Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що вона 01.03.2002 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Горішньошерівецькою сільською радою Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №02. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що їх сімейне життя не склалось. Причиною розпаду сімї є те, що вони не могли найти спільної думки між собою, перестали розуміти один одного, через що між ними виникали сварки та скандали. В них різні характери, різні погляди на життя. З вересня 2014 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-яких стосунків не підтримують. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просила його розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, подала суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності. Позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01.03.2002 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-МИ №051090 від 01.03.2002 року (а.с.5). В шлюбі у сторін, 27.01.2009 року народилася донька [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-МИ №086206 від 27.01.2009 року (а.с. 9). Останній проживає з позивачем. Причиною розпаду сімї є те, що спільне життя сторін не склалось, між ними постійно виникали сварки та скандали, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. З вересня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, будь-яких стосунків не підтримують. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved