Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що житловий будинок №30 по вул.Нафтова м.Бориславі Львівської області належить їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2014, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр. №165 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.042014. У житловому будинку позивача зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які не є членами її сім»ї, однак з 2006 року і по даний час в будинку не проживають. Відповідачі ще в 2006 році зібрали усі свої речі та виїхали в Іспанію, і з цього часу до будинку не поверталися, що свідчить про втрату ними права на користування зазначеним житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві. Не заперечила проти винесення судом заочного рішення по справі. Позивач\~[PERSON]\~у судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Крім того, відповідачі повідомлялися про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідачі вважається\~належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибули до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі не подавали. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши покази свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.19\~ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно світлокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2014, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр. №165 та світлокопії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.04.2014 позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок №30 по вул.Нафтова м.Бориславі Львівської області. Згідно світлокопії будинкової книги на даний час у будинку №30 по вул.Нафтова м.Бориславі Львівської області зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту від 07.06.2018, складеного комісією ДКП «ЖЕК №3», вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2006 року не проживають у [INFO]. Зі слів власника будинку проживають в Іспанії. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у будинку №30 по вул.Нафтова м.Бориславі Львівської області з 2006 року. Свідки підтвердили, що відповідачі виїхали в Іспанію у 2006 році і до цього часу до будинку не поверталися. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстровані в належному позивачу будинку, порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірному жилому приміщенні з 2006 року не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там\~\~не зберігає, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняли. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у [INFO] більше понад\~\~шість місяців без поважних причин,\~\~добровільно залишивши спірне жиле приміщення, а тому їх слід\~\~визнати такими, що втратив право користування житловим\~\~приміщенням на підставі ст.71 ЖК України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved