Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом будинком №10 по тупіку Нагірному в сел. Рай-Оленівка Харківського району Харківської області. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником вищезазначеного житлового будинку, в якому зареєстрований, проте не проживає її колишній зять відповідач [PERSON] [PERSON] зареєстрований у спірному будинку з 13 січня 1995 року, однак з 1995 року в ньому не мешкає. Позивач посилається на те, що їй доводиться сплачувати за нього всі комунальні послуги. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення у газеті Слобідський край, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник Харківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. У звязку з тим, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], належить житловий будинок №10 по тупику Нагірному в сщ. Рай-Оленівка Харківського району Харківської області (а.с.7, 8). В зазначеному житловому будинку зареєстрований колишній зять позивача - відповідач [PERSON]Р, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 29 травня 2015 року (а.с. 15), довідкою Виконавчого комітета Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області №629 від 18 травня 2015 року /а.с. 10/ та будинковою книгою для прописки громадян /а.с. 12-13/. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з 1995 року не проживає за місцем реєстрації, спірним житловим будинком не користується, що підтверджується актом депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] від 20 березня 2015 року /а.с. 9/. Поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено. З огляду на вищезазначене, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved