Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користуватись будинком [ADDRESS] . Вимоги мотивує тим, що відповідач не проживає в даному будинку більше року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, його власні речі у приміщенні будинку відсутні. Зазначає, що відповідач добровільно не проживає в будинку, місце його проживання їй не відомо і це створює позивачу перешкоди в користуванні її власним майном. Вирішити в позасудовому порядку дане питання позивач не має можливості, тому змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення справи суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі Договору - дарування від 08 липня 2020 року належить житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6-9). З Акту обстеження місця проживання, довідки Левковицького старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради та довідки виконкому Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про реєстрацію, вбачається, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] з 02 листопада 1998 року і по теперішній час, але фактично не проживає за зазначеною адресою з 2016 року. Особистих речей та предметів побуту не виявлено ( а.с. 10-11). Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2016 року [PERSON] був засуджений за ч. 2 та ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі. Згідно довідки ДУ «Бердичівський виправний центр (№108)» [PERSON] відбував міру покарання в даній установі з 21 листопада 2017 року по 20 травня 2019 року (а.с.12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання - ч.1 ст.15 ЦК України. Згідно вимог частини другої ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] після звільнення з місць позбавлення волі з 21 травня 2019 року у будинку позивача за вказаною адресою не з`являвся, тобто фактично він більше року не проживає у будинку [ADDRESS] , поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, а отже відповідач [PERSON] втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved