Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 26 в будинку 13 по вулиці Харківській в м. Камянське Дніпропетровської області, з подальшим зняттям його з реєстрації органом реєстрації. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], 4 липня 2016 року, за договором купівлі-продажу квартири, у продавця [PERSON] (в інтересах якого за договором діяла [PERSON]) придбала квартиру за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS]. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна - зазначена квартира належить їй на праві приватної власності. Продавець [PERSON] на момент нотаріальної угоди перебував за межами України, (в інтересах продавця за договором діяла [PERSON]), а тому, узгодивши всі питання стосовно угоди купівлі-продажу вони, як сторони договору купівлі продажу не взяли до уваги, що остається одне не вирішене питання - зняття з реєстрації відповідача. На даний час вона вважає, що її права порушуються, тому що в разі продажу нею зазначеної квартири, в ній за реєстрацією перебуває особа, яка фактично не має права бути в ній зареєстрованою, особа яка є їй чужою, особа яка отримала право на проживання в Канаді, яка на протязі останніх двох років перебуває за межами України в державі Канада. Зазначила, що вона в дійсності не може в повному обсязі скористатися своїм законним правом володіння користування та розпорядження майном на власний розсуд, бо в цьому їй перешкоджає реєстрація відповідача за адресою належної їй на праві власності квартири. Зазначає, що відповідачу [PERSON] вона після купівлі зазначеної квартири, ніколи не давали згоди на проживання в квартирі після її продажу, ніякого договору на користування квартирою та можливого проживання в квартирі між ними не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб адміністрації Дніпровського району Камянської міської ради в судове засідання не зявився, надали суду заяву про розгляд справ за відсутності їх представника, проти позову не заперечували. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ) [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 04.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.8), копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 63055036 (а.с. 9). З доводів позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є колишнім власником квартири за адресою: м. Кам'янське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS], наявність реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вона не може продати або подарувати свою квартиру, якщо стане таке питання. Згідно витягу, який надано Адміністрацією Держприкордонслужби № 0.64-28689/0/15-17 від 08.09.2017 року, [PERSON] [INFO] перетнув кордон України 18.07.2015 року та з цього моменту до України не вїжджав (а.с.40). За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України\~ правом власності є\~право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до\~закону за\~своєю волею, незалежно\~від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника;\~судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або\~права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть,\~\~ виданого\~\~ компетентним\~\~ органом\~\~ іноземної\~\~ держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для\~\~ проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла - відповідача у справі, є наслідком втрати права користування цим житловим приміщенням, тому перебування відповідача на реєстраційному обліку у належній позивачу квартирі перешкоджає здійсненню нею у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved