Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла її донька [PERSON] , [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] . Після її смерті залишилася квартира [ADDRESS] , яка на момент смерті належала померлій. Спадкодавець заповіт не залишила, тому спадкоємцем 1 черги за законом є вона, як її мати, правнук - [PERSON] , 2004 р.н., оскільки його мати [PERSON] , яка була донькою померлої, померла [INFO] та чоловік померлої [PERSON] , 1960 р.н. Через 4 місяці після смерті її доньки, стан її здоров`я значно погіршився, що підтверджується копією медичної картки від 10.07.2017 року. У 2014 році їй було зроблено операцію, а у квітні 2015 року їй присвоєно 1 групу інвалідності. Таким чином, в зв`язку із станом здоров`я, вона не могла фізично за станом здоров`я звернутися вчасно до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що лише 12 червня 2017 року позивач мала змогу звернутися в нотаріальні органи з заявою про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину померлої доньки, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносовою В.Ф. позивачу було відмолено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини та не наданням підтвердження родинних відносин з померлою, про що 22.06.2017 року їй було повідомлено листом. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визначити їй додатковий строк в два місяці з дня набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.07.2017 відкрито провадження по справі за позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.10.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ в м. Києві завірену належним чином копію свідоцтва про народження [PERSON] 20.12.2017 року від представника третьої особи [PERSON] надійшли до суду письмові пояснення. 05.09.2018 року до суду від відповідача у справі надійшов письмовий відзив на позовну заяву. 27.09.2018 року від [PERSON] - дружини померлого [PERSON] , який був третьою особою у справі надійшла заява в якій вона просить суд відкласти розгляд справи надавши їй можливість подати заяву про її залучення у якості правонаступника померлого чоловіка [PERSON] 11.02.2019 року представником [PERSON] адвокатом Карпенком Д.О. до суду подано заяву в якій він просить залучити до участі в справі [PERSON] у якості правонаступника її померлого чоловіка [PERSON] , яку протокольною ухвалою суду від 11.02.2019 року судом залучено до участі в справі. Представник позивача в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача у справі в судове засідання не з`явився, просив проводити ссудовий розгляд у його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник третьої особи у справі [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на зазначені обґрунтування, які викладені у письмових поясненнях на позов, а тому просив відмовити повністю. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, допитавши свідків позивача [PERSON] , [PERSON] , оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , 1958 р.н., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10.06.2010 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у місті Києві, актовий запис № 464. Спадкодавець заповіту не залишила, тому спадкоємцем першої черги за законом є позивачка у справі - матір померлої, правнук [PERSON] , 2004 р.н. та чоловік померлої [PERSON] 12 червня 2017 року позивач мала змогу звернутися в нотаріальні органи з заявою про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину померлої доньки, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносовою В.Ф. позивачу було відмолено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущенням встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини та не наданням підтвердження родинних відносин з померлою, про що 22.06.2017 року їй було повідомлено листом. Відповідно до ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в позовному провадженні. Відповідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року встановлено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] повідомили суд про те, що позивачка часто потребувала медичної допомоги, стан її здоров`я після смерті доньки погіршився. Як установлено судом, позивач на протязі 7 років після смерті доньки не подавала заяву про прийняття спадщини, як вбачається з письмових матеріалів справи, нею не надано суду доказів існування постійно триваючих істотних труднощів, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними обставинами, через які вона не могла подати заяву про прийняття спадщини. Отже, звертаючись до суду з позовом, позивачка та її представник не надали належних та допустимих доказів того, що з червня 2010 року і до червня 2017 року у позивачки не було об`єктивної змоги звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини і це пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачкою та її представником не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивачки, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed