Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» (далі за текстом ПАТ «ХДІ страхування») про стягнення з відповідачів завданої матеріальної шкоди у розмірі 17914,47 грн., судових витрат повязаних з розглядом справи, крім того з [PERSON] компенсації моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та витрат у сумі 160 грн., повязаних з проведенням експертного звіту. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.07.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER], з явними ознаками алкогольного спяніння, рухався по перехрестю вул.Азовстальскої та вул.50 років Жовтня в м.Маріуполі, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, безпечної дистанції руху та скоїв зіткнення з автомобілем мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1 ПДР України. Внаслідок зазначеної ДТП належний її чоловіку [PERSON] транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Винним у вчинені ДТП визнаний [PERSON], якого постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2014 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.124,130 КУпАП. Згідно звіту № 612/14 від 29.07.2014 року про оцінку шкоди транспортного засобу мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріальної шкоди склала 17914,46 грн. Відповідно до страхового полісу про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6614305 від 9.09.2013 року, автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] на час скоєння ДТП, був застрахований у ПАТ «ХДІ страхування», строк дії договору з 10.09.2013 року до 9.09.2014 року. Однак, до теперішнього часу Страховиком матеріальна шкода їй не відшкодована. Листом від 2.12.2014 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що із-за відсутності у [PERSON] водійського посвідчення, він не на законних підставах керував транспортним засобом, тому за вимогами ст.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він не відноситься до осіб, відповідальність, яких застрахована, отже страховик вказану подію не має змоги кваліфікувати як страхову. З висновками страховика вона не згодна вимагає відшкодування завданої матеріальної шкоди. Крім того діями відповідача [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яку вона визначає в розмірі 2000 грн., оскільки зазнала душевних страждань, протягом тривалого часу була позбавлена можливості використовувати за призначенням власний автомобіль, що вимагало від неї додаткових зусиль. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, наполягала на його задоволенні за підставами наведеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому зсіданні позовні вимоги визнав частково, згоден відшкодувати витрати у сумі 160 грн., повязані з проведенням експертного звіту, сплатити франшизу в сумі 1000 грн., стосовно відшкодування моральної шкоди покладався на розсуд суду, судові витрати вважав за необхідне стягнути порівну з ПАТ «ХДІ страхування». Особисто зазначив, що під час ДТП у нього було водійське посвідчення серії АНВ №032957, видане 25.05.2007 року, яке працівникам поліції він не предявив. Представник відповідача ПАТ «ХДІ страхування», будучи належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи у судове засідання не зявився, з наданих суду заперечень вбачається, що страховик посвідчений про ДТП, що мала місце 12.07.2014 року за участю застрахованого транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Разом з тим [PERSON] експлуатував забезпечений транспортний засіб не на законних підстав оскільки не мав посвідчення водія, тому він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована, внаслідок зазначеного не існує підстав для виплати страхового відшкодування. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомив. Неявка в судове засідання вказаних осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки наявні в матеріалах справи докази, дозволяють суду вирішити по суті спірні правові відносини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача [PERSON] та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2014 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER], з явними ознаками алкогольного спяніння, рухався по перехрестю вул.Азовстальскої та вул.50 років Жовтня в м.Маріуполі, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості, безпечної дистанції руху та скоїв зіткнення з автомобілем мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], чим порушив п.п. 2.3(б), 12.1, 13.1 ПДР України. Згідно свідоцтва про реєстраціє транспортного засобу серії СХХ № 843546 власником транспортного засобу мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. (а.с.15) За свідоцтвом про шлюб серії І-НО №182547, зареєстровано шлюб 14.08.2009 року між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №557, дружина прізвище змінила на [PERSON]. (а.с.17) На час ДТП, позивач керувала транспортним засобом мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] на підставі зазначених документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, у тому числі посвідчення водія серії РМА номер199835. (а.с.16) Відповідно до копій постанов Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2014 року та 29.07.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124,130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с.6-7,86) Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] на час дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «ХДІ страхування», про що свідчить копія страхового полісу про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6614305 від 9.09.2013 року, строк дії договору з 10.09.2013 року до 9.09.2014 року, яким передбачено виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого в розмірі 50 000 грн. та передбачено франшизу в розмірі 1000 грн. На час ДТП водій [PERSON] мав водійське посвідчення серії АНВ №032957, видане 25.05.2007 року, яке працівникам поліції він не предявив та свідоцтво серії САЕ номер 065804 про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.11,82), отже на підставі зазначених документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідач [PERSON] на законних підставах керував вказаним застрахованим транспортним засобом. Згідно звіту № 612/14 від 29.07.2014 року про оцінку шкоди транспортного засобу мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріальної шкоди склала 17914,46 грн., з якої податок на додану вартість складає - 1521,50 грн. (а.с.22-42) 27.08.2014 року позивач [PERSON] звернулася до ПАТ «ХДІ страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER], але відповідач листом від 2.12.2014 року відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що із-за відсутності у [PERSON] водійського посвідчення, він не на законних підставах керував транспортним засобом. (а.с. 12-13,77) Встановлені обставини за наслідками дослідження наведених доказів, свідчать про безпідставність обґрунтування відповідача ПАТ «ХДІ страхування» щодо відсутності підстав для виплати позивачу страхового відшкодування. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обовязків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для\~\~повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю\~\~між\~\~фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода заподіяна майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів безпосередньо регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV з наступними змінами (далі: Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням, транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом статті 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. За приписами п.п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. \~\~\~\~ Крім того, звіт № 612/14 від 29.07.2014 року про оцінку шкоди транспортного засобу не є підставою для виникнення податкових зобовязань, що виникають з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобовязання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Тобто, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобовязання не виникають. Позивачкою [PERSON] будь-яких обєктивних доказів, на підтвердження того, що на час розгляду справи судом уже проведено відновлювальний ремонт автомобіля мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER], тим більше особою, яка є платником податку на додану вартість, до суду не представлено, в звязку з чим з урахуванням положень ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці пошкодженням в ДТП транспортного засобу, підлягає зменшенню на суму ПДВ - 1521,50 грн., яка реально позивачкою не сплачувалася, а відтак на даний час і не підлягає відшкодуванню. Таким чином, різниця між розміром майнової шкоди, завданої позивачці пошкодженням унаслідок ДТП автомобіля мари «HYUNDAI», державний реєстраційний номер [NUMBER], який визначений за звітом, та розміром страхового відшкодування становить 15392,96 грн. (17914,46 грн. (ПДВ) 1521,50 грн. (франшизи) 1000 грн. = 15392,96 грн.). Крім того позивач понесла витрати у сумі 160 грн., повязані з проведенням експертного звіту, про що свідчить відповідна квитанція, які слід стягнути з відповідача [PERSON], оскільки ним зовсім не здійснювалися витрати щодо вказаного звіту. (а.с.21) Враховуючи вищевикладене, аналізуючи чинне законодавство та матеріали справи суд вважає, що на користь позивача з відповідача ПАТ «ХДІ страхування» підлягає стягненню сума матеріальної шкоди в розмірі 15392,96 грн., а з відповідача [PERSON] франшиза в сумі 1000,00 грн. та витрати повязані з експертним дослідженням в розмірі 160,00 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, який вона пережила під час дорожньо-транспортної пригоди, моральних та психічних переживаннях, пов'язаних з пошкодженням автомобіля, тривалим позбавленням можливості його використовувати, що вимагало від неї додаткових зусиль. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 1500 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів сплачений позивачем судовий збір, з кожного по 487,20 грн.

Outcome: partial