Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 14 липня 2012 року. Під час спільного подружнього життя у них народився син: [PERSON], [INFO]. Відповідач є громадянином Республіки Узбекистан. По закінченні тимчасової реєстрації на території України, 17.06.2014 року, відповідач зібрав свої речі та виїхав до Російської Федерації на заробітки, пообіцявши повернутися. До теперішнього часу, місце знаходження відповідача не відоме позивачу, ніяких стосунків з ним не підтримує. Позивач вважає, що відновити сімейні відносини з відповідачем неможливо, та продовжувати шлюбні відносини з ним надалі не бажає. Просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином, надала суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку Просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є дані про всі права і взаємовідносини сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не з'явились до суду і розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку за актовим записом № 137 (а.с. 5). Сторони мають малолітню дитину - [PERSON] (а.с. 4). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сім'єю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання їх матеріального забезпечення у даному провадженні перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в наданій письмовій заяві вказала про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved