Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №52, що у будинку №55 на вул.Коваліва у м.Борислав Львівської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності їй (позивачу) та третім особам [PERSON] (матері позивача) та [PERSON] (сестрі позивача). У квартирі зареєстрований відповідач колишній чоловік позивачки, з яким шлюб розірвано рішенням Бориславського міського суду від 19.10.2015, а також у квартирі зареєстрований їхній з [PERSON] син - малолітній [PERSON], [INFO] Реєстрація відповідача за цією адресою є формальною, оскільки у січні 2014 року [PERSON] добровільно та за власною ініціативою виїхав з вказаної квартири і вивіз свої особисті речі. З цього часу відповідач за зареєстрованим місцем проживання не зявлявся. Та обставина, що з січня 2014 року вона з сином проживає окремо від відповідача, встановлена судовим рішенням Бориславського міського суду від 19.10.2015 і доказуванню не підлягає. Від знайомих їй стало відомо, що відповідач виїхав за межі України на заробітки. Враховуючи вказані обставини, відповідач втратив будь-який правовий звязок з помешканням, де має зареєстроване місце проживання. Водночас, вона не може оформити субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки відповідач не надає відомостей про свої доходи, не бере участь в оплаті вказаних платежів. Вона постійно відчуває матеріальні труднощі через те, що змушена віддавати значну частину свого доходу на оплату комунальних послуг. Відповідач втратив право на користування вищевказаним жилим приміщенням, так як не проживає у ньому понад один рік без поважних причин. Позивач [PERSON] у судове засідання, яке відбулося 01.08.2017, не прибула. У попередніх судових засіданнях позов підтримала та дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання, яке відбулося 01.08.2017, не прибули. У попередніх судових засіданнях просили позов задовольнити, дали пояснення, аналогічні змісту письмових пояснень. Зокрема, пояснили, що до червня 2015 року позивачка з сином проживали в будинку на вул.Потік, 35/1 в м.Бориславі, який належить на праві власності відповідачу. З червня 2015 позивачка з сином переїхала проживати у квартиру №52 на вул.Коваліва, 55 у м.Бориславі за місцем своєї реєстрації. Після її переїзду, треті особи [PERSON] та [PERSON] проживають за іншою адресою. З цього часу позивачка сама оплачує витрати по обслуговуванню та ремонту квартири. Відповідач жодного дня у квартирі за місцем реєстрації не проживав, відсутні будь-які його особисті речі, грошові кошти на утримання квартири не надавав. У судовому засіданні представник позивача та третіх осіб - [PERSON], який діє на підставі угод від 19.05.2017 року, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задоволити. Та пояснив, що у відповідача у власності є інше нерухоме майно на вул.Потік, 35/1 у м.Борислав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 04.01.2017, у судове засідання не прибули. [PERSON] подав суду заяву від 17.07.2017 про розгляд справи у його відсутності. У попередніх судових засіданнях [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог позивача, просить суд відмовити у їх задоволенні, та надав пояснення, аналогічні змісту письмових заперечень та пояснень. Зокрема, зазначив, що згідно ст.405 ЦК України ключовим для втрати права користування житлом є поважність причин відсутності члена сімї. Відповідач відсутній за місцем проживання саме за умови і характером роботи, оскільки офіційно працює як підприємець у м.Карлові Вари, Чеська Республіка. Дозвіл на підприємницьку діяльність діє з 15.12.2014 до 02.05.2017. Відповідач виїхав за характером роботи у Чеську Республіку саме з квартири №52 будинку №55 на вул.Коваліва у м.Бориславі. У відповідача відсутнє інше житло, яке би йому належало на праві власності чи праві користування. Після закінчення роботи відповідач має намір повернутися в Україну та проживати за місцем своєї реєстрації. Таким чином, поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання не може піддаватися сумніву. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 3 ЦПК України право на звернення до суду закон повязує із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Судом встановлено, що квартира №52, що у будинку №55 на вул.Коваліва у м.Борислав Львівської області належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та третім особам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 18.02.2007 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради, що підтверджується також копією витягу Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО від 28.06.2007 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У вищевказаній квартирі крім позивача та третіх осіб зареєстрований також відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між якими було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 19.10.2015 року у справі №438/931/15-ц, а також зареєстрований син сторін у справі - малолітній [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою про склад сімї. Вказаним рішенням суду від 19.10.2015 року встановлено, що з січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Відповідно до змісту ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України: член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що з 2014 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації: у квартирі №52, що у будинку №55 на вул.Коваліва у м.Борислав Львівської області. При цьому, встановлено, що він відсутній у звязку з умовами та характером його роботи, оскільки офіційно працює як підприємець у м.Карлові Вари, Чеська Республіка, що підтверджується копією витягу з підприємницького реєстру, виданого 13.02.2017 року відділом підприємницької діяльності Міського управління м. Карлові Вари. Згідно даного витягу місце проживання [PERSON] зазначене як: вул. Коваліва, 55/52, Борислав, Україна, дата виникнення ліцензії - 15.12.2014 року; дозвіл на підприємницьку діяльність виданий на обмежений строк до 02.05.2017 року. Таким чином, вбачається, що причини тривалої відсутності відповідача [PERSON] за адресою його місця проживання є поважними. Крім цього, суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності чи праві користування іншого житла, зокрема на вул.Потік, 35/1 у м.Борислав, про що стверджував представник позивача. З наданих копій документів вбачається, що за цією адресою на праві власності у [PERSON] перебуває гараж, а також за замовленням відповідача розроблено проект на реконструкцію гаражу під індивідуальний житловий будинок. Згідно з ч.4\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з наведеного вище, обставин справи, встановлених судом, зокрема і відсутність у відповідача іншого житла, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК України, оскільки встановлені судом обставини свідчать про поважні причини відсутності відповідача у квартирі понад один рік. Тому суд не вбачає підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №52, що у будинку №55 на вул.Коваліва у м.Борислав Львівської області. Враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в позові за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Outcome: dismissed