Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: неповнолітнього [PERSON] та повнолітньої [PERSON], яка продовжує навчання. Ухвалою суду від 16.11.2016 року за заявою позивача, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина залишено без розгляду, продовжено розгляд справи за позовними вимогами [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2016 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, сина [INFO] та дочку [INFO]. Позивач зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Донька [PERSON] навчається у Дніпропетровському національному університеті ім. О.Гончара на денній формі навчання за контрактом. Витрати на навчання несе позивач, в той час як відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач зазначає, що її доходу не вистачає для утримання дітей та на навчання старшої доньки, та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-х років. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити в повному обсязі, стягнути на користь позивача на утримання повнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/3 частини всіх доходів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до закінчення дочкою навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, про що надав суду письмові заперечення, які додані до матеріалів справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не має права на отримання аліментів на свою користь, крім того, за матеріальним станом відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просила їх задовольнити, пояснила, що навчається на другому курсі денної форми навчання в Дніпропетровському Національному університеті ім. О.Гончара на платній основі, стипендії не отримує, мешкає в м. Дніпро в орендованому помешканні. Судом розяснено третій особі її право на звернення до суду з позовом у відповідності до ст. 199 СК України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є Позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І- ЖС № 320331, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райдержадміністрації м.Запоріжжя 29.05.1997 року (а.с. 4). Згідно довідки № 83-552-73 від 06.09.2016 року, [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання у Дніпропетровському національному університеті ім. Олеся Гончара. (а.с. 58). Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає в м. Дніпро, окремо від обох батьків. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч. 1 ст. 29 ЦПК України). Право звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача, у своїх інтересах, в т.ч. і щодо стягнення аліментів на свою користь. Тобто, вимога позивача про стягнення аліментів на утримання доньки на користь позивача не підлягає задоволенню, оскільки позивач не може вимагати стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на свою користь. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що донька проживає окремо. Дослідивши всі обставини справи, з'ясування яких має суттєве значення для вирішення справи, враховуючи, що [PERSON] мешкає окремо від обох батьків, а також, зміст позовних вимог, згідно яких, позивач просить стягнути аліменти на свою користь, які протягом розгляду справи не змінювалися, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed