/91 від 13 березня 2020 року «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0141 га для будівництв та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] », а також Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 52102222 прийняте 29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Олексишин М.Ю є незаконними та такими, що порушує її права як належного землекористувача спірної земельної ділянки, а тому просить позов задовольнити з підстав зазначених вище. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите за правилами загального позовного провадження. 18 січня 2021 року від відповідача Тернопільської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позов у якому міська рада просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у позивача відсутнє цивільне право, яке порушено і потребує захисту, а також відсутній законний інтерес. Так, [PERSON] на підставі договору дарування від 19 червня 2002 року належить на праві власності земельна ділянка, площею 228 кв. м., яка розташована по [ADDRESS] та 21/50 частини будинковолодіння, житловий будинок під літ. «Б» і вбиральня під літ. «Г», що знаходиться по [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] 24 липня 2019 року Тернопільською міською радою було прийнято рішення № 7/36/22, яким заявнику надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0157 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . До заяви було долучено нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , датовану 14 вересня 2002 року про згоду на вилучення із постійного користування земельної ділянки площею 145 кв.м [PERSON] для обслуговування житлового будинку із земельної ділянки загальною площею 227 кв.м, що розташована в [ADDRESS] . У даній заяві зазначено: «В постійному користуванні мені, [PERSON] , залишається земельна ділянка розміром 82 кв.м.». За результатами розгляду судової справи № 500/2320/19 судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування вищенаведеного рішення сесії № 7/36/22 від 24 липня 2019 року. Земельна ділянка, площею 0,0141 га, стосовно якої прийнято оспорюване рішення, відноситься до земель комунальної власності та є вільною від жодних забудов, відноситься до категорії земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що зазначено у висновку експерта державної експертизи від 23 грудня 2019 року № 16848/82-19. Позивач не скористалась своїм правом на отримання безоплатно у власність земельної ділянки на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої було надано дозвіл рішенням №7/9/45 від 16 червня 2016 року, у зв`язку з чим на тридцять третій сесії сьомого скликання Тернопільською міською радою було прийнято рішення №7/33/110 від 05 квітня 2019 «Про втрату чинності рішення міської ради», проте рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року таке було скасовано. При цьому, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою автоматичного переходу права власності на зазначену земельну ділянку без вчинення відповідних дій, передбачених законодавством для приватизації земельної ділянки, а також у зазначеному рішенні вказані орієнтовні розміри земельної ділянки. У зв`язку з відсутністю реєстрації будь-якого речового права на спірну земельну ділянку, у тому числі володіння та користування чи-то за позивачкою, чи-то за третьою особою, у Тернопільської міської ради були всі підстави для розгляду заяви [PERSON] щодо передачі йому земельної ділянки. Крім того, посилання позивачки на те, що вона успадкувала право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0227 га за померлим [PERSON] не заслуговує на увагу та не підтверджено доказами. 09 лютого 2021 року позивачем надано відповідь на відзив Тернопільської міської ради, згідно якого остання зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, а в даному випадку [PERSON] набув його ще у 1999 році, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України від 25 жовтня 2001 року не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства. Даний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі №663/1738/16-ц.Таким чином, на момент смерті [PERSON] цілком на законних підставах володів правом постійною користування спірною земельною ділянкою на підставі дійсного, ніким не скасованого Державної акт на право постійного користування землею. Після його смерті до неї як до єдиної спадкоємиці, перейшло право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0227 га. Також, як вказує у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, за змістом переліку наведеного у ст.1219 ЦК України право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати, а тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Крім того посилання відповідача на заяву [PERSON] датовану 14 вересням 2002 року про згоду на вилучення із постійного користування земельної ділянки площею 145 кв.м, як належний доказ правомірної передачі земельної ділянки, не заслуговує на увагу, оскільки в заяві не міститься інформації, що вона адресована саме власнику спірної земельної ділянки, тобто Тернопільській міській раді, а лише зазначено «Відповідній установі». Таким чином, на сьогоднішній день, невідомо до кого саме адресувалася вказана заява і чи можна її вважати, в розумінні ч. 3 ст. 142 ЗК України, заявою про добровільну відмову [PERSON] від права користування частиною належної йому земельної ділянки. Разом з цим, з 2002 року по день смерті [PERSON] . Тернопільська міська рада не приймала рішення про припинення права користування земельною ділянкою та не повідомляла про це органи державної реєстрації. Окрім цього, [PERSON] також жодним чином не оформив правовстановлюючих документів на вказану частину земельної ділянки площею 145 кв.м., що свідчить проте, що Тернопільською міською радою на момент смерті [PERSON] , право користування останнього частиною земельної ділянки площею 145 кв.м не припинено. 12\~травня 2021\~року ухвалою\~суду постановленою\~без виходу\~до нарадчої\~кімнати закрито\~підготовче провадження\~та призначено\~справу до\~розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача Тернопільської міської ради Чарнош Т.М., [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 26 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 26 березня 2009 року. 15 червня 2009 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О.Є. за реєстровим номером 640 посвідчено заповіт згідно якого [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право [PERSON] . Державним актом на право постійного користування землею серії ТР виданого 1999 році Тернопільською міською Радою народних депутатів на підставі рішення Тернопільської міської Ради народних депутатів від 28 квітня 1999 року №365, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №55, засвідчено, що [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] , надається у постійне користування земельна ділянка площею 227 кв.м., яка розташована на території м. Тернополя, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 16 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. за реєстровим номером 4360, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] 3/4 частки з належних [PERSON] 29/50 часток будинковолодіння в складі двох житлових будинків під літерою «А» та під літерою «Б» з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться під номером [ADDRESS] , загальна площа будинковолодіння 113,6 кв.м, житлова 76,2 кв.м. У власність [PERSON] переходять 3/4 частки із 29/50 часток в складі двох житлових будинків під літерою «А» та під літерою «Б» з надвірними будівлями та спорудами, а саме: 3/4 частки житлового будинку під літерою «А», загальною площею 76,6 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м. Згідно інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0414 га кадастровий номер 6110100000:12:010:0059 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 12 червня 2010 року. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Рудніцького А.Я. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-31 від 12 січня 2021 року, 16 червня 2010 року нотаріальною конторою заведено спадкову справу №394/2010 після смерті [PERSON] . [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 227 кв.м, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Проте [PERSON] у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі Державного акта на право користування земельною ділянкою без укладання договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Рішенням Тернопільської міської ради №4/9/45 від 16 червня 2016 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га з передачею земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] та зобов`язано її в шестимісячний термін подати на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Висновком управління містобудування, архітектури та кадастру виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1934/14 від 23 вересня 2016 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці площею 0,0230 га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] . 26 січня 2017 року приватним підприємством «Тернопільський край» на підставі рішення Тернопільської міської ради №7/9/45 від 16 червня 2016 року розроблено завдання на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] , а саме щодо земельної ділянки загальною площею 0,0230 га за адресою [ADDRESS] , яка належить до земель комунальної власності житлової та громадської забудови. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області №32-19-0.202-1310/177-17 від 26 травня 2017 року земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,0230 га, що проектується до відведення у власність гр. [PERSON] , частково формується за рахунок земельної ділянки яка перебувала у постійному користуванні [PERSON] на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого Тернопільською міською радою за №55 від 1999 року, частково за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність та постійне користування у межах населеного пункту. Висновком Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №2300/82-17 від 26 червня 2017 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0230 га за адресою [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у власність [PERSON] . 18 липня 2017 року рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № РВ-6100173732017 розглянувши заяву [PERSON] від 07 липня 2017 року відмовлено у внесені змін до Державного земельного кадастру у зв`язку із наявністю помилки, а саме перетин ділянок з ділянкою 6110100000:12:013:0096, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. В подальшому рішеннями державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Тернополі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № РВ-6100220722017 від 29 листопада 2017 року та № РВ-6100231022017 від 28 грудня 2017 року також було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з причин перетину ділянок з ділянкою 6110100000:12:013:0096, площа співпадає на 3,8391%. Рішенням Тернопільської міської ради №7/33/110 від 05 квітня 2019 року рішення міської ради від 16 червня 2016 року №7/9/45 «Про надання дозволу на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] » визнано таким, що втратило чинність. Згідно роз`яснень наданих [PERSON] у листі Тернопільської міської ради №7790/08-Ф від 20 травня 2019 року підставою для скасування рішення №7/9/45 «Про надання дозволу на розроблення проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] » від 16 червня 2016 року є неподання [PERSON] в шестимісячний строк проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0230 га за адресою [ADDRESS] . 06 червня 2019 року на тридцять п`ятій сесії Тернопільської міської ради, за зверненням [PERSON] , відділу земельних ресурсів спільно з постійною комісією міської ради з питань містобудування протокольно доручено розглянути питання щодо скасування рішення №7/33/110 від 05 квітня 2019 року і внести відповідний проект рішення на чергову сесію, в протилежному випадку підготувати відповідь [PERSON] з роз`ясненнями. На виконання вказаного протокольного доручення [PERSON] листом Тернопільської міської ради №10849/08-Ф від 02 серпня 2019 року рекомендовано вирішувати спір в судовому порядку. 11 березня 2020 року [PERSON] звернулася до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . 17 березня 2020 року рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/1977/19 скасовано рішення Тернопільської міської ради №7/33/110 від 05 квітня 2019 року, яким рішення дев`ятої сесії сьомого скликання Тернопільської міської ради №7/9/45 від 16 червня 2016 року «Про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] » визнано таким, що втратило чинність. Згідно реєстраційного посвідчення виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 21/50 частина будинковолодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування 21/50 частини будинковолодіння посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. 19 червня 2002 року за реєстром №2871. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії В1 №665812 [PERSON] на підставі договору дарування від 19 червня 2002 року №2870 передано у приватну власність земельну ділянку площею 228 кв.м, яка розташована на території [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до заяви [PERSON] від 14 вересня 2002 року, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С.Й. за реєстровим №8121, [PERSON] не заперечив проти вилучення земельної ділянки площею 145 кв.м гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку, із земельної ділянки загальною площею 227 кв.м., що знаходиться в його користуванні і розташована в [ADDRESS] . Натомість в постійному користуванні [PERSON] , залишається земельна ділянка розміром 82 кв.м. 24 липня 2019 року рішенням Тернопільської міської ради №7/36/22 надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0157 га безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] та зобов`язано останнього в шестимісячний термін подати на затвердження вказаний проект. 11 жовтня 2019 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі рішення Тернопільської міської ради №7/36/22 від 24 липня 2019 року розроблено завдання на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] , а саме щодо земельної ділянки загальною площею 0,0141 га за адресою [ADDRESS] , яка належить до земель комунальної власності землі запасу. Висновком управління містобудування, архітектури та кадастру виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1637/14 від 09 грудня 2019 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на земельній ділянці площею 0,0157 га за адресою [ADDRESS] . Висновком Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №16848/82-19 від 23 грудня 2019 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0141 га гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру №НВ №6112270892020 від 30 січня 2020 року земельна ділянка площею 0,0141 га, кадастровий номер 6110100000:12:013:00096, розташована за адресою: [ADDRESS] належить до земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). 31 січня 2020 року [PERSON] звернувся до Тернопільської міської ради із заявою про надання дозволу затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0141 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . 13 березня 2020 року після розгляду звернення [PERSON] Тернопільською міською радою прийнято рішення №7/47/91 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] », згідно якого гр. [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] ; припинено гр. [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0,0141 га за адресою [ADDRESS] , враховуючи письмову згоду землекористувача; передано гр. [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку (кадастровий номер 6110100000:12:013:0096) площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення, 29 квітня 2020 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Олексишин М.Ю. внесено запис №36402149 про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0141 га, кадастровий номер 6110100000:12:013:0096, яка розташована по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2074886061101) за [PERSON] , що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №224383613 від 17 вересня 2020 року. Згідно відомостей Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку 6110100000:12:013:0096 остання належить до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що до неї в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0227 га за адресою: [ADDRESS] , що свідчить проте, що земельна ділянка площею 0,0230 га, станом на 2019 рік не належала до вільних земель Тернопільської міської ради, а право постійного користування нею було успадковане на підставі Державного акту на право постійного користування землею виданого [PERSON] та заповіту [PERSON] від 15 червня 2009 року. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Аналіз наведених норм матеріального права приводить до висновку, що право користування земельною ділянкою за загальним правилом входить до складу спадщини і таке право спадкування здійснюється лише за умови, якщо спадкодавцем у встановленому законом порядку зареєстровано право користування на земельну ділянку, і воно увійшло до спадкового майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла подавши до Першої тернопільської державної нотаріальної контори відповідну заяву 16 червня 2010 року. У своїй постанові від 23 червня 2020 року у справі №179/1043/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеного у його постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 399/374/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 472/598/16-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 376/2038/14-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 183/4638/16, від 13 березня 2019 року у справі № 532/1150/17, від 20 березня 2019 року у справі № 587/260/17, та від 3 квітня 2019 року у справі № 525/1385/16-ц, про те, що право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, та не входить до складу спадщини. Натомість зазначила,\~що право\~постійного користування\~(на\~підставі відповідного\~державного акта)\~земельною ділянкою\~не припиняється\~зі смертю\~фізичної особи,\~якій було\~надане таке\~право,\~незалежно від\~цільового призначення\~відповідної ділянки. Аналіз наведених норм матеріального права приводить до висновку, що право користування земельною ділянкою за загальним правилом входить до складу спадщини і таке право спадкування здійснюється лише за умови, якщо спадкодавцем у встановленому законом порядку зареєстровано право користування на земельну ділянку, і воно увійшло до спадкового майна. Враховуючи викладене вище, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6110100000:12:013:0096 площею 0,0141 га, розташована за адресою [ADDRESS] , щодо якої Тернопільською міською радою прийняте оскаржуване рішення про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, увійшла до спадкового майна та є тією самою стосовно якої у позивача наявне право постійного користування. Статтею 116 ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч. 6-9\~ст. 118 ЗК України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього\~Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього\~Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Частиною першою\~статті 186-1 ЗК України\~\~передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним\~\~органом\~\~центрального\~\~органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Так, Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про землеустрій»\~документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо та проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом. Відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про землеустрій»\~документація із землеустрою розробляється в електронній та паперовій формах у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Особливим видом такої документації є документація із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, - комплексні плани просторового розвитку територій територіальних громад, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій. Затверджена документація із землеустрою є публічною та загальнодоступною. Видом документації із землеустрою, зокрема, є проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Відповідність документації із землеустрою в електронному вигляді положенням нормативно-технічних документів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується кваліфікованим електронним підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, з використанням кваліфікованої електронної позначки часу, а в паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про землеустрій»\~замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою та фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором. Замовники документації із землеустрою за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладення з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України. (ст. 27 ЗУ «Про землеустрій»). Відповідно до\~Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. З матеріалів справи вбачається, що Проект землеустрою погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, був виготовлений за заявою замовника [PERSON] і поданий ним до Тернопільської міської ради для затвердження, та в результаті його затвердження було проведено державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,0141 га з кадастровим номером 6110100000:12:013:0096. Позивач [PERSON] стверджуючи про порушення її прав, зазначила, що рішенням Тернопільської міської ради №7/33/11 від 05 квітня 2019 року, було визнано таким, що втратило чинність рішення Тернопільської міської ради №7/9/45 від 16 червня 2016 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] , 26 грн. [PERSON] ». Проте, рішення Тернопільської міської ради №7/33/110 від 05 квітня 2019 року нею було оскаржено до Тернопільського окружного адміністративного суду та за результатами судового розгляду рішенням суду від 17 березня 2020 року було скасоване, що свідчить про те, що Тернопільська міська рада не мала права вчиняти будь-які дії стосовно спірної земельної ділянки, оскільки з момент оскарження рішення його дія була призупинена, натомість дія рішення №7/9/45 від 16 червня 2016 року була відновлена. Судом встановлено, що оскаржуване рішення Тернопільської міської ради № 7/47/91 від 13 березня 2020 року «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] » було прийняте до винесення Тернопільським окружним адміністративним судом рішення у справі № 500/1977/19 за позовом [PERSON] . Слід відмітити, що на момент прийняття Тернопільською міською радою оскаржуваного рішення від № 7/47/91 від 13 березня 2020 року Тернопільським окружним адміністративним судом ще не було прийняте рішення від 17 березня 2020 року по справі № 500/1977/19, а тому посилання позивачки на те, що відновлення дії рішення Тернопільської міської ради №7/9/45 від 16 червня 2016 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0230 га за адресою [ADDRESS] , 26 грн. [PERSON] » та подальше продовження процедури оформлення права власності, не є підставою вважати оскаржуване рішення № 7/47/91 від 13 березня 2020 року незаконним. Доказів того, що в рамках вказаного судового провадження було вжито заходів забезпечення позову, які б перешкоджали Тернопільській міській раді прийняти оскаржуване рішення, позивачем не надано, з рішення суду у справі № 500/1977/19 таких відомостей не вбачається. Також, позивач вказує на те, що при виготовленні [PERSON] проекту землеустрою на оспорювану земельну ділянку, ним не було погоджено межі земельної ділянки з суміжним землевласником [PERSON] , що є підставою для скасування оспорюваного рішення, однак суд критично оцінює дані твердження з наступних підстав. Так,\~ст. 118 ЗК України\~передбачає, що підставою для приватизації земельної ділянки є заява громадянина, який саме зацікавлений у такій приватизації. Як встановлено судом, відповідач був зацікавлений у приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , саме у межах розміру, який відповідає переданій йому [PERSON] згідно заяви від 14 вересня 2002 року частині земельної ділянки, а не усієї земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, та подав відповідну заяву до органу місцевого самоврядування. Ст. 198 ЗК України\~визначено, що при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Так, станом на момент приватизації земельної ділянки її землекористувачами, зокрема були відповідач, Тернопільська міська рада, [PERSON] , що вбачається з акту погодження меж земельних ділянок з суміжними землекористувачами від 24 жовтня 2019 року, акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, кадастрового плану земельної ділянки 6110100000:12:013:0096. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 379, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція). Пунктом 2.8 Інструкції передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з пунктом 3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Враховуючи вищевикладене, законодавством передбачена процедура закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки саме із суміжним землевласниками/землекористувачами. Разом з цим, згідно ч.3\~ст.158 ЗК України\~земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування. Порядок розгляду земельного спору врегульовано\~ст.159 ЗК України. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом згідно із ч.5\~ст. 158 Земельного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання (погодити межі земельної ділянки), з метою вирішення земельного спору, необхідно звертатися до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки. Разом з тим, згідно з постановою Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 350/67/15-ц, Верховний Суд дійшов до висновку, що погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. В тому випадку, якщо суміжник відмовляється підписати відповідний акт орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію земельної ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Згідно вищезазначених актів позивач [PERSON] не є суміжним землекористувачем [PERSON] , відтак необхідність погодження відповідачем меж з позивачем була відсутня. Крім того в ході судового розгляду судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0141 га стосовно якої прийнято оспорюване рішення, відноситься до земель комунальної власності та є вільною від жодних забудов, відноситься до категорії земель для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що зазначено у висновку експерта державної експертизи № 16848/82-19 від 23 грудня 2012 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] виконав усі необхідні вимоги, визначені статтями\~116,\~118 ЗК України, при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про отримання у власність земельної ділянки. Рішенням Тернопільської міської ради №7/36/22 від 24 липня 2019 року йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після розроблення проекту землеустрою ФОП [PERSON] , його погодження Головним Управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, було сформовано зазначену земельну ділянку та присвоєну їй кадастровий номер 6110100000:12:013:0096, його заява про затвердження розробленого ним проекту землеустрою та про передачу йому у власність вказаної земельної ділянки була винесена на розгляд та затвердження Тернопільської міської ради, яка ухвалила рішення про затвердження вказаного проекту землеустрою. Тому, враховуючи вищезазначене, наявні законні та належні підстави набуття відповідачем [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку площею 0,0141 га, з урахуванням того факту, що згідно нотаріально посвідченої заяви від 14.09.2002 року [PERSON] не заперечив проти вилучення у нього земельної ділянки площею 145 кв.м гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку, із земельної ділянки загальною площею 227 кв.м., що знаходиться в його користуванні і розташована в [ADDRESS] . Натомість в постійному користуванні [PERSON] , залишається земельна ділянка розміром 82 кв.м. Твердження позивача [PERSON] про те, що заява [PERSON] від 14.09.2021, згідно якої він не заперечив щодо вилучення у нього земельної ділянки в користь [PERSON] , втратила свою силу після смерті [PERSON] , судом до уваги не береться, оскільки чинним законодавством України такого не передбачено. Відповідно до\~статті 152 ЗК України\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 21 ЦК України\~визначено, що суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах\~Конституції\~та законів України. Згідно зі\~статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені\~Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до пункту 34 частини першої\~статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з частиною другою\~статті 19 Конституції України\~органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10\~статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14 -144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (№12-304гс18). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Так, гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 року у справі №910/12787/17. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] зобов`язана довести, яким чином рішення Тернопільської міської ради №7/47/91 від 13 березня 2020 року «Про затвердження гр. [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0141 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] ) порушує її права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовом [PERSON] не довела належними і допустимими доказами порушення її прав, свобод та інтересів, прийнятим рішенням Тернопільської міської ради №7/47/91 від 13 березня 2020 року, оскільки відповідачі при приватизації земельної ділянки та винесенні оскаржуваного рішення діяли в межах чинного законодавства України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed