Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , який фактично не проживає за вказаною адресою більше дев`яти років. Він виїхав до міста Санкт -Петербург РФ , де постійно проживає. Речей відповідача у належному їй будинку немає, він не цікавиться його станом, за весь час реєстрації він не сплачував комунальні платежі та не брав участь у ремонті будинку та його утриманні. Позивач неодноразово зверталася до сина з проханням знятися з реєстрації, але він не реагує на її прохання, не приїздить та не бажає вчиняти жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації, останнім часом взагалі припинив спілкування. Хоча відповідач є членом сім`ї, але він не приймає участі в утриманні будинку, не є наймачем і фактично тривалий час у ньому не проживає. Позивач самостійно, за власні кошти утримує будинок у належному стані. У зв`язку з високою вартістю комунальних послуг позивач опинився у дуже скрутному матеріальному становищі, та потребує призначення житлової субсидії. Реєстрація у належному їй будинку особи, яка фактично не проживає, порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним йому на праві приватної власності майном. Таким чином позивач є власником зазначеного будинку з 15.07.2016 року, але у зв`язку з реєстрацією на її житловій площі особи, яка фактично не проживає за даною адресою не дає їй у повному обсязі користуватися майном, зокрема вона не може укладати комунальні договори виходячи з фактичної кількості зареєстрованих осіб, користуватися пільгами та житловою субсидією на оплату комунальних послуг, що порушує право приватної власності. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачем, а тому підлягають захисту. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 28 жовтня 2019 року була винесена ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом повідомлення на офіційному сайті Сватівського районного суду Луганської області. Про причини неявки відповідач суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічні позови до суду не пред`являв. Зі згоди позивача суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2016 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с.7, 9, 10). В даному будинку зареєстровані: позивач - [PERSON] , та її син - відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.16). З акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи на території Сватівської міської ради за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2010 року. (а. с.16 ) Як вбачається з позовної заяви, відповідач в належному позивачу будинку фактично не проживає більше дев`яти років. Позивач неодноразово зверталася до сина з проханням знятися з реєстрації, але він не реагує на її прохання, не приїздить та не бажає вчиняти жодних дій, спрямованих на зняття з реєстрації, останнім часом взагалі припинив спілкування. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст. ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2016 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд приходить висновку, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, та

Outcome: approved