Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] в якому зазначила, що 12 червня 1992 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 850. Від шлюбу мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]., які є повнолітніми і проживають окремо, та сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім і проживає з ними. Спільним подружнім життям проживали до серпня 2015 року. Причиною припинення шлюбних відносин є те, що відповідач тривалий час зловживає спиртними напоями, появляє неповагу до позивачки, тільки частково матеріально утримує сім»ю, не приймає участі у вихованні дітей. На цій підставі між подружжям виникли сварки та непорозуміння, що призвело до втрати поваги один до одного. Позивач вважає, що шлюб існує формально і зберегти його неможливо. Шлюб розриває вперше. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Просить постановити рішення, яким розірвати укладений 12.06.1992 року нею з відповідачем шлюб, що зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 850. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в заяві, позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з»явився, а тому з урахуванням приписів, передбачених ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд може вирішити справу на підставі наявних в ній доказів та постановити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12 червня 1992 року сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-КЕ № 127050, виданим 24.10.2014р. (а.с. 4). Спільним подружнім життям сторони проживали до серпня 2015 року. Причиною припинення шлюбних відносин стали сварки та непорозуміння, які виникали між подружжям, що призвело до втрати поваги один до одного. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам одного із подружжя, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки встановлені в ході розгляду справи підстави для розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя, відповідають вимогам ст. 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України суд враховує бажання позивача та її право після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються із сплаченого позивачем судового збору в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved