Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі за текстом ДП «Укршахтгідрозахист») про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що з 01.03.2005 року вона працювала на підприємстві відповідача, з якого 17.11.2014 року була звільнена за власним бажанням. За період її роботи у відповідача заборгованість по заробітній платі склала з серпня 2014 року по листопад 2014 року 8225 грн. 31 коп. До теперішнього часу відповідачем розрахунок з нею не проведений. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8225 грн. 31 коп. та моральний збиток в сумі 500 грн. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача ДП «Укршахтгідрозахист» також до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність, вказавши, що позовні вимоги підприємство визнає частково, не заперечуючи проти факту існування у позивача заборгованості із заробітної плати у вказаному розмірі. ДП «Укршахтгідрозахист» засноване на державній формі власності згідно за наказом Мінпаливоенерго України від 16.04.2003 року № 195, яке є для підприємства уповноваженим органом управління та головним розпорядником бюджетних коштів. Фінансування підприємства здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості України». Невиплата заробітної плати працівникам обусловлена відсутністю з серпня 2014 року бюджетного фінансування через те, що підприємство знаходилось у зоні проведення АТО. Тому вважає, що вина підприємства із невиплати заробітної плати відсутня і підстав для стягнення моральної шкоди з підприємства не має. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], з 01.03.2005 року по 17.11.2014 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи мотористом вентиляційних установок на водовідливному комплексі шахти «Советська» і була звільнена за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивача (а.с.4). Згідно за довідкою ДП «Укршахтгідрозахист» (а.с.5) заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.08.2014 року по 17.11.2014 року складає 8225 грн. 31 коп., а саме: · за серпень 2014 року - 693 грн. 93 коп., · за вересень 2014 року - 2317 грн. 47 коп., · за жовтень 2014 року - 2314 грн. 92 коп., · за листопад 2014 року - 2898 грн. 99 коп., яка позивачем не оспорюється. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі позивача, вона підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи спір про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що це право у позивача виникло з 13.01.2000 року з часу введення в дію ст.237-1 КЗпП України. Згідно за ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не наведено жодного обґрунтування даної вимоги, жодного доказу щодо втрати ним нормальних життєвих зв'язків, моральних страждань, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, суд вважає, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial