Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача виконавчого комітету Мирноградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого вказала, що 11.07.2011 вона була прийнята відповідачем на посаду інспектора з технічного утримання приміщення відділу з загальних питань та архівної справи за строковим трудовим договором, звільнившись з роботи 12.09.2011 у звязку із закінченням строкового трудового договору за ч.2 ст.36 КЗпП України. 13.09.2011 за розпорядженням від 13.09.2011 № 300 вона знов була прийнята відповідачем на вказану посаду, з якої 15.02.2014 згідно розпорядження від 12.02.2014 № 61 була переведена на посаду інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету міської ради. 20.11.2015 за рішенням Димитровської (нині Мирноградської) міської ради № УІІ/1-17 внесені зміни до рішення міської ради від 13.05.2015 № УІІ/99-29 «Про структуру та чисельність виконавчих органів міської ради» про те, що з 01.02.2016 зі складу структури господарчо-фінансового відділу міської ради виведено посаду інспектора. 29.01.2016 згідно розпорядження відповідача від 22.01.2016 № 18 вона була звільнена у звязку зі змінами в організації та виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним з таких підстав. 17.12.2015 вона звернулася до профспілкового комітету відповідача, членом якого вона була на той час, щодо надання інформації про згоду профспілкового комітету на її звільнення згідно чинного законодавства. 14.01.2016 вона отримала відповідь, згідно якої профспілковий комітет не надав згоди на її звільнення та останнім направлено відповідного листа міському голові з пропозицією щодо відміни заходів. Проте, відповідач, не дотримавшись п.2.2. розділу ІІ Колективного договору та ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.43 КЗпП України, без попередньої згоди на то профспілкового органу звільнив її. Також, за п.2, 3 ч.2 ст.42 КЗпП України вона є особою, яка має переважне право на залишення на роботі як робітник з тривалим безперервним тривалим стажем роботи у відповідача з 11.07.2011. Всупереч нормам закону відповідач, звільнивши її, не надав пропозиції щодо переведення її на інше місце роботи, не отримав від неї згоди або відмови від вказаної пропозиції. За рішенням від 08.06.2016 Димитровська міська рада перейменована на Мирноградську. В обґрунтування поважності причин пропуску місячного строку звернення до суду вказала, що 23.02.2016 нею до Донецького окружного адміністративного суду було подано адміністративну позовну заяву з аналогічними вимогами (справа № 805/627/16-а). 18.01.2017 у задоволенні її клопотання про передачу справи за підсудністю було відмовлено, а провадження у справі закрито. 11.04.2017 Донецький апеляційний адміністративний суд за її апеляційною скаргою скасував ухвалу суду від 18.01.2017 в частині визнання нечинним рішення та протоколу ради і в цій частині направив справу для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду. В червні 2017 року вона за поштою отримала ухвалу Димитровського міського суду від 20.06.2017 про відкриття провадження в частині позову до виконавчого комітету Димитровської міської ради, Димитровської міської ради про визнання нечинним рішення та протоколу ради, інші вимоги, а саме: про поновлення її на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були відсутні. Тому позивач просить суд поновити строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі як пропущений з поважної причини, поновити її на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету Мирноградської міської ради та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.01.2016 до дня постановлення рішення. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка була присутня на початку розгляду справи, підтримали позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні. Представники відповідача виконавчого комітету Мирноградської (до 06.06.2016 Димитровської) міської ради [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, пояснивши суду, що відповідачем було запропоновано [PERSON] взяти участь у конкурсному відборі на заміщення вакантних посад для роботи у виконавчому комітеті, про що свідчить акт від 20.11.2015. Позивач після прийняття рішення від 20.11.2015 відмовилась від отримання попередження про скорочення, мотивуючи тим, що їй необхідна консультація фахівця. Це зумовило, в свою чергу, різницю в часі між пропонуванням їй взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад та отриманням повідомлення про скорочення (лист з датою ознайомлення та отримання рішення позивачем від 24.11.2015). Також відповідачем 30.11.2015 спрямовувався лист голові профспілкового комітету працівників виконавчого комітету Димитровської міської ради [PERSON] про звільнення [PERSON] інспектора господарчо-фінансового відділу шляхом скорочення займаної посади. Проте відповіді від профспілки до відповідача не надходило. У позивача відсутні необхідна кваліфікація та досвіт роботи в органах місцевого самоврядування, її посада не є конкурсною і не відноситься до держслужбовців. Крім того, 29.10.2015 за розпорядження міського голови № 331 [PERSON] була позбавлена премії у листопаді за невиконання своїх посадових обовязків, що призвело до порушення строків початку опалювального сезону 15 жовтня 2015 року. Вказуючи на те, що порядок вивільнення позивача проведений у відповідності до трудового законодавства та колективного договору, представники відповідача просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши сторін, допитавши свідка, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 11.07.2011 по 12.09.2011 працювала на посаді інспектора з технічного утримання приміщення відділу з загальних питань та архівної справи виконавчого комітету Димитровської міської ради за строковим трудовим договором, звідки була звільнена у звязку із закінченням строкового трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. Після чого з 13.09.2011 до 15.02.2014 позивач перебувала на вказаній посаді за укладеним трудовим договором на невизначений термін, з якої 15.02.2014 була переведена на посаду інспектора з технічного утримання приміщення господарчо-фінансового відділу, звідки 29.01.2016 була звільнена за розпорядженням відповідача від 22.01.2016 № 18 у звязку зі змінами в організації виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.5). Відповідно до рішення Димитровської міської ради від 20.11.2015 № УІІ/1-17 «Про внесення змін до рішення міської ради від 13.05.2015 № УІ/99-29 «Про структуру та чисельність виконавчих органів міської ради» з 01.02.2016 виведено зі складу структури господарчо-фінансового відділу виконкому міської ради посаду інспектора (а.с.6). Копію вказаного рішення позивач отримала 24.11.2015. Цієї ж дати, тобто 24.11.2015, [PERSON] під підпис була попереджена про наступне звільнення з 01.02.2016 у звязку зі змінами в організації виробництва та праці (а.с.10, 11). Згідно із розпорядження міського голови Димитровської міської ради від 22.01.2016 № 18 [PERSON] звільнено з посади інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету Мирноградської міської ради з 29.01.2016 у звязку зі змінами в організації виробництва і праці згідно за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до штатних розписів відповідача на 2015 рік та на 01.01.2016 року з наступними змінами до них протягом року, бухгалтерської довідки відповідача від 18.10.2017, листа відповідача від 06.12.2017 за станом на 20.11.2015 штатний розпис господарчо-фінансового відділу складав 8 одиниць, в тому числі: начальник відділу 1 одиниця, головний спеціаліст 2 одиниці, спеціаліст І категорії 1 одиниця, водій 2 одиниці, інспектор 1 одиниця, прибиральниця службових приміщень 1,5 одиниці, робітник з комплексного обслуговування і ремонту будівлі 0,5 одиниці. За станом на 01.02.2016 штатний розпис господарчо-фінансового відділу складав 7 одиниць у звязку із виведенням зі складу структури даного відділу посади інспектора на піставі рішення Димитровської міської ради від 20.11.2015 № УІІ/1-17 (а.с.67). Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно за п.1 ч.1\~ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно за ч.2 ст.40 КЗпП України\~звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Отже, судом встановлено, що у відповідача мало місце скорочення штату на підставі рішення ради від 20.11.2015 про зміну структури та чисельності. Згідно з правилами ст.492 КЗпП України про наступне звільнення працівник має бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з матеріалів справи, позивач своєчасно попереджена про її наступне звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. За змістом ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених у тому числі п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду на розірвання трудового договору. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Відповідно до абз.5 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу у згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Судом встановлено, що за п.2.2 розділу ІІ колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом виконавчого комітету Димитровської міської ради, який зареєстрований розпорядженням Димитровського міського голови від 08.10.2012 № 221-р та схвалений на загальних зборах трудового колективу протоколом від 02.10.2012 № 2, у випадку виникнення причин економічного, технологічного, структурного або іншого характеру або у звязку зі зміною в організації праці (у тому числі ліквідацією, реорганізацією і т.п.), які приведуть до звільнення посадових осіб або працівників по ініціативі власника, адміністрація зобовязується проводити їх лише за умови письмового повідомлення профспілкової організації, не пізніше, ніж за 3 місяці до запланованих звільнень, про причини і строки вивільнення, кількості і категорії посадових осіб і працівників, які будуть скорочені (а.с.16). Відповідно до п.4.7 розділу ІУ Колективного договору адміністрація зобовязується здійснювати звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України лише у випадку, якщо неможливо перевести посадову особу або працівника за його згодою на іншу роботу і за попередньою згодою профспілкової організації, членом якої є посадова особа або працівник; надавати профспілковій організації обгрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з посадовою особою або працівником (а.с.83-86). Позивач [PERSON] з листопада 2011 являлась членом профспілкового комітету виконавчого комітету Димитровської міської ради, що підтверджується заявою позивача від 16.11.2011 та довідкою відповідача від 16.02.2016 про сплату [PERSON] профспілкових внесків з листопада 2011 року по січень 2016 року (а.с.15, 17). Відповідно до листа від 30.11.2015 № 01/02-40д-1102 відповідач повідомляє голову профспілкового комітету працівників виконавчого комітету [PERSON] про виведення з 01.02.2016 зі структури господарчо-фінансового відділу посади інспектора на підставі рішення Димитровської міської ради від 20.11.2015 № УІІ/1-17 та звільнення [PERSON] шляхом скорочення займаної посади (а.с.69). Відповідно до картки обліку вихідних документів вказаний лист 30.11.2015 отриманий під розпис головою профспілки [PERSON] (а.с.70). Допитаний у судовому засіданні [PERSON] суду підтвердив, що дійсно ним, як головою профспілки працівників виконавчого комітету, було отримано лист від 30.11.2015 за підписом міського голови щодо скорочення посади [PERSON] Про отримання даного листа він розписався у картці обліку вхідних документів. Відповідь на цей лист не надавалася, оскільки це був лише лист-повідомлення. Окрім цього листа відповідач більше до профсоюзного органу не звертався, ніяких подань про отриманння згоди або відмови у вивільненні працівника за скороченнм штату не надавав. Після того, як до профсоюзного комітету звернулася безпосередньо [PERSON] з заявою про порушення її прав при звільненні, відбулося засідання членів профкому, на якому було вирішено звернутися до міського голови з пропозицією про відміну заходів щодо звільнення позивача. Будь-яких інших засідань з приводу звільнення позивача профком не проводив. На теперішній час профсоюзний комітет у виконавчому комітеті Мирноградської міської ради відсутній, оскільки всі члени з нього вийшли. Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету працівників виконавчого комітету Димитровської міської ради від 18.12.2015 № 3 за результатами розгляду звернення [PERSON] від 17.12.2015 про порушення конституційного права від незаконного звільнення [PERSON] запропоновано підготувати звернення до міського голови щодо порушення норми трудового законодавства (а.с.108). У відповідь на звернення позивача від 17.12.2015 головою та членами вказаної профспілки листом від 13.01.2016 повідомлено [PERSON] про ненадання згоди на розірвання з нею трудового договору у порядку ст.43 КЗпП України та неотримання письмового повідомлення від виконавчого комітету Димитровської міської ради у порядку п.2.2 Колективного договору, у звязку з чим направлено листа міському голові з пропозицією про відміну заходів, повязаних із звільненням працівника згідно із ст.49 КЗпП України (а.с.7, 8). Відповідно до списку членів профспілки виконавчого комітету Мирноградської міської ради за період 2016-2017 роки [PERSON] вибула із складу членів профспілки 29.01.2016 у зв'язку зі звільненням. Станом на 20.11.2017 профспілка працівників державних установ виконавчого комітету Мирноградської міської ради припинила діяльність за відсутністю членів (а.с.110). З огляду на приведені докази судом достовірно встановлено, що позивачем у порушення вимог ст.43 КЗпП України не отримано рішення профспілки, членом якої була позивач, щодо розірвання з нею трудового договору за ініціативою роботодавця. Профспілкова організація була позбавлена надати будь-яке рішення з приводу спірного питання через те, що відповідачем не направлялося до неї обґрунтоване письмове подання про розірвання трудового договору з працівником. Посилання представників відповідача на лист від 30.11.2015 № 01/02-40д-1102, як на обґрунтоване подання, отримане головою профспілки, суд не приймє до уваги, оскільки цей лист носить суто характер повідомлення про звільнення працівника шляхом скорочення займаної посади, він не утримує в собі звернення, прохання щодо розгляду питання розірвання договору і надання згоди на звільнення працівника, до нього не додано жодного документу на обґрунтування звільнення працівника у законний спосіб. Свідчення колишнього голови профспілки і наступна переписка з прозивачем є тому підтвердженням. Через припинення діяльності профспілки працівників відповідача суд позбавлений можливості виконати вимоги ч.9 ст.43 КЗпП України щодо отримання згоди або відмови в дачі згоди на звільнення працівника під час розгляду справи. Згідно з правилами ст.492 КЗпП України у випадку змін в організації виробництва і праці враховується переважне право працівника на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У відповідь на запит [PERSON] від 02.02.2016 відповідач своїм листом від 09.02.2016 повідомив, що у період з 20.11.2015 по 29.01.2016 посади, які б задовольнили потреби позивача, були відсутні, про що також свідчить акт від 20.11.2015, виготовлений комісією у складі заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, начальника відділу економіки, аналізу та прогнозування, начальника сектору контролю, головного спеціаліста сектору з організаційної роботи, відповідно до якого [PERSON] під час ознайомлення з листом про скорочення її посади з 01.02.2015 усно було запропоновано взяти участь у конкурсному відборі на заміщення вакантних посад для роботи у виконавчому комітеті Димитровської міської ради (а.с.12, 14). У судовому засіданні позивач пояснила, що з актом від 20.11.2015 вона вперше ознайомилася, коли отримала відповідь на її запит, тобто у лютому 2016 року. Правдивість її пояснень підтверджується тим, що з листом про скорочення її посади позивач фактично була ознайомлена 24.11.2015, крім того підпис у даному акті позивача відсутній, як і помітка про те, що вона відмовилася від його підпису. За інформацією Мирноградського міського центру зайнятості від 13.09.2017, від 29.11.2017 звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» за період з листопада 2015 року по лютий 2016 року виконавчим комітетом Мирноградської міської ради не надавалася (а.с.68). У суді представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що згідно з поясненнями головного спеціаліста відділу з діловодства та контролю звітність у цей період щодо вакантних посад до центру зайнятості дійсно не надавалася через заборону на заповнення вакантних посад. На підтвердження періоду, в який відповідач не звітувався перед центром зайнятості, надані остання та перша звітності виконавчого комітету Димитровської міської ради за формою 3-ПН від 22.10.2014 та від 22.04.2016 (а.с.101-105). Відповідно до інформації Димитровської міської газети «Родной город» від 31.03.2016 на запит Димитровського міського голови встановлено, що у період з 20.11.2015 по 01.02.2016 на сторінках вказаної газети були розміщені наступні повідомлення відповідача про оголошені конкурси на заміщення вакантних посад: 20.11.2015 головний спеціаліст господарчо-фінансового відділу; 11.12.2015 начальник сектору юридичного забезпечення, начальник відділу із загальних питань та архівної справи, спеціаліст 1 категорії з енергоменедженту; 25.12.2015 головний спеціаліст з питань земельних відносин відділу архітектури, містобудування і земельних відносин; 29.01.2016 спеціаліст 1 категорії відділу державної реєстрації виконавчого комітету Димитровської міської ради (а.с.99). Відповідно до розділу 1 та розділу 2 Положення, затвердженого рішенням Димитровської міської ради від 16.10.2013 № УІ/65-7, господарчо-фінансовий відділ виконавчого комітету Димитровської міської ради підзвітний і підконтрольний Димитровській міській раді, підпорядкований її виконавчому комітету та міському голові. Структура і штат відділу затверджується Димитровською міською радою. На працівників відділу поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Згідно з п.п.1.1, 1.4 розділу 1 посадової інструкції інспектор господарчо-фінансового відділу призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови відповідно до чинного законодавства. Кваліфікаційні вимоги інспектора: освіта неповна вища, стаж роботи не менш 3 років (а.с.88-89). За приписами ч.2 ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування. Згідно за ст.11 даного Закону громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування, у день прийняття відповідного рішення складають присягу, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці. Відповідно до ст.15 цього Закону при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Судом встановлено, що посада інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету не відноситься до публічної служби, [PERSON] не присвоювався ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, позивач не складала присяги державного службовця. Про дані обставини свідчать відсутність відповідних записів у трудовій книжці позивача. Сторони цей факт не заперечували. Також встановлено, що позивач має повну загальну середню освіту. Отже, посилання відповідача на акт від 20.11.2015 та на оголошення у місцевій газеті про вакантні посади, прийняття на які здійснюється на конкурсній основі, не мають сенсу, оскільки займана позивачем посада не відповідає кваліфікаційним вимогам цих посад. З наданих відповідачем штатних розписів на 2015 рік та на 01.01.2016 року з наступними змінами до них протягом року, листа від 06.12.2017, довідки від 18.11.2017, розпоряджень міського голови від 02.10.2015 № 297 та 19.11.2015 № 364 про звільнення і прийняття на роботу, положення про військово-облікове бюро, затвердженого рішенням Мирноградської міської ради 11.07.2012 № УІ/37-4, вбачається, що посада завідуючого військово-облікового бюро, яке є структурним підрозділом відповідача, не відноситься до публічної служби і у період з 02.10.2015 по 14.12.2015 була вакантною. Кваліфікаційних вимог до даної посади ані положення про бюро, ані посадова інструкція начальника не утримує. Зазначене дає підстави зробити суду висновок, що дана посада відповідала кваліфікаційним вимогам посаді позивача, яка скорочувалася. Проте вона у порушення вимог ч.2 ст.49-2 КЗпП України не була запропонована позивачеві. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Суд не находить порушення відповідачем цієї норми закону, оскільки у відділі, де працювала позивач, посада інспектора складала одну штатну одиницю, яка і була скорочена. Відповідно до ст.233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин цих строків, суд може поновити ці строки. Судом встановлено, що позивачем отримана трудова книжка у день її звільнення, тобто 29.01.2016. 25.02.2016 [PERSON] звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Димитровської міської ради про визнання нечинним рішення Димитровської міської ради від 20.11.2015 № УІІ/1-17, скасування розпорядження від 22.01.2016 № 18, поновлення її на посаді інспектора господарчо-фінансового відділу виконавчого комітету та стягнення на її користь середнього заробітку у розмірі 1921,17 грн (а.с.18-21). За ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.02.2016 за вказаним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі № 805/627/16-а (а.с.22). Згідно ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 18.01.2017 провадження у справі [PERSON] було закрито, на що останньою 27.02.2017 було подано апеляційну скаргу (а.с.23-24, 25-26). Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.04.2017 скасовано ухвалу суду від 18.01.2017 в частині закриття провадження по справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Димитровської міської ради про визнання нечинними рішення ради та протоколу ради і в цій частині справу направлено для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду (а.с.28-30). Відповідно до ухвали Димитровського міського суду Донецької області від 20.06.2017, яка була направлена на адресу позивача 21.06.2017, відкрито провадження за адміністративним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Димитровської міської ради, Димитровської міської ради про визнання нечинними рішення ради та протоколу (провадження № 2-а/226/94/2017), у звязку з отриманням 06.06.2017 від Донецького окружного адміністративного суду на підставі ухвали від 27.04.2017 про передачу справи за предметною підсудністю вказаного адміністративного позову (а.с.31, 32). 14.07.2017 [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. (а.с.1). Враховуючи, що позивач завчасно звернулася до адміністративного суду за захистом свого порушеного права, який відкрив провадження у справі і тривалий час розглядав справу по суті, аж поки не зясував, що справу не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства та не направив її за предметною підсудністю, суд вважає можливим поновити пропущений позивачем строк звернення до цього суду, який фактично продовжує розгляд справи за раніше поданим позовом, як порушений з поважних причин. Оскільки відповідачем не було додержано порядку вивільнення працівників, передбачений ст.ст.43, 492 КЗпП України, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на ту ж саму посаду відділу, яку вона займала до звільнення. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно за п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 зі змінами, сума, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути сплачені за середнім заробітком. Отже, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, а саме: за період з 30.01.2016 (наступний день після останнього робочого дня 29.01.2016, так як день звільнення з роботи збігається з останнім днем роботи) по 06.12.2017 (день постановлення рішення суду). Згідно довідки відповідача від 06.11.2017 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 119 грн 09 коп. Дана сума обчислена шляхом ділення заробітної плати позивача за винятком податків і обовязкових виплат за листопад та грудень 2015 року на кількість фактично відпрацьованих днів у розрахунковому періоді (а.с.87). Кількість робочих днів за період з 30.01.2016 по 06.12.2017 з урахуванням додатків до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та від 05.08.2016 № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» дорівнює: за січень 2016 року 0 днів, за лютий 2016 року 21 день, за березень 2016 року 22 дня, за квітень 2016 року 21 день, за травень 2016 року 19 днів, за червень 2016 року 20 днів, за липень 2016 року 21 день, за серпень 2016 року 22 дня, за вересень 2016 року 22 дня, за жовтень 2016 року 20 днів, за листопад 2016 року 22 дня, за грудень 2016 року 22 дня, за січень 2017 року 20 днів, за лютий 2017 року 20 днів, за березень 2017 року 22 дні, за квітень 2017 року 19 днів, за травень 2017 року 20 днів, за червень 2017 року 20 днів, за липень 2017 року 21 день, за серпень 2017 року 22 дні, за вересень 2017 року 21 день, за жовтень 2017 року 21 день, за листопад 2017 року 22 дні, за грудень 2017 року 4 дні, а всього 464 робочих днів. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2016 по 06.12.2017 складає 55216 грн, із розрахунку: 464 робочих днів х 119 грн. Саме ця сума підлягає стягненюю з відповідача на користь позивача без вирахуванням обов'язкових платежів, оскільки середньоденний заробіток позивача розраховано за винятком податків і обовязкових виплат. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави. Оскільки задоволено позовні вимоги майнового та немайнового характеру, судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі по 640 грн за кожну вимогу, а всього 1280 грн. Відповідно до п.п.2, 4 ч.1\~ст.367 ЦПК України\~слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження заробітної плати за один місяць. У звязку з вищевикладеним та на підставі ст.ст.40, 42, 43, 492, 233, 234, 235 ч.2 КЗпП України,

Outcome: approved