Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 13.12.1999 управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 150. Вказує, що від шлюбу у них з відповідачем є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою та проживає окремо та [PERSON] , [INFO] , яка, зі слів позивачки, проживає із нею. Позивач зазначає, що з вересня 2021 року відповідач припинив проживати із нею та пішов до іншої жінки, з того часу шлюб фактично припинено, відносин не підтримують. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, позивачка просить суд розірвати шлюб, який носить формальний характер. Просить залишити за нею прізвище « [PERSON] ». Також просить суд стягнути із відповідача судові витрати у розмірі сплаченого судового збору. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.12.2021, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 22 грудня 2021 року. У судове засідання 22 грудня 2021 року сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] разом із позовною заявою скерувала до суду також заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Просила не надавати строк на примирення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак скерував до суду 22.12.2021 заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, визнав повністю. Просив справу розглянути за його відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та подані до суду заяви, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення, у зв`язку із його визнанням відповідачем. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 13 лютого 1999 року, який зареєстрований управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернівецької міської ради, місто Чернівці Чернівецької області України, про в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 150, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 13 лютого 1999 року. Крім того позивач і відповідач є батьками дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 липня 2005 року та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 вересня 1999 року. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене\~та з\~урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивач просила шлюб розірвати, а відповідач позов визнав, за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, суд приходить до висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім цього, судом встановлено, що позивачкою при подачі даної позовної заяви до суду сплачено 908,00 грн. судового збору. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, визнання позову відповідачем, позивачу [PERSON] слід повернути із Державного бюджету слід 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454,00 грн., а решта суми 454, 00 грн. слід стягнути на її користь із відповідача [PERSON] . На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved