Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій, з усіма уточненнями, просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу змінити прізвище позивача на дівоче [PERSON]; визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що 25.09.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Із моменту укладення шлюбу її фактичне проживання однією сім'єю з відповідачем тривало до вересня 2016 року. Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. На даний час, фактичне проживання та ведення спільного господарства між ними припинені. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У зв'язку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. Крім того зазначила, що за час перебування у шлюбі, у подружжя виникало багато проблем через матеріальну незабезпеченість сім'ї, відсутності коштів для самостійного життя. За час шлюбу відповідач [PERSON] ніде не працював, а [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Жила сім'я за рахунок дитячих коштів, а також коштів батьків, через що в сім'ї були постійні сварки. Коли спільна дитина, [PERSON] досягла віку, в якому вже могла залишитись на деякий час без матері, у зв'язку з неможливістю та небажанням відповідачем взяти на себе обов'язок по утриманню сім'ї, [PERSON] та [PERSON] спільно вирішили, що [PERSON] поїде на нетривалий час на заробітки, оскільки потрібні були кошти для утримання дитини. У вересні 2016 року, [PERSON] поїхала на заробітки до Німеччини, при цьому залишивши дитину з чоловіком, який є безробітним та свекрухою, яка з ними спільно проживала. Однак, приїхавши з заробітків, прийшовши додому, відповідач та його мати почали виганяти [PERSON], відмовили надавати можливість для зустрічі з дитиною. Відповідач та його мати забрали у матері дитину, при кожному її візиті до дитини починають скандали, у зв'язку з чим завдають сильного стресу малолітній дитині. Відповідач [PERSON]. внаслідок життєвих обставин не здатний забезпечити належний догляд за дитиною, надати їй можливість на рівні з однолітками здобувати освіту, що виявляється у тому, що він являється людиною з обмеженими можливостями, а саме хворіє на важку хворобу зору, у зв'язку з чим має належним чином оформлену інвалідність. Хвороба [PERSON] є невиліковною, а з часом може тільки погіршуватися. Батько дитини не має можливості доглядати за малолітньою дитиною, а саме не має можливості бачити чи грається дитина з безпечними речами, чи не грається з речами, які можуть завдати шкоду здоров'ю дитини та інше. Також батько не може навчати дитину, читати їй навчальну літературу. Перебування дитини на вихованні у батька несе за собою цілком реальну загрозу її здоров'ю, несе за собою неможливість майбутнього позашкільного навчання дитини, що однозначно вплине на її розвиток. Зазначає, що в інтересах дитини буде встановити проживання з матір'ю, яка має місце проживання в будинку, де обладнана кімната для дитини, мати має постійну роботу, позитивно характеризується за фактичним місцем проживання, роботи, не має шкідливих звичок. А тому просила визначити місце проживання дитини з матір'ю. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених в ньому підстав. Крім того позивач в судовому засіданні пояснила, що в вересні 2016 року знайшла місце роботи за кордоном та уклала контракт на три місяці. Коли виїхала за кордон, намагалася зв'язатися з сім'єю, але ніхто не відповідав, після чого зателефонувала батькам, але вони також не змогли зв'язатися з сім'єю. Після повернення додому багато разів намагалася зустрітися з дитиною, але її пустили лише один раз, від неї забрали телефон і така зустріч відбувалася у присутності всієї сім'ї. Намагалася забрати дитину. Крім того зазначила, що відповідачу було відомо, що вона їде на заробітки до Німеччини, така поїздка відбувалася за їх попередньою домовленістю. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу. Подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив розірвати шлюб, укладений між ним та позивачем [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] із батьком [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що 25.09.2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Спільне життя у нього з [PERSON] не склалося, втратили почуття поваги та любові, мають різні характери та погляди на життя. [PERSON] покинула його з донькою, виїхавши за межі України. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У зв'язку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. Зазначив, що донька залишилася проживати з ним. [PERSON] взагалі не приділяє уваги доньці та не цікавиться її життям, жодного разу її не провідувала. Також зазначив, що належним чином виконує батьківські обов'язки, дбає про здоров'я доньки, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, проживає у комфортабельному будинку, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання доньки. А тому просив залишити доньку проживати з ним. Крім того, в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] 15 вересня 2016 року залишила дитину у прабабусі, для того, щоб сходити на ринок та купити одяг та взуття для дитини. Але не повернулася за дитиною, пізніше довідалися від людей, що вона виїхала за межі України. Через деякий час отримав від [PERSON] повідомлення, що через 2-3 тижня її юрист зв'яжеться для вирішення питання про розлучення. До 07.12.2016 року [PERSON] не цікавилася ані ним ані дитиною, а потім прийшла з наміром забрати дитину, але він не дозволив. Разом з тим, ніколи не перешкоджав їй бачитися з дитиною. Потім, вдруге прийшла 02.05.2017 року, тобто через 8 місяців з дня залишення дитини, але дитина її не впізнала. Також зазначив, що [PERSON] виїхала з дому не з метою роботи, а до іншого чоловіка, від якого наразі народила дитину. Щодо матеріального забезпечення, зазначив, що офіційно працевлаштований в ТОВ «Максіфлкс» прибиральником території, а також працює разом з батьками, які мають власне сільське господарство, що дозволяє утримувати родину на достатньому рівні. Має третю групу інвалідності, але це не заважає йому працювати. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другом сім'ї батьків [PERSON], сім'ю знає з 1988 року. Після того, як [PERSON] одружилася з відповідачем, неодноразово бував у них, підвозив до дому. З грудня місяця по теперішній час підвозив [PERSON] до будинку чоловіка разів 15-20, а саме в січні та лютому по три рази, в березні, квітні та травні по два рази. До будинку вона потрапила лише раз, дуже тяжко реагувала на те що, не може бачити дитину. Коли підвозив [PERSON], сам залишався в машині. Також пояснив, що [PERSON] добре ставилася до дитини, доглядала її. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком [PERSON] Після того як донька одружилася, десь через тиждень, почалися між ними нерозуміння, сварки. Про те що, донька виїхала за кордон дізнався від знайомих, так як на той час близько року з нею не спілкувалися. Після того, як донька повернулася, багато разів приїжджав разом з нею до [PERSON] з метою побачити дитину. Онуку не бачив з трьох місяців, тому що були непорозуміння з батьками відповідача. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] 15.09.2016 року [PERSON] залишила дитину у прабабусі та пішла купувати дитині взуття та не повернулася до дому. Від сторонніх людей дізналися, що вона поїхала на заробітки. Після того, як повернулася до дитини не приходила, не цікавилася нею. Коли прийшла до дитини 02.05.2017 року, дитина її не впізнала, не підходила до неї. До дитини приходила лише 02.05.2017 та 03.07.2017. Представник третьої особи Служби у справах дітей Мукачівської районної адміністрації Закарпатської області в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без їх участі. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Ужгородської районної адміністрації, зустрічні позовні вимоги підтримує в частині, в якій вони співпадають з висновком № 324/03-31 від 05.05.2017. Задоволення решти вимог залишають на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис за № 21, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 25 вересня 2010 року та Свідоцтвом про одруження виданим повторно серія [NUMBER] від 08.12.2016 року. Прізвища після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини [PERSON]Як встановлено судом, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Судом також встановлено, що сторонами визнаються позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, у [PERSON] та [PERSON] народилися донька - [PERSON], [INFO] .(Свідоцтво про народження Серія [NUMBER], видане 09.02.2015 року Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та Свідоцтво про народження повторне Серія [NUMBER] видане 08.12.2016 року Виконавчим комітетом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області). Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З наданих пояснень сторонами, судом встановлено, що 15 вересня 2016 року [PERSON] виїхала до Німечинни, дитину залишила у прабабусі. Як встановлено з показів свідків [PERSON] батька [PERSON] та свідка [PERSON] - матері [PERSON], [PERSON] не повідомляла членів сім'ї та близьких родичів, про те що вона виїжджає за кордон на заробітки. На підтвердження того, що [PERSON] перебувала на заробітках, останньою надано свідоцтво про зайнятість за підписом [PERSON], в якому зазначено, [PERSON] ним працевлаштована, перебуває в безстрокових і не припинених трудових відносинах, в період з 14.09.2016 до 27.11.2016. Судом дане свідоцтво приймається оцінюється, оскільки воно не містить відомостей про офіційне працевлаштування та надано особою, від якої позивач [PERSON], під час перебування у шлюбі з відповідачем, народила дитину. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року, батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. На підтвердження місця проживання [PERSON] подано заяву [PERSON], яка адресована компетентним органам, про те що вона не заперечує проти реєстрації та тимчасового або постійного місця проживання [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS]. Разом з тим зазначена заява не тягне за собою будь-якого зобов'язання. Відповідно до акту обстеження житлово-побудових умов проживання малолітньої/неповнолітньої дитини від 14 березня, матеріально-побутові умови проживання [PERSON] хороші. Будинок забезпечений усім необхідним для проживання та нормального розвитку дитини. Як вбачається з наданих характеристик Великодобрянської ЗОШ І-ІІІ ст.,Чомонинської загальноосвітньої школи І-ІІ ст., Великодобрянської сільської ради, Чоминиської сільської ради, [PERSON] характеризується посередньо. З довідки дирекції загальноосвітньої школи І-ІІ ст., вбачається, що [PERSON] працює на посаді вчителя інформатики у початкових класів з 17.01.2017 року. Також на підтвердження матеріального стану [PERSON] надано довідку з місця роботи [PERSON] та витяг з реєстру платників єдиного податку на ім'я [PERSON] Як вбачається з відповіді на ім'я [PERSON], останній звертався із заявою до органів поліції стосовно створення перешкод громадянином [PERSON] у спілкуванні його доньки [PERSON] з їх спільною малолітньою дитиною та відмові останній на проживання даної дитини з матір'ю. Разом з тим будь-яких доказів на підтвердження звернення саме [PERSON] до органів опіки чи поліції не надано. Як встановлено з Висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 05.05.2017 року № 324/03-31, в ході вивчення питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] встановлено, що вона проживає разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні. Мати [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] Органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] р. з батьком - [PERSON]. 20.06.2017 [PERSON] звернулася із заявою про повторний розгляд комісією питання про визначення місця проживання дитини, на що останній було відмовлено, оскільки був наданий висновок щодо визначення місця проживання дитини і даний висновок не підлягає скасуванню. Згідно з правовим висновком у справі 6-2445цс15 наголошується на встановленні судом виняткових обставин у розумінні положень ст.. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав людини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Дослідивши та оцінивши в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про наявність в даній ситуації виняткових обставин, зокрема, тих, що позивач залишила дитину у віці 1 року 7 місяців на тривалий час, не повідомивши членів сім'ї та близьких родичів, виїхала за кордон для проживання з іншим чоловіком, від якого народила дитину, тобто фактично створила нову сім'ю. Мати фактично самоусунулася від виконання своїх обов'язків відносно [PERSON], [INFO] На підставі викладеного, враховуючи вік дитини, те що дитина постійно проживала з батьком, те що розлучення з батьком та зміни звичного оточення може спричинити дитині психологічну травму, а також відсутність обставин які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про залишення малолітньої [PERSON] [INFO], - проживати разом з батьком [PERSON]. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial