Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перспектива 2007» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Перспектива 2007». Позов мотивовано тим, що між позивачем та Лубенською філією ПРАТ «Райз-Максимко» укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить позивачу відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку с. ПЛ № 148166 від 09.02.2006 року, до кінця 2016 року. Однак, в березні 2016 року ТОВ «Агрофірма «Перспектива 2007» скористалося похилим віком позивача, ввело його в оману щодо банкрутства ПРАТ «Райз-Максимко», після чого уклало з позивачем договір оренди вказаної земельної ділянки. Після укладання договору оренди відповідач надав позивачу 2 000 грн 00 коп. безповоротної допомоги. Позивач прохає визнати недійсним договір оренди землі, укладений з ТОВ «Агрофірма «Перспектива 2007», повернути ТОВ «Агрофірма «Перспектива 2007» в порядку реституції 2 000 грн 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Третя особа, ПАТ «Райз Максимко», надіслало до суду заяву, в якій прохало задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судові засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою?третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами ст. 627, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі ? це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку с. ПЛ № 148166 від 09.02.2006 року позивач є власником земельної ділянки на території Вовчицької сільської ради площею 3,610 га, кадастровий номер 5322881100-03-002-0791. Позивач, вказує на те, що між нею та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, який і є предметом цього позову. Однак такі доводи позивача не підтверджені жодним доказом. Так, в матеріалах справи міститься порожній бланк договору оренди землі, за яким орендарем вказано ТОВ «Агрофірма «Перспектива 2007». Цей бланк не містить імені орендодавця, реквізитів земельної ділянки, підписів. Також в матеріалах справи міститься видатковий касовий ордер від 14.03.2016 року виданий відповідачем на користь позивача на суму 2 000 грн 00 коп. безповоротної допомоги. Однак, жодної привязки до договору оренди землі цей документ не містить. Крім того, надана позивачем інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна не містить відомостей щодо існування будь-яких договорів оренди спірної земельної ділянки. При цьому позовна вимога про визнання договору оренди землі недійсним навіть не містить дати його укладання. Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Оскільки позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження укладання нею договору оренди землі, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed