Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить скасувати наказ № 56-к/тр від 13.05.2019 про її звільнення, поновити на роботі в Комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на посаді юриста, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути судові витрати за надання правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2016 на підставі наказу №122-к/тр від 31.08.2016 начальника комунального приємства Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» позивача було прийнято на посаду юриста в КП ЛОР «Стрийське МБТІ». 25.02.2019 позивач отримала попередження від 22.02.2019 № 331 про заплановане вивільнення у зв`язку з ліквідацією юридичного відділу з 01.05.2019 та скорочення чисельності та штату працівників Стрийського МБТІ (наказ від 20.02.2019 №3) про наступне звільнення з посади юриста юридичного відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 30.04.2019. Одночасно пропонувалося переведення на посаду державного реєстратора (з доданою посадовою інструкцією від 20.01.2016). Після цього і до дня звільнення інші наявні на підприємстві вакантні посади позивачу не пропонувались. 13.05.2019 наказом № 56-к/тр начальника комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 13.05.2019 позивача було звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників та відмовою від переведення на іншу роботу. Зазначене звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення відбулось з порушенням процедури скорочення, на підприємстві фактично не відбулось скорочення чисельності або штату працівників - після ліквідації юридичного відділу, в якому за штатним розписом було три працівники: начальник юридичного відділу та два юристи. Звільнено з роботи тільки позивача, а з моменту повідомлення про наступне звільнення і до моменту звернення до суду відповідач здійснював набір нових працівників на роботу. Окрім цього, стаж роботи позивача в КП ЛОР «Стрийське МБТІ» становить 2 роки 9 місяців, а загальний трудовий стаж становить - 18 років. Порівняно з іншими спеціалістами юридичного відділу вона має більш високу кваліфікацію (має дві вищі освіти: інженер - еколог та юрист) і продуктивність праці. Також, відповідач запропонувавши позивачу одночасно з попередженням про вивільнення, переведення на посаду державного реєстратора, свідомо розуміючи, що позивач не може бути законно переведена на посаду державного реєстратора. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 №78 внесено зміни до п.2 Порядку реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, що мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2018 № 860, де вказано, що сертифікат про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації є обов`язковим документом для призначення особи на відповідну посаду/укладення трудового договору із суб`єктом державної реєстрації з метою виконання функції державних реєстраторів. Окрім цього, позивач є єдиною працюючою особою в сім`ї та на її утриманні є донька, [PERSON] , [INFO] , яка навчається у вищому навчальному закладі в м. Київ, що дає переважне право залишення на роботі. Окрім вказаної у попередженні посади державного реєстратора, не було запропоновано іншої роботи на тому ж підприємстві за відповідною спеціальністю та кваліфікацією. Хоча на той момент в КП ЛОР «Стрийське МБТІ» були вакантні посади, серед яких посада фахівця столу замовлень та посада на яку, після вручення позивачу попередження, 05.03.2019 було прийнято на роботу нового працівника [PERSON] , але жодної з цих посад позивачу не було запропоновано. Також, на звернення до Львівської обласної ради через Львівський обласний контактцентр за реєстраційним № ЛИ-109560 від 15.04.2019р - листом від 08.05.2019р. № 01-вих-45 Львівська обласна рада не підтвердила причини необхідності ліквідації юридичного відділу, хоча долучили копію наказу №3 від 20.02.2019 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» про ліквідацію юридичного відділу, де причиною ліквідації є необхідність оптимізацїі\~підприємства. Первинна\~профспілкова організація\~КП ЛОР\~«Стрийське МБТІ» протоколом № 8 від 16.04.2019 розглянула подання Стрийського МБТІ про надання згоди на розірвання трудового договору з працівником і дала згоду на розірвання трудового договору з юристом юридичного відділу Лишанець С.Р., хоча на засідання профспілки позивача запрошено не було, але було складено акт про відмову в прийнятті участі в даному засіданні. Знаючи про майбутнє вивільнення позивач мала намір скористатись своїм конституційним правом на відпустку, звернувшись 15.04.2019 із письмовою заявою на відпустку терміном 10 календарних днів з 16.04.2019, але позивачу було відмовлено. В подальшому було надіслано листом заяву на відпустку та на видачу матеріальної допомоги на оздоровлення від 18.04.2019 та отримала відповідь, що позивачу буде виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні, а про матеріальну допомогу навіть не згадувалось. Враховуючи вищенаведене, позивачу не було надано обґрунтованих причин скорочення штату працівників КП ЛОР «Стрийське МБТІ», а також у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, тому позивач змушена звернутися до суду. Відповідачем КП ЛОР «Стрийське МБТІ» подано відзив на позовну заяву про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яким позовні вимоги заперечує повністю. Обгрунтовуючи тим, що [PERSON] з 01.09.2016 була прийнята на роботу у Стрийське МБТІ на посаду юриста згідно наказу 22-к/тр від 31.08.2016. Згідно подання адміністрації Стрийського МБТІ про можливе скорочення штату працівників № 2654 від 31.12.2018, профспілковим комітетом КП ЛОР «Стрийське МБТІ» складено протокол засідання профкому № 11 від 31.12.2018 щодо скорочення штату працівників шляхом ліквідації юридичного відділу. У зв`язку з оптимізацією підприємства КП ЛОР «Стрийське МБТІ», враховуючи інтереси господарської діяльності установи, адміністрацією було прийнято рішення про ліквідацію юридичного відділу з 01.05.2019, про що видано наказ №3 від 20.02.2019. Працівникам юридичного відділу, а саме начальнику відділу [PERSON] та юристам Медвідь Т.М. і [PERSON] , посади яких скорочуються, було вручено попередження про заплановане вивільнення №№ 330, 331, 332 від 22.02.2019 у зв`язку із ліквідацією юридичного відділу та скороченням чисельності та штату працівників і одночасно запропоновано їм посаду фахівця та дві посади державного реєстратора. З даними попередженнями вищевказані працівники були ознайомлені під підпис. Працівники [PERSON] та [PERSON] пропозиції про переведення прийняли, про що написали відповідні заяви. Юрист [PERSON] попередження отримала, але відповіді на пропозицію щодо переведення її на посаду державного реєстратора (посада за відповідною спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи) протягом усього строку дії попередження не надала та не повідомила відділ кадрів про надання згоди чи відсутність такої на переведення її на іншу посаду. Посада державного реєстратора була єдиною вакантною посадою, яка відповідала кваліфікації юриста [PERSON] , від моменту надання пропозиції і до дня звільнення. Інших вакантних посад, як за відповідною спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи, так і інших вакантних посад, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або ж нижчим рівнем оплати праці, на підприємстві протягом цього періоду не з`являлось. У зв`язку з цим, пропозицій про переведення на іншу посаду роботодавець запропонувати не мав змоги. Доводи позивача, що на підприємстві були інші вакантні посади та на протязі двомісячного строку аж до фактичного звільнення були відкриті нові вакантні посади є безпідставними, надуманими позивачем, не відповідають реальній дійсності та такими, що базуються виключно на непідтверджених припущеннях. Щодо посади фахівця столу замовлень та прийняття на роботу нового працівника [PERSON] , то такий працівник на роботу в підприємство не приймався, що підтверджується штатним розписом підприємства від 01.05.2019. Наказом № 56-к/тр від 13.05.2019, після закінчення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення та подачі листка непрацездатності з 30.04.2019 по 10.05.2019 позивач [PERSON] була звільнена з роботи 13.05.2019 у зв`язку зі скороченням чисельності (штату) працівників за п.1 ст.40 КЗпП України у відповідності до чинного законодавства. Також, роботодавцем було повідомлено службу зайнятості шляхом подання звітності від 28.02.2019 №1 про заплановане вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Щодо переважного права на залишення на роботі позивача, то дане питання не поставало, на яке посилається позивач у позові. Окрім цього, дане право має враховуватись при наявності двох чи більше однакових посад, одна з яких скорочується, а на підприємстві посада юриста скорочувалася взагалі у зв`язку з ліквідацією відділу. Щодо виконання додаткових робіт на підприємстві, то в посадовій інструкції юриста були передбачені такі обов`язки, про що свідчить її власноручний підпис від 01.09.2016. Щодо надання первинною профспілковою організацією Стрийського МБТІ згоди на розірвання трудового договору з юристом [PERSON] , то при попередженні її під підпис про майбутнє вивільнення вона не попросила будь-яких детальних пояснень з приводу причин скорочення штату працівників та копії наказу про скорочення. Чинне законодавство про працю не передбачає обов`язку роботодавця детально ознайомлювати працівника з причинами скорочення штату працівників та надавати копію наказу про скорочення штату. Також, позивача неодноразово запрошували на засідання профкому в усній формі на 09.04.2019 та 16.04.2019, хоча [PERSON] відмовлялася брати участь, про що свідчить акт про відмову від 16.04.2019. Тому, профком Стрийського МБТІ 16.04.2019 повторно одноголосно дав згоду адміністрації на розірвання трудового договору з юристом юридичного відділу [PERSON] С. Р. за п.1 ст.40 КЗпІІ України. Щодо надання відпустки, то 19.04.2019 поступила заява [PERSON] про надання щорічної основної відпустки на 35 календарних днів з 25.04.2019. Дана заява була розглянута на засіданні профспілкового комітету Стрийського МБТІ 23.04.2019 та постановлено не задовольняти заяву [PERSON] про надання їй щорічної відпустки і матеріальної допомоги на оздоровлення, а виплатити належну їй грошову компенсацію за невикористані нею дні відпусток. Адміністрація підприємства врахувала той факт, що на опрацюванні в юриста [PERSON] була невиконана ухвала Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2019, повинна підготувати відзив та взяти участь в судовому засіданні, а також те, що за [PERSON] залишається ще право на надання згоди про переведення її на посаду державного реєстратора. Згідно графіку відпусток Стрийського МБТІ відпустка [PERSON] була запланована на липень місяць 2019 року. В наказі від 17.04.2019 № 41-к/тр про звільнення [PERSON] було зазначено про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. З заявою про надання відпустки з подальшим звільненням, як передбачено ст. 3 Закону України «Про відпустки» [PERSON] не зверталася. Згідно наказу від 13.05.2019 № 56-к/тр про звільнення, [PERSON] проведено перерахунок належних у відповідності до чинного законодавства коштів та здійснено їй виплату в день розрахунку. Окрім цього, за весь час перебування на посаді юриста [PERSON] зарекомендувала себе з ненайкращої сторони. Протягом усього періоду роботи [PERSON] виконувала свої посадові обов`язки на низькому професійному рівні, не була відзначена як хороший працівник-юрист, не було подано жодної пропозиції щодо покращення організації правової роботи та розвитку підприємства, допускала окремі порушення посадової інструкції, правил внутрішнього трудового розпорядку і трудової дисципліни. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пилипів О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили суд позов задоволити повністю.\~ Представник відповідача КП ЛОР «Стрийське МБТІ» адвокат Гретченко П.Є. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у їх задоволенні.\~ Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із ч.1 ст. 81 ЦПК випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~в пункті 1 звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. У відповідність до ч.1\~ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадян права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст.5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з КП ЛОР «Стрийське МБТІ», що підтверджується записами в трудовій книжці. /а.с. 5-7/. Протоколом засідання профспілкового комітету КП ЛОР «Стрийське МБТІ» № 11 від 31.12.2018 розглянуто подання адміністрації Стрийського МБТІ про можливе скорочення штату працівників, а саме у зв`язку із необхідністю оптимізації підприємства КП ЛОР «Стрийське МБТІ», розглянуто питання ліквідації юридичного відділу та 30.04.2019 можливість проведення скорочення штату працівників в кількості 3 штатних одиниць /а.с.21/. Наказом Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації №3 від 20.02.2019 «Про ліквідацію юридичного відділу» у зв`язку з необхідністю оптимізації підприємства ліквідувати з 01.05.2019 юридичний відділ, визнати таким, що втратило чинність із 01.05.2019 «Положення про юридичний відділ Стрийського МБТІ», затвердженого наказом від 17.11.2004 №157, [PERSON] інспектору з праці: до 01.03.2019 підготувати та подати начальнику бюро проект наказу про внесення змін до штатного розпису підприємства з 01.05.2019 з урахуванням ліквідації юридичного відділу, до 05.03.2019 подати начальнику бюро службову записку щодо можливості переведення працівників юридичного відділу за їх згодою на іншу роботу, до 10.03.2019 підготувати та подати начальнику бюро проекти наказів про звільнення у зв`язку зі скорочення щтату з 30.04.2019 працівників юридичного відддулу, забезпечити ознайомлення під розпис із наказами про звільнення відповідних працівників до 27.02.2019 /а.с.24/. 25.02.2019 юриста юридичного відділу [PERSON] ознайомлено під розписку про ліквідацію юридичного відділу з 01.05.2019 та скорочення чисельності та штату працівників Стрийського МБТІ та попереджено про наступне звільнення з посади юриста юридичного відділу на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, яке відбудеться 30.04.2019. Одночасно запропоновано переведення на посаду державного реєстратора з посадовим окладом 5734,00 грн., що підтверджується попередженням КП ЛОР «Стрийське МБТІ» від 22.02.2019 № 331 про заплановане вивільнення. Наказом № 56-к/тр від 13.05.2019, виданого КП ЛОР «Стрийське МБТІ» [PERSON] звільнено з посади юриста з 13.05.2019 у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників та відмовою від переведення на іншу роботу, п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для винесення даного наказу, був наказ «Про ліквідацію юридичного відділу» від 20.02.2019 №3, попередження «Про заплановане вивільнення» №331 від 22.02.2019, згода профспілкового комітету протокл №8 від 16.04.2019 та протокол №10 від 13.05.2019, листок непрацездатності АДУ №196223 від 30.047.2019. Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~(зі змінами) роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1\~ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Частиною 2\~ст. 40 цього Кодексу\~встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Згідно з ч. ч. 1 та 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 травня 2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги ч. 2 ст.\~40, ч. 3 ст.\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3\~ст. 49-2 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Саме до такого розуміння цих норм зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від: 1 квітня 2015 року справі № 6-40цс15, 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, які відповідно до вимог ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковими для усіх судів України. У справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця. Встановлено, що відповідачем у зв`язку із необхідністю оптимізації підприємства проведено ліквідацію юридичного відділу та скорочення штату працівників в кількості 3 штатних одиниць. Відповідно до\~ст.64 ГК України\~підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Суд робить висновки про те, що відповідачем не було надано суду будь-яких доказів існування поставлених перед КП ЛОР «Стрийське МБТІ» цілей, а саме: оптимізації підприємства шляхом ліквідації юридичного відділу, оскільки відповідачем було надано тільки штатний розпис станом на 01.05.2019, а внесені зміни до штатного розпису, як це вбачалося з наказі №3 від 20.02.2019 «Про ліквідацію юридичного відділу» (до 01.03.2019 підготувати та подати начальнику бюро проект наказу про внесення змін до штатного розпису підприємства з 01.05.2019) з невідомих причин суду надано не було. Із попередження про заплановане вивільнення від 22.02.2019 №331 позивачу було запропоновано вакантну посаду державного реєстратора. Разом із тим, в матеріалах справи відсутній будь-який зафіксований факт відмови позивача від переведення на цю посаду. Посилання відповідача на службову записку інспектора кадрів [PERSON] від 01.03.2019 про те, що « [PERSON] та [PERSON] пропозиції прийняли. [PERSON] попередження отримала, але відповіді не дала» не являється належним фактом відмови позивача. Окрім цього, відповідач свідомо розумів, що позивач не може бути законно переведена на посаду державного реєстратора, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 №78 внесено зміни до п.2 Порядку реалізації експериментального проекту з організації визначення професійної компетентності осіб, що мають намір здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та/або державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2018 № 860, де вказано, що сертифікат про підтвердження професійної компетентності у відповідній сфері державної реєстрації є обов`язковим документом для призначення особи на відповідну посаду/укладення трудового договору із суб`єктом державної реєстрації з метою виконання функції державних реєстраторів. Таким чином, позивач не відповідала вимогам вказаної посади, оскільки в неї відсутній сертифікат про підтвердження професійної компетентності, який вимагається кандидатам на посаду державного реєстратора. В той же час, відповідачем не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачу про усі наявні протягом терміну попередження конкретні вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від запропонованих конкретних вакантних посад, що свідчить про не доведення відповідачем факту виконання ним в повному обсязі обов`язку, передбаченого\~ст.49-2 КЗпП України. Окрім цього, твердження відповідача, як це вбачається у відзиві до позовної заяви, що «Посада державного реєстратора була єдиною вакантною посадою, яка відповідала кваліфікації юриста [PERSON] , від моменту надання пропозиції і до дня звільнення. Інших вакантних посад, як за відповідною спеціальністю, кваліфікацією та досвідом роботи, так і інших вакантних посад, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або ж нижчим рівнем оплати праці, на підприємстві протягом цього періоду не з`являлось» є неправдими, оскільки судом встановлено, що з часу попередження позивача під розписку було прийнято на роботу [PERSON] на посаду старшого приймальника замовлень (04.03.2019)/а.с.124,126/, 15.04.2019 звільнено з посади старшого приймальника замовлень [PERSON] , що підтверджується копією із журналу реєстрації наказів з кадрових питань тривалого строку зберігання на 2019 рік /а.с.127-130/. Також, судом встановлено, що в межах двохмісячного строку, а саме 17.04.2019 відповідачем виносився наказ №41-к/тр «Про звільнення з роботи юриста [PERSON] 30.04.2019 у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників та відмовою від переведення на іншу роботу п.1 ст.40 КЗпП України», в подальшому 30.04.2019 винесено наказом №53-к/тр «Про часткове скасування наказу про звільнення [PERSON] » №41-к/тр від 17.04.2019 в частині, де вказано: Звільнити [PERSON] 30.04.2019 у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників та відмовою від переведення на іншу роботу п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю юриста [PERSON] Другу частину наказу №41-к/тр від 17.04.2019 залишити без змін. Окрім цього, відповідачем 13.05.2019 винесено наказ №36-к/тр «Про звільнення юриста [PERSON] у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників п.1 ст.40 КЗпП України та у зв`язку із відмовою від переведення на іншу посаду» /а.с.129-130/. Судом встановлено, що відповідач звертався до профспілкового комітету із наданням згоди на звільнення, яке розглядалося 16.04.2019 та 09.04.2019 - було надано згоду на звільнення. Однак, відповідно до ч.8 ст. 43 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). При прийнятті оскаржуваного наказу від 13.05.2019 «Про звільнення [PERSON] » було покладено в основу згоду профспілкового комітету протокол №08 від 16.04.2019 та протокол №10 від 13.05.2019, чим було порушено ч.8\~ст.43 КЗпП України, оскільки\~\~згода профспілки про звільнення позивача мала місце 16.04.2019, в той час, як звільнення позивача мало місце 13.05.2019, тобто місячний строк з 16.04.2019 до часу звільнення не було дотримано. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, на виконання вимог\~ст. 116 КЗпП України, здійснив розрахунок з позивачем, зокрема сплатив компенсацію за невикористані 57 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за відпрацьований період та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку. /а.с. 76/. Хоча позивач заздалегідь зверталася до відповідача із заявою від 18.04.2019 про надання основної щорічної відпустки тривалістю 35 календарних днів з 25.04.2019 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення /а.с. 18, 77/. Так, у статті 24 Загальної декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, проголошено, що кожна людина має право на відпочинок і дозвілля, включаючи право на розумне обмеження робочого дня та на оплачувану періодичну відпустку. Врегульовується питання часу відпочинку зокрема і Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права. Зокрема у статті 7 Пакту зафіксоване право на відпочинок, дозвілля і розумне обмеження робочого часу та оплачувану періодичну відпустку, так само, як і на винагороду за працю у святкові дні. Отже, згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про відпустки»,\~право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Надання працівникам часу для відпочинку для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєвих потреб та інтересів\~є прямим обов`язком роботодавця. Згідно ч.3\~ст.2\~Закону України\~«Про відпустки»,\~право на\~відпустки забезпечується: гарантованим\~наданням відпустки\~визначеної тривалості\~із збереженням\~на її\~період місця\~роботи (посади),\~заробітної плати\~(допомоги)\~у випадках,\~передбачених цим\~Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених\~статтею 24\~цього Закону. Статтею 3 Закону України «Про відпустки»\~визначено право на відпустки у разі звільнення працівника. За бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Ненадання роботодавцем найманим працівникам щорічних відпусток повної тривалості у строки, визначені Законом про відпустки і\~КЗпП, є грубим порушенням законодавства про працю. Отже, якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку, він має право використати його, а в разі звільнення, незалежно від підстав, при небажанні використати належні дні відпочинку, йому повинна бути виплачена компенсація за всі невикористані дні щорічних відпусток згідно зі\~ст. 24 Закону України «Про відпустки». Окрім того, якщо колективним договором підприємства передбачена виплата перед відпусткою матеріальної допомоги на оздоровлення, працівник зможе її отримати нарівні з іншими, якщо до цього він її не отримав у поточному році. Також час відпустки можна використати для вирішення будь-яких особистих питань, наприклад, для пошуку нової роботи, якщо працівник звільняється з роботи, на якій він працює. З матеріалів справи вбачається, що позивач станом на квітень 2019 року мала 57 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, з яких вона виявила бажання використати 35 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, про що скерувала керівництву відповідача відповідну заяву. Відповідач, в свою чергу, в порушення вимог закону, заявлену позивачем відпустку не надав, чим порушив права останньої на відпочинок та інші трудові гарантії працівника. Щодо посилань сторони відповідача на те, що у грудні 2018 року було складено попередній Графік відпусток, з яким [PERSON] була ознайомлена, проте відбулися зміни, зазначені раніше, тому суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, Графіком відпусток відповідача визначені періоди надання відпусток у 2019 році працівникам, які перебувають у триваючих трудових відносинах з КП ЛОР «Стрийське МБТІ», тоді як посада відповідача скорочувалася з ініціативи власника та питання про надання відпустки за бажанням працівника (а не відповідної компенсації) при звільненні мало бути вирішено у відповідності до норм\~ст. 3 Закону України «Про відпустки». Крім того, на обґрунтування своєї правової позиції та правомірності дій керівництва відповідача представником КП ЛОР «Стрийське МБТІ» було надано суду копію протоколу №9 від 23.04.2019 щодо розгляду заяви [PERSON] про надання їй відпустки від 19.04.2019 (а.с. 78-79), відповідно до якого 23.04.2019 на засіданні профкому розглядалось питання про можливість надання позивачу відпустки та було запропоновано адміністрації КП ЛОР «Стрийське МБТІ» не задовольняти заяву юриста [PERSON] про надання їй щорічної основної відпустки з 25.04.2019 і матеріальної допомоги на оздоровлення, а виплатити належну їй грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки. На стійке переконання суду, наданий представником відповідача протокол №9 від 23.04.2019 не лише не виправдовує дії відповідача, а навпаки свідчить про грубе порушення прав позивача останнім. Згідно ч.2\~ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з п. 8\~Постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про доходи від 31.05.2019 /а.с.91/ заробітна плата позивача за два повних місяці до наказу про звільнення становить: за березень 4837,00 грн. та за квітень 14336,05 (матеріальна допомога в розмірі 4837,00 не враховувалась). У вказаному періоді 40 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 479,33 грн. (4837,00 + 14336,05 = 19173,05 грн.; 19173,05/40=479,33 грн.). Тому середній заробіток позивача за весь час вимушеного прогулу з 14.05.2019 по 13.11.2019 (128 робочих днів) складає 479,33 х 128 = 61354,24 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що позивачем не надано жодного підтвердження понесення витрат на правову допомогу за надані послуги. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що суд має всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. А відтак суд приходить до переконання, що рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді юриста КП ЛОР «Стрийське МБТІ» слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved