Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на виїзд та в'їзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2007 року. Від цього шлюбу мають спільну дитину - доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 25.07.2014 року їх шлюб було розірвано. Позивач матеріально та належним чином не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даний час дитина перебуває на її повному утримання, вона займається її вихованням одна, так як відповідача - батько дитини, не бере ніякої участі у її вихованні та утриманні, матеріально дитину не забезпечує. З відповідачем з 2014 року вони мешкають окремо, він ніякої матеріальної допомоги не надає, тому позивач змушена була знайти собі роботу для забезпечення гідного життя для неї і їх спільної доньки. Однак, роботу за її спеціальностю вона змогла знайти через своїх знайомих лише у м. Донецьку, яка передбачає постійне її перебування впродовж робочого тижня в м. Донецьку. Крім того, вона знайшла квартиру для проживання та школу у м. Донецьку, де може навчатис їх донька, а на вихідні дні разом з донькою вони планують приїжджати до рідних за місцем реєстрації позивача на контрольовану територію України. Однак відповідач чине їй перешкоди - уникає її та не надає нотаріально засвідченої згоди на виїзд та в'їзд їх сина на тимчасово окуповану територію України, тобто у м. Донецьк, і в той же час не надає ніякої матеріальної допомоги. З зазначених підстав просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в'їзд на непідконтрольну Україні територію їх доньки без згоди її батька. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Так, з матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в її вихованні, дитина перебуває на утримання матері, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди її батька.

Outcome: approved