Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах малолітнього сина [PERSON] з вказаним позовом та просить стягнути з неповнолітнього [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] в інтересах [PERSON] 1300 грн.00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, та 200000 грн.00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а у разі відсутності у неповнолітнього [PERSON], [INFO] майна. достатнього для відшкодування завданої шкоди, стягнути кошти в частці, якої не вистачає, солідарно з його батьків: [PERSON] та [PERSON]. Позивач пояснила, що у п'ятницю 20.05.2016 ввечері їй зателефонувала класний керівник 5-го класу [PERSON] та з тривогою в голосі розповіла про те, що 18.05.2016 в школі трапився інцидент, а саме: учень 9 класу [PERSON] тримав за ноги її сина [PERSON] над перилами сходової клатини на другому поверсі, у зв'язку з чим в школу до директора викликали батьків старшокласника. Син їй про це не нічого не розповідав. В понеділок вона пішла до директора школи щоб все з'ясувати. Директор підтвердив подію, повідомив, що з цього приводу були збори та порадив вирішити всі матеріальні та інші претензії з батьками [PERSON]. Тоді вона разом зі своїм співмешканцем [PERSON] під'їхали на роботу до батька [PERSON] - [PERSON] з вимогою, щоб той оплатив витрати майбутньої психологічної реабілітації сина. Батько [PERSON] відмовився та сказав, що такого не було. Тоді вона звернулась до поліції, щоб ті вжили дієвих заходів впливу на батьків [PERSON] і ті погодились надати кошти на лікування сина. Однак у поліції, розібравшись в ситуації порадили звернутись до суду, що вона і зробила через свого представника. Після тієї події її син [PERSON] став дратівливим, агресивний, неврівноваженим, погано спить уночі, успішність в школі знизилась. Вона водила сина на консультацію лікарів до Переяслав-Хмельницької ЦРЛ, так як у неї немає коштів щоб відвідати дитячого психіатра та невропатолога у м. Київ. Вважає, що зло повинно бути покаране, інакше така поведінка [PERSON] буде поганим прикладом для її сина та інших дітей. Відповідачі [PERSON], [PERSON] судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, їх син нічого такого, що могло б викликати негативні психологічні наслідки для сина позивачки не вчиняв, через перила його не перевертав, то все наклеп через упереджене негативне ставлення до їхньої дитини. На їх думку позивачка просто хоче заробити грошей на цій ситуації. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Свідок [PERSON], яка була черговою вчителькою в Пристомській школі 18 травня 2016 року, суду показала, що вона бачила, як під час перерви близько 13 год.00 хв. учень 5-го класу [PERSON], вибіг з кабінету на другому поверсі та так грюкнув дверима, що посипалась штукатурка. Вона зробила йому зауваження та пройшовши кілька метрів по коридору біля перил на сходовій клітині побачила учня 9-го класу [PERSON] та учня 5-го класу [PERSON], які стояли обличчям один до одного, в безпосередній близькості біля перил. Вона розвела їх від того небезпечного, на її думку, місця, і [PERSON] пішов в клас, а [PERSON] - вниз по сходах, на вулицю. На наступний день класний керівник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] повідомила, що їй стало відомо ще про один інцидент того дня, що нібито [PERSON] тримав [PERSON] над сходами. Однак особисто вона такого не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона побачила обсипану штукатурку біля дверей кабінету та 19.05.2016, як класний керівник 5-го класу, стала розбиратись хото то зробив, діти вказали на [PERSON], який в свою чергу повідомив, що його закривав в класі старшокласник [PERSON], якого він жартома вдарив носаком по сідницям. Крім цього останній повідомив, що [PERSON] чіплявся до [PERSON], так як вважав, що то він його вдарив, і він бачив, як [PERSON] тримав [PERSON] А над перилами другого поверху униз головою. Вона намагалась отримати якісь пояснення від [PERSON], однак той тремтячими губами промовив лише, що його дійсно тримав біля перил [PERSON], як саме не пояснив та лише промовив, що не хоче говорити про це. Вона пішла до директора та письмово повідомила про подію 18.05.2016. Директор зібрав збори класних керівників та двох завучів, викликали батьків [PERSON] також слухали і самого [PERSON], який на пряме запитання промовив, що тримав [PERSON]. Сам [PERSON] на зборах, був замкнутим, нічого конкретного не повідомив. Його поведінка після тієї події істотно не змінилась, але останнім часом він став майже некерованим. За поведінковим психотипом [PERSON] є лідером в класі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він, як директор школи після повідомлення про подію класного керівника 5-го класу [PERSON] зібрав термінові збори у своєму кабінеті, куди були запрошені батьки [PERSON]. На зборах [PERSON] було запропоновано показати, як він тримав [PERSON] і він показав руками в районі тулуба. В свою чергу [PERSON] сказав, що то було над перилами і він це бачив, стоячи знизу на першому поверсі. Сам [PERSON] нічого не показував і не пояснював. За [PERSON] перед [PERSON] вибачились його батьки. Свідок [PERSON], яка була класним керівником 9-го класу, у своїх поясненнях продемонструвала суду явну неприязнь як до батьків свого вихованця [PERSON], так і до самого підлітка. Обставини тієї події вона у [PERSON] безпосередньо не з'ясовувала, виховної години з дітьми не проводила, пояснивши суду, що в цьому вона не бачила потреби, так як [PERSON] правди все одно не скаже правди, а про подію і так в школі всі знали. В кабінеті директора школи, під тиском педагогів [PERSON] сказав: «держав [PERSON]». Зі слів свідка, [PERSON] хоч і навчався добре та був старостою класу, але завжди поводив себе зверхньо та зухвало, з обов'язками старости класу не справлявся. Разом з тим своїх батьків він поважав та любив. По закінченню 9-го класу він випустився зі школи, де навчається тепер вона не знає. Відповідно до наказу №43 «Про роботу з учнями схильними до правопорушення а заходи по запобіганню злочинності серед неповнолітніх» від 20 травня 2016 року, виданого директором загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Переяслав-Хмельницького району Київської області, комісії по профілактичній роботі з правопорушниками доручено розглянути випадок, що стався 18 травня 2016 року(а.с.18). Відповідно до витягу з протоколу №10 від 20 травня 2016 року, вищевказаний випадок розглянутий на засіданні комісії, [PERSON] поставлено на шкільний облік (а.с.19). Згідно висновку по матеріалах перевірки ЖЄО від 26 травня 2016 року за №2867, проведеною Переяслав-Хмельницьким ВП ГУНП в Київській області за заявою [PERSON], батьку неповнолітнього - [PERSON] 03 червня 2016 року винесено офіційне попередження щодо недопущення в подальшому таких випадків та про необхідність посилити контроль над своєю дитиною [PERSON] (а.с.27). Відповідно до довідки комунального закладу Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницького центру первинної медико-санітарної допомоги» від 01 липня 2016 року за № 366, [PERSON] 25 травня 2016 року був оглянутий лікарем педіатром, діагноз - невроз ?, енурез? та був на консультації у лікаря невролога, діагноз - астеноневротичний синдром; 26 травня 2016 року він був у лікаря-психіатра, діагноз - реакція на стрес. Йому призначені заспокійливі засоби на перші два тижні та рекомендовано обстеження і консультація в Комунальному закладі Київської обласної ради «Київська обласна психоневрологічна лікарня №2» (а.с.29). Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність наступних обставин. 18.05.2016, близько 13:00 год. у приміщенні Пристромської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Переяслав-Хмельницького району Київської області учень 9 класу - [PERSON] в безпосередній близькості біля перил сходів другого поверху схопив за тулуб та ноги учня 5-го класу [PERSON] та погрозливо підняв його, помилково вважаючи своїм кривдником. В тій обстановці такі дії старшого та фізично сильнішого учня викликали у малолітнього [PERSON] страх за своє життя та здоров'я. Подальший розголос та обговорення цієї ситуації, негативно позначились на психічному стані [PERSON], який за поведінковим психотипом є лідером, тоді як у даній ситуації в очах однолітків та вчителів він був жертвою. Отже, внаслідок протиправної поведінки [PERSON] малолітній [PERSON] пережив страх за своє життя та здоров'я та психоемоційний стрес, тривалий час відчував психологічний дискомфорт та тривогу, які зумовлені відчуттям несправедливості, приниження та душевними переживаннями за свій авторитет серед однолітків. Все це, є моральною шкодою в розумінні ст. 23 ЦК України, однак позивачем її розмір явно завищений та недоведений, а тому цивільний позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Суд визначає її в розмірі 2000 гривень, що відповідає обставинам справи та принципам розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.1 п.2 ч.2 ст.23 ЦК України. моральна шкода полягає у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, поліпшення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Шкода заподіяна неповнолітнім віком від 14 до 18 років, згідно ст.1179 ЦК України, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновтелів) або піклувалників за умови їх винної поведінки, що сприяло виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. З доповідної класного керівника 9 класу Пристромської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Переяслав-Хмельницького району Київської області, вбачається, що батьки [PERSON] некритично ставляться до неправомірної поведінки свого сина(а.с.20). З витягу протоколу №2 від 06 жовтня 2015 року, №4 від 11 листопада 2015 року, №5 від 12 листопада 2015 року, №6 від 13 листопада 2015 року вбачається, що поведінка [PERSON] неодноразово розглядалась на засіданнях комісії по профілактичній роботі з правопорушниками(а.с.21-22). Відповідно до ч.1 ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до переконання, що шкода заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю та неналежного виховання батьків, а тому вони на ряду з неповнолітнім несуть цивільну відповідальність за протиправну поведінку сина. В задоволенні вимог в частині стягнення матеріальної шкоди (витрат на лікування малолітнього [PERSON]) в розмірі 1300 гривень слід відмовити, скільки позивач не надала на підтвердження належних та допустимих доказів, які б були пов'язані з призначенням лікаря та з особою хворого. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положенням ст.88 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір» №3674-УІ від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями та присуджує їх стягнення з відповідачів. Таким чином,

Outcome: partial