Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з повною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В., приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С., в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., зареєстрований в реєстрі за №5986, яким з [PERSON] стягнуто грошові кошти у сумі 43 343,69 гривень у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 846,10 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 300 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 липня 2010 року вона звернулася до ПАТ «Платинум Банк» з метою отримання кредиту у розмірі 25 000,00 грн. на придбання товару та уклала з ПАТ «Платинум Банк» Кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливості перенесення платежу (рахунок) № [NUMBER] . За вказаним Договором позивач отримала кредитну картку ПАТ «Платинум Банк» та зняла з неї кредитні кошти у загальному розмірі 25 000,00грн. Кредит повертала відповідно до Графіку платежів по 2 268,00 грн. протягом 5-ти місяців, усього нею було сплачено банку 11 340,00 грн., останній платіж зроблено у січні 2017 року. Після чого, із засобів масової інформації їй стало відомо, що ПАТ «Платинум Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв`язку з чим вона не знала, куди перераховувати грошові кошти для погашення кредиту. У травні 2020 року [PERSON] з Реєстру боржників дізналась, що вона значиться серед боржників. В липні 2020 року від приватного виконавця Попляка В.В. вона отримала копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2020 року, копію виконавчого напису від 26 грудня 2019 року, р.№5986, копію Кредитного договору №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року, копію Додатку №1 Графіку платежів до Кредитного договору та дізналася про те, що у відношенні неї 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №5986, на підставі якого з [PERSON] стягнуто за кредитним договором № 4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року, укладеним між нею та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ « Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», заборгованість у розмірі 43 343,69 грн. Позивач вказує, що за цим кредитним договором отримала 25 000,00 грн., з яких повернула 11 340,00 грн., але після того як ПАТ «Платинум Банк» було визнано неплатоспроможним, їй не були відомі реквізити, за якими необхідно було погашати кредит. Крім того, жодних повідомлень про відступлення ПАТ «Платинум Банк» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ « Фінансова компанія «Аланд» вона не отримувала. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вона не має боргу перед відповідачем, а кредитний договір № 4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 укладався між нею та ПАТ « Платинум Банк», про передачу Банком права вимоги її не повідомляли. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 вересня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року за клопотанням позивача у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» витребувано засвідчені належним чином копії: договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року; документів, наданих приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюку В.С. для вчинення спірного виконавчого напису; кредитного договору №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року; виписок з рахунку боржника [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; розрахунку заборгованості; документів, які підтверджують отримання позивачем суми кредиту за договором №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), а також витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича для огляду у судовому засіданні оригінали виконавчого напису, реєстровий номер 5986, вчиненого 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харків від 31 березня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, про час дату та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Представник позивача - адвокат Бусуєк Л.А. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила проводити судове засідання за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, день та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Правом на подання відзиву не скористався. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. у судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, день та час судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток за офіційною адресою місцезнаходження. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я приватного нотаріуса повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця знаходження. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає, що третій особі у належний спосіб була вручена судова повістка. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичемвчинено виконавчий напис за реєстровим №5986, яким з [PERSON] пропонується звернути стягнення за кредитним договором 4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року, укладеним між нею та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року у розмірі 43 343,69 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 22 вересня 2018 року по 29 листопада 2019 року. Сума заборгованості складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 29 383,45 грн., прострочена заборгованість за комісією -0,00 грн., прострочена заборгованість за процентами -13 960,24 грн. З наданих суду приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. для огляду оригіналів документів встановлено, що виконавчий напис, реєстровий № 5986 від 26 грудня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. на підставі оригіналу Кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) № [NUMBER] від 27 липня 2016 року та Додатку № 1 Графіку платежів до цього Договору. Зі змісту Кредитного договору зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (рахунок) № [NUMBER] від 27 липня 2016 року вбачається, що він був укладений між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 36 529, 50 грн. строком на 26 платіжних періодів з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 12,000 % з кінцевим строком повернення 16 жовтня 2018 року. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання та приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. 28 травня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №62198842. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно зі ст. 42 Закону України «Про нотаріат» на момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 Глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік). Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З аналізу вказаних положень слідує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, суд має встановити, що відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не завжди свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2019 року по справі №916/3006/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач заперечує проти отримання суми кредиту в розмірі 36 529,50 грн. та стверджує, що нею було отримано за кредитним договором №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року 25 000,00 гривень, з яких погашено 11 340,00 гривень. Вказує, що ні Банк, ні відповідач не повідомляли її про перехід права вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача. З метою надання відповідних доказів на підтвердження таких вимог позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування у ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» засвідчених належним чином копій: договору відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02 жовтня 2019 року; документів, наданих приватному нотаріусу Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюку В.С. для вчинення спірного виконавчого напису, кредитного договору №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року, виписки з рахунку боржника [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; розрахунку заборгованості; документів, які підтверджують отримання позивачем суми кредиту за договором №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року (платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо). Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2020 року заяву позивача про витребування доказів було задоволено. 15 березня 2021 року на виконання ухвали суду ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» повідомило, що надало приватному нотаріусу повний пакет оригіналів документів для вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. При цьому, документи були виготовлені в одному екземплярі, а їх копії не виготовлялись та не зберігаються в компанії. Оригінал кредитного договору разом із виконавчим написом нотаріуса було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю. Отже, у відповідача відсутні оригінали та копії документів, що витребовуються судом. Крім того, зі змісту листа, наданого Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 20 листопада 2020 року на адвокатський запит представника позивача слідує, що відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 23 липня 2020 року №11 та на підставі п. п. «з» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане міністерством юстиції України 27 травня 1997 року за №2657 на ім`я Кондратюка В.С. на підставі наказу Міністерства юстиції України від 07 серпня 2020 року №2693/5, анульовано. Відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18 серпня 2020 року №984/6 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. з 18 серпня 2020 року припинена. Оскільки рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 23 липня 2020 року Кондратюком В.С. оскаржується у суді, то документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. на зберігання не передавалися. Судова кореспонденція, яка направлялась на офіційну робочу адресу приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, витребувати матеріали нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса №5986, вчиненого 26 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року не вбачається можливим, тому суд приймає рішення за тими доказами, які наявні в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що для одержання виконавчого напису відповідачем було подано нотаріусу кредитний договір №4547/2046ECLKA24T21 від 27 липня 2016 року та графік платежів, що є Додатком №1 до вказаного Договору. Таким чином, стягувачем не було надано документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, а саме - не додана засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ч.ч. 5,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як унормовано приписами п.п. 2,4 ч. 2 ст. 43 ЦПК Україниь учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 ст. 44 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідач, не подаючи відповідний доказ, не спростовує в такий спосіб твердження позивача. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, судом не встановлено факту отримання позивачем повідомлення про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Також відсутні належні докази, які підтверджуть, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було передано належне підтвердження заборгованості. З матеріалів, неможливо встановити, яка сума заборгованості була на момент укладення договору про відступлення права вимоги. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов і взагалі свою позицію щодо позовних вимог не висловив, а отже обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не спростував. На вимогу суду про витребування доказів не було надано жодного документу. Отже, твердження позивача відповідачем по справі не спростовані, що з огляду на положення ст.ст. 12, 81, 84 ЦПК України надає суду підстави зробити висновок про обгрунтованість заявлених позивачем вимог. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, з комісією з платника -5,25 грн., усього - 846,10грн. При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Позивачем надано суду договори про надання правничої допомоги від 13 липня 2020 року та від 20 серпня 2020 року, укладені з адвокатом Бусуєк Л.А., детальний опис наданих послуг за вказаними договорами від 07 вересня 2020 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1023444 від 04 вересня 2020 року, довідка № 49 від 07 вересня 2020 року, складена ФОП «адвокат Бусуєк Л.А.», про сплату [PERSON] адвокатського гонорару за договором від 13 липня 2020 року у розмірі 300 грн. та за договором від 20 серпня 2020 року у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача не клопотав перед судом про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Враховуючи характер інституту судових витрат, оплата послуг адвоката безпосередньо пов`язана з розглядом справи, а тому до уваги судом береться складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, складання позовної заяви. Суд вважає, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у даній справі є співмірним із отриманою оплатою. Підсумовуючи вищевикладене, та, оскільки відповідачем не ставилось питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, сам розмір таких витрат є співмірним із складністю справи, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню повністю. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 3 300 грн. Отже з відповідача на користь позивача підлягає сумарному стягненню 4 146 грн. 10 коп. судових витрат. На підставі викладеного і

Outcome: approved