Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 07.12.2012 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. З березня 2019 року вона з донькою проживають окремо від відповідача. Спільне життя з відповідачем не склалося через повну протилежність характерів, різних поглядів на сімейні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникали різномовності та сварки. Спільне господарство ними не ведеться, в кожного з них своє життя. Вважаючи збереження сім`ї та примирення неможливим, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою судді від 06.08.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Сторони до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач [PERSON] вказала, що вона наполягає на позові, а відповідач [PERSON] вказав про визнання ним позовних вимог. З огляду на ч.3 ст.200 ЦПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.12.2012 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 309. У даному шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з березня 2019 року. Вказані обставини встановлені на підставі заяв сторін, свідоцтв про їх шлюб, про народження дитини, довідки координаційного комітету органів саморганізації населення міста Мирноград від 25.06.2019 про склад сім`ї позивача (а.с.6, 7, 8). Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною четвертою ст.4 СК України закріплено та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно за ст.112 СК України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався, примирення та збереження сім`ї сторони вважають неможливим, наполягають на розірванні шлюбу, місце проживання дитини узгоджено, спір про майно відсутній, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім`ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не заявила про відновлення її дошлюбного прізвища. Згідно за ч.1 ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору у 768,40 грн, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, тобто 384,20 грн, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved