Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання, починаючи з 4 березня 2015 року та протягом всього часу проживання з сином [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина - [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, страждає дитячим аутизмом, синдромом дезорганізованої поведінки, за станом психічного здоров'я не може обходитись без постійного стороннього догляду, а тому вона не має змоги працювати, та, відповідно, не має іншого доходу, окрім аліментів. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, оскільки не має фінансової можливості надавати таку матеріальну допомогу. При цьому вказував, що дитина відвідує дитячий садок, тому позивач має змогу працевлаштуватися. До того ж зазначав, що він несе витрати по утриманню дітей. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу; право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає; розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] - батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2009 року, та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.11.2012 року. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2014 року, яке набрало законної сили 04.03.2014 року. Діти проживають з матір'ю [PERSON] (позивачем). Дійсно, заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2014 року було стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто з 31.01.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто з 31.01.2014 року, і до досягнення дитиною повноліття. Однак, [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства, страждає дитячим аутизмом, синдромом дезорганізованої поведінки, спостерігається психіатром, за станом психічного здоров'я не може обходитись без постійного стороннього догляду, має ІІІ ступінь (максимальну) обмеження життєдіяльності, що підтверджується Медичним висновком № 11 від 19.11.2014 року про дитину-інваліда до 18 років та Лікарськими рекомендаціями від 07.04.2015 року. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що дитина [PERSON] відвідує Дошкільний навчальний заклад № 23, а тому позивач має можливість працювати. Так, згідно довідки № 150 від 27.04.2015 року, виданої ДНЗ № 23, у листі МОН України від 02.04.2015 року № 1/9-169 «Про порядок комплектування інклюзивних груп у дошкільних навчальних закладах» зазначено, що у дитини з особливими освітніми потребами має бути асистент (дану функцію може виконувати один з батьків дитини); у дітей з особливими потребами, які відвідують групу № 2, ДНЗ № 23 асистентів немає; дитина [PERSON] потребує короткочасного перебування в ДНЗ. При цьому суд зауважує, що відповідно до положень ст. 88 СК України, право на утримання не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина. Заперечуючи щодо вказаного позову, відповідач стверджує, що він не має фінансової можливості надавати таку матеріальну допомогу, посилаючись на довідку Вінницького обласного центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 21.04.2015 року № 122, згідно якої протягом 2014 року йому було нараховано та оплачено за надання безоплатної вторинної правової допомоги 37 531,33 грн. Таке твердження, суд оцінює критично, зважаючи, що контракт № 22 з Вінницьким обласним центром з надання безоплатної вторинної допомоги було укладено ним лише 31 березня 2014 року; за оперативною інформацією Центру щодо доручень виданих адвокатам, розміщеному на офіційному сайті (http://vinnytsya.legalaid.gov.ua/ua), яка є загальнодоступною, про що вказувала позивач, відповідачем не в повному обсязі здані звіти за попередній період та були отримані доручення в 2015 році; відповідачем [PERSON], який є фізичною особою-підприємцем, за 2013-2014 роки податкова звітність не подавалась (підтверджується повідомленням Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області від 13.05.2015 року №13858-415/17), при тому, що особа мала дохід. Враховуючи викладене, встановити реальний дохід відповідача [PERSON], а отже і його неспроможність сплачувати аліменти на утримання позивача, неможливо. Щодо посилання відповідача на сплату ним аліментів на утримання дітей, то вказана обставина враховується судом при визначені розміру аліментів. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має мінливий дохід, доказів своє неспроможності не надав, а тому приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 04 березня 2015 року (день відправлення поштового відправлення) та протягом всього часу проживання та опікування сином [PERSON], [INFO]. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial