Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 17 жовтня 1987 р. вони уклали шлюб, який був зареєстрований Доманівським районним відділом ЗАГС Миколаївської області. Від даного шлюбу мають трьох дітей, з яких неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає з нею. Інші двоє дітей є повнолітніми. Спору щодо місця проживання неповнолітнього сина між сторонами немає. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Відповідач протягом останніх 10 років ніде не працює, не піклується про забезпечення та добробут сім'ї. Між ними склалися стійкі несумісні з подальшим спільним проживанням стосунки. У 2000 р. подружжя припиняло подружні стосунки. У 2007 р. стосунки були відновлені, проте позитивних змін у відносинах між подружжям не сталося. З 2014 р. подружні стосунки припинені, подружжя проживає окремо. Позивач вважає неможливим збереження сім'ї, а тому просить розірвати шлюб. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали письмові заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі та розірвати шлюб, посилаючись на неможливість їхнього примирення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових матеріалів встановлено, що 17 жовтня 1987 р. між сторонами Доманівським районним відділом ЗАГС Миколаївської області зареєстрований шлюб. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO], який, як вбачається з довідки виконкому-1 Доманівської селищної ради за №831 від 05.06.2018 р.? проживає з матір'ю. Тією ж довідкою підтверджено, що подружжя разом не проживає. Статтею 110 Сімейного кодексу України визначене право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Статтею 112 того ж Кодексу визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З викладених у позові обставин встановлено та підтверджено письмовими матеріалами, що шлюб між подружжям має формальний характер, сторони разом не проживають. Зазначене свідчить про відсутність підстав для надання сторонам строку на примирення та неможливість збереження шлюбу. Викладені позивачем обставини щодо фактичного припинення сторонами подружніх стосунків та неможливості їх відновлення, що суперечить інтересам позивача, відповідачем визнані безумовно, як вбачається з його письмової заяви. За такого суд прийшов до висновку, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тобто підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову не судом не встановлені. Зазначене є підставою для задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач позов визнав під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп.

Outcome: approved