Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном та просила зобов'язати [PERSON], власника квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом демонтування за власний рахунок заскленої частини балкону та козирка над ним та приведення до попереднього стану фасадної частини будинку, а також покласти судові витрати на відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаними діями відповідача порушуються її права як власника квартири [ADDRESS] (внаслідок облаштування відповідачем козирка та засклення балкону було порушено звукоізоляцію та теплоізоляцію квартири), які підлягають судовому захисту у порядку, передбаченому ст. 391 ЦК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 26 березня 2014 року і від 10 жовтня 2014 року , та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні у зв'язку з його недоведеністю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 12 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1051, зареєстрованого КП «ВМБТІ» 14.03.2012 року в книзі № 908, запис № 1977. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], будинок під номером 15, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 07 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1007, зареєстрованого КП «ВМБТІ» 20.11.2012 року в книзі № 899, запис № 1977. Відповідачем [PERSON] було виконано будівельні роботи по облаштуванню козирка та засклення балкону, що розташований біля кімнати площею 14,5 кв.м, позначеної цифрою « 2» на плані квартири [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, а також не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, тому в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як на перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном позивач [PERSON] посилалася на те, що внаслідок облаштування відповідачем [PERSON] вищевказаного козирка та засклення балкону було порушено звукоізоляцію та теплоізоляцію належної їй квартири [ADDRESS]. Однак, жодного доказу на підтвердження порушення звукоізоляції або теплоізоляції житла до суду надано не було, а тому наявність таких перешкод у користуванні майном неможливо вважати доведеними в силу положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Крім того, суд бере до уваги, що [PERSON] у кватирі [ADDRESS] не проживає, оскільки на даний час проживає за адресою: [ADDRESS], що не заперчувалося нею у судовому засіданні, а тому в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. При цьому, порушення відповідачем [PERSON] Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, норм п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 тощо не є підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом як фізичною особою - власником окремої квартири у багатоквартирному будинку (а не Голови правління ОСББ «Плеханова-15»), оскільки у таких правовідносинах вона є неналежним позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, судові витрати відповідача [PERSON] на оплату призначеної судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 675,36 грн. стягненню з позивача [PERSON] не підлягають, оскільки відмова у позові не пов'язана із висновками, викладеними у висновку експерта № 15 від 24.09.2014 року. Отже, судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: dismissed