Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання до суду даної заяви і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі по 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян з дня звернення до суду і до досягнення сином трьохрічного віку. Посилається на те, що 12.03.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільської області, за актовим записом № 15. Від даного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, жодної участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини не бере, добровільно коштів на утримання дитини не надає. Вона ніде не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною і тому потребує матеріальної допомоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити. В судовому засіданні доповнила, що по місцю реєстрації не проживає, знімає квартиру в селищі Гусятин, оскільки з села тяжко доїжджати з дитиною до поліклініки. Утримувати дитину їй допомагають батьки. Відповідач в судовому засіданні 14.03.2018 року позовні вимоги визнав частково. Посилаючись на доводи викладені ним попередньо у відзиві на позовну заяву, вважає позовні вимоги необґрунтованими, а доводи позивачки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. З 2016 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON], проте останнім часом їх стосунки настільки погіршилися, що вони мають намір розірвати шлюб, на даний час вони проживають окремо. На даний час він офіційно не працює, оскільки в селі неможливо знайти роботу, підробляє різноробочим та їздить на тимчасові заробітки в Польщу. Зароблені ним кошти він дає дружині на її утримання та на утримання їх сина, тобто на даний час він не ухиляється від свого батьківського обов'язку, також він періодично купляє дитячий одяг та продукти харчування. Сплачувати 5000,00 гривень щомісячно він не в змозі, так як знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Просив стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно. В судовому засіданні 02.04.2018 року доводи, наведені в відзиві підтримав частково. Пояснив, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнає повністю, оскільки як йому стало відомо у позивачки є інший чоловік. Вважає, у зв'язку з цим він не повинен її утримувати. В цій частині позову просить відмовити. Нерухомості у власності не має. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12.03.2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.03.2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області (а.с.4). Від спільного проживання в шлюбі в сторін по справі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2017 року, актовий запис № 44, виданим Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч.3, ч.8 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.(Статті 84 Сімейного кодексу України) Відповідно до копії довідки виданої Гусятинською селищною радою Гусятинського району Тернопільської області від 13.10.2017 року за № 233 [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.3). Сторони не заперечують, що син [PERSON] проживає з матір'ю. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивач ніде не працює, зареєстрована на обліку в Гусятинському РУСЗН та отримує щомісячну допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі по 860,00 грн. щомісяця.(а.с.29) Як вбачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, відповідач коштів на утримання дитини в достатньому розмірі не надає, у зв'язку з чим син перебуває здебільшого на її утриманні. Із довідки Гусятинського районного центру зайнятості № 204 від 01.03.2018 року вбачається, що [PERSON] в центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу не зареєстрований (а.с.15). Згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] вбачається, що відповідач має польську візу строком з 06.06.2017 року до 21.05.2018 року та періодично у вказаний період здійснює перетин кордону. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач не в повній мірі виконує свій батьківський обов'язок утримувати дитину [PERSON], [INFO]. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини та дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік,дохід має нерегулярний, інших аліментних зобов'язань не має, відповідно суд вважає, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно з усіх видів його заробітку, з дня набрання рішення законної сили та досягненням сином трьохрічного віку. Взадоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір в дохід держави суд стягує з відповідача.

Outcome: partial