Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 16.02.2007 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №26. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося. Позивач дійшла висновку що шлюб носить формальний характер і просила його розірвати та стягувати на утримання дитини аліменти в розмірі по 1/3 частки його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. В судове засідання позивачка [PERSON], не зявилася, однак в позовних вимогах просила справу розглядати у її відсутності, просила суд шлюб розірвати та стягувати на утримання дитини аліменти. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, виходячи з чого суд вважає можливим здійснити заочний розгляд справи. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що 16.02.2007 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Сторожинецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №26., про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданий 16.02.2007р. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що згідно свідоцтва про народження якого, батьками являються позивач і відповідач по справі. Дитина сторін проживає з позивачем. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім'ї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір'ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на утримання своєї дитини. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Тобто суд визначає до стягнення із відповідача, аліменти в розмірі по 1/4 частки доходу [PERSON], щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме така сума, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дитини сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів також і сторін. Аліменти на утримання дитини суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 31.08.2017 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial