Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, шляхом позбавлення права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, зняття її з реєстрації та виселення. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 13 квітня 2016 року за Договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстрованого за № 639, вона була обдарована Дарувальником - її матір'ю [PERSON] та стала одноособовим власником одноповерхового житлового будинку№93, який знаходиться по вул. Духновича в с.Софія Мукачівського району Закарпатської області, про що також свідчить Інформаційна Довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16 квітня 2016 року за № 57513242. В цей же день, 13 квітня 2016 року за Договором дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстрований за № 642, вона ([PERSON]В.) була обдарована Дарувальником - її матір'ю [PERSON] земельною ділянкою, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер якої - 2122783000:11:000:0026, розміром 0,2500 гектарів, яка знаходиться за вищевказаною адресою та стала її одноосібним власником. Так, у будинку № 93 по вул. Духновича в с.Софія Мукачівського району Закарпатської області зареєстровані: син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; малолітня донька [PERSON], [INFO], а також колишній її чоловік - [PERSON], [INFO]. 20 січня 2017 року, шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 25 вересня 1993 року виконкомом Зубівської сільської ради народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 4, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області - розірвано. Зазначає, що на протязі тривалого часу, відповідач систематично зловживає спиртними напоями, а також порушує правила співжиття, штучно створюючи нестерпні умови проживання, шляхом влаштовування постійних гучних скандалів. В стані алкогольного сп'яніння він вчиняє сварки та ображає її нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, іншими способами принижує її людську гідність в присутності дітей. Тому, неправомірна поведінка відповідача, створила об'єктивну неможливість спільного з ним проживання. Крім того, ніяких зобов'язань по утриманню житлового будинку він не несе: участі в проведенні поточного ремонту приміщень об'єкту нерухомого майна не приймає; оплату за комунальні послуги не робить і це свідчить про те, що відповідач перестав відноситись до садиби, як до місця свого проживання. Тобто, на даний час, вона змушена сплачувати надмірні платежі за невикористані нею та членами її родини послуги комунальних служб Мукачівського -2- району. Також, вона неодноразово змушена була звертатись до правоохоронних органів, проте своєї тривалої антигромадської поведінки, відповідач не змінив, а вжиття заходів попередження та громадського впливу, не дали позитивних результатів. Тому на підставі вищенаведеного, вона ([PERSON]В.), звертається до суду та просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна з боку відповідача - [PERSON], [INFO], шляхом позбавлення даної особи права користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], буд.№ 93, Мукачівського району Закарпатської області; на підставі норм пункту 4 частини 1 статі 406 ЦК України у зв'язку з припиненням сервітуту на користування об'єктом нерухомого майна, виселити колишнього члена сім'ї [PERSON], з житлового будинку №93 по вул.Духновича в с.Софія Мукачівського району Закарпатської області, без надання йому іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявилася, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача, який не заперечив щодо заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Третя особа - представник Зубівської сільської радаи Мукачівського району в судове засідання не з'явився, повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом належними доказами встановлено, що відповідно до копії Договору дарування жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] від 13 квітня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі №639, [PERSON] подарувала, а [PERSON], прийняла у дар від матері житловий будинок з відповідним надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Софія, вул.Духновича, буд.№ 93, Мукачівського району Закарпатської області (а.с.-15-17), про що також свідчить копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 57513242 від 16 квітня 2016 року (а.с.18-19). Відповідно до копії Договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 642 від 13 квітня 2016 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар від матері земельну ділянку - кадастровий номер-2122783000:11:000:0026, що знаходиться за адресою: с.Софія, вул.Духновича, буд.№93, Мукачівського району Закарпатської області (а.с.20-21), що також стверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.22). З копії Довідки за №80 виданої Зубівською сільською радою Мукачівського району Закарпатської області від 03 лютого 2017 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], і за даною адресою також зареєстровані та проживають: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], та колишній чоловік - [PERSON], [INFO] (а.с.23). 20 січня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, Мукачівським міськрайонним судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та вирішено: Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25.09.1993 року виконкомом Зубівської сільської ради народних депутатів Мукачівського району, актовий запис № 4. Після розірвання шлюбу залишити позивачу [PERSON] прізвище без змін. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.31-33). Відповідно до копії Постанови Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2017 року по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за -3- ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Так, в даній постанові встановлено, що : [PERSON], 16.02.2017 року о 20 год. 00 хв., знаходячись по місцю свого провадження в с. Софія, вул. Духновича, 93, Мукачівського району, вчинив сварку зі своєю дружиною гр. [PERSON], в ході якої висловлювався в її адресу нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. [PERSON] вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав, щиро розкаявся. Вказав на те, що суперечка виникла на побутову ґрунті, на даний момент сторони примирилися (а.с.34). З копії Листів від 04 липня 2017 року та від 19 вересня 2017 року начальника районного відділення Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Головного управління національної поліції в Закарпатській області, [PERSON] вбачається, що в ході проведеної перевірки, яка здійснювалась на підставі заяви [PERSON], встановлено, що відсутні ознаки будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення, а з громадянином [PERSON] проведено профілактично-роз'яснювальну бесіду та винесено йому офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки у майбутньому (а.с.35, 36). У сторін по справі [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2005 року народилася донька - [PERSON], про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №011170 видане виконкомом Зубівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (а.с.41). Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна шляхом позбавлення права користування житловим будинком, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, власником будинку № 93, який знаходиться по вул.Духновича в с.Софія, Мукачівського району Закарпатської області - є [PERSON], що стверджується Договором дарування жилого будинку та Договором дарування земельної ділянки посвідчені приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області від 13 квітня 2016 року. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і такого самостійного способу захисту порушеного права або інтересу як скасування реєстрації місця проживання не передбачено. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим будинком, підлягає до задоволення. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. -4- Згідно статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. З урахуванням вказаної норми Закону, у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку - необхідно відмовити, оскільки така вимога, на думку суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, так як задоволення попередньої - є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою: с.Софія, вул.Духновича, буд.№93, Мукачівського району Закарпатської області, що передбачено статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Тобто, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4)визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про виселення, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 4 і 5 статті 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири також визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Суд звертає увагу на те, що національним законодавством передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі [PERSON] неправомірно та незаконно проживає у будинку, який знаходиться за адресою: с.Софія, вул.Духновича, буд.№ 93, Мукачівського району Закарпатської області, який належить на праві особистої власності [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення підлягає до задоволення. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, шляхом позбавлення особи права користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна, зняття її з реєстрації та виселення - підлягають до часткового задоволення. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640 грн. судових витрат.

Outcome: approved