Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 28 лютого 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] , який належить [PERSON] , транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Газель, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] ПДР України і в результаті його було визнано винним у порушенні ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно матеріальних збитків. Згідно полісу № № АМ/4400214 цивільно-правова відповідальність водія застрахована в ПрАТ «СК «УПСК». 26.02.2019 року було письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «СК «УПСК» про дорожньо - транспорту пригоду, а також надано на огляд пошкоджений транспортний засіб «Toyota», державний № [NUMBER] . 01.03.2019 року Позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування. На замовлення [PERSON] було проведено оцінку шкоди, завдану власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] . Згідно звіту № 50-D/57/1 від 17 вересня 2019 року, виконаного ФОП « [PERSON] » вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 44221 (сорок чотири тисячі двісті двадцять одна) гривня 77 копійок, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до настання дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 50-D/57/2 від 17 вересня 2019 року виконаного ФОП « [PERSON] » ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 20946 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) гривень 08 копійок. Враховуючи вищевикладене розмір страхового відшкодування, який [PERSON] просила стягнути на її користь складає 23275 (двадцять три тисячі двісті сімдесят п`ять) гривень 69 копійок. Листом за вих. № 1294/У від 05 липня 2019 року ПрАТ «УПСК» відмовила у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що [PERSON] ,, у розумінні пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4400214 від 25.11.2018 року, оскільки на момент ДТП неправомірно (порушуючи приписи чинних правових норм) експлуатував транспортний засіб, щодо якого Митним кодексом України встановлені обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування. Вказану відмову Позивач вважає безпідставною і незаконною. За наведеного, просить стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 23 275,69 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 4062,09 грн., 3% річних у розмірі 355,83 грн., а всього 27 692,87 грн., а також судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. та витрати на оплату витрат за проведення експертизи щодо розрахунку вартості матеріального збитку у розмірі 1600 грн. просить покласти на Відповідача. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 18.01.2021 р. матеріали вищевказаного позову передані для розгляду судді Рибалці Ю.В.. Ухвалою суду від 19.01.2021 року провадження у зазначеній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від представника ПрАТ «УПСК» Басюк Б.І. надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 5099/17 від 22.02.2021 р., в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що 25.11.2018 року між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4400214, згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] . 28.02.2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] , що належить позивачу. ПрАТ «УПСК», отримавши повідомлення про ДТП від водіїв причетних до цієї пригоди, розпочало розслідування заявленої події, за результатами якого слідує, що відповідно до інформації Одеської митниці ДФС від 19.06.2019 року транспортний засіб «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] , перетнув митний кордон під керуванням гр. Lasco Artur, транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строком до 1 року. На думку відповідача, водій [PERSON] у розумінні п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою відповідальність якої застрахована за полісом № АМ/4400214, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] на митній території України та, відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.1.7 ст.1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої незастрахована. ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що позивача було повідомлено. Тому ПрАТ «УПСК» позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позову просить відмовити. Окрім того, вказує на те, що згідно вимог Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза у розмірі 2000 грн. не відшкодовується страховиком. 29 квітня 2021 року представник позивача надала відповідь на відзив на спростування обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 28 лютого 2019 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] , який належить [PERSON] , транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Газель, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Обставини ДТП підтверджуються постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 02.04.2019 року в справі № 521/4969/19, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова суду від 02.04.2019 року відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено, вказана ДТП відбулася з вини водія [PERSON] , який порушив Правила дорожнього руху України, за що на нього було накладено адміністративне стягнення. Судом встановлено, що 25.11.2018 року між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4400214 згідно якого об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] . Відповідно до договору страховик забезпечує відшкодування шкоди потерпілому під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] . За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., розмір франшизи 2000 грн. 26.02.2019 року [PERSON] письмово повідомлено страхову компанію ПрАТ «УПСК» про дорожньо - транспорту пригоду. Внаслідок ДТП транспортний засіб «Toyota», державний № [NUMBER] отримав пошкодження, які зафіксовані в протоколі технічного огляду колісного транспортного засобу, який проведений 22.02.2019 року на замовлення Позивача. Згідно звіту № 50-D/57/1 від 17 вересня 2019 року, виконаного ФОП « [PERSON] » вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 44221 (сорок чотири тисячі двісті двадцять одна) гривня 77 копійок, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до настання дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 50-D/57/2 від 17 вересня 2019 року виконаного ФОП « [PERSON] » ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 20946 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) гривень 08 копійок. Як встановлено, позивачем 01.03.2019 року подано заяву до ПАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування з приводу пошкодження автомобіля «Toyota», державний № [NUMBER] . Як слідує із змісту відповіді на запит Одеської митниці ДФС від 19.06.2019 року щодо перетину митного кордону України транспортним засобом «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] , згідно з якою вказаний транспортний засіб 28.03.2018 року перетнув митний кордон України в зоні діяльності Одеської митниці ДФС та був ввезений гр. Lasco Artur. Транспортний засіб ввезено на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» строком до одного року. Як слідує із змісту листа ПрАТ «УПСК» за вих. № 1294/У від 05 липня 2019 року страховик повідомив позивача про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що [PERSON] у розумінні пункту 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4400214 від 25.11.2018 року, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] , щодо якого Митним кодексом України встановленні обмеження, відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком і, як наслідок, здійснити виплату страхового відшкодування. Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від № 4.2-10/37555 від 13 листопада 2019 року, за результатами розгляду скарги адвоката Поліщук Л.І. в інтересах [PERSON] щодо порушення страховиком законодавства про страхову діяльність та умов договору страхування, МТСБУ не погодилося із рішенням ПрАТ «УПСК» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відповідні норми законодавства та підтвердило обов`язки страхової компанії за полісом страхування № АМ/4400214. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частинами 1 та 3 статті 397 Цивільного кодексу України регламентовано, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п.1.4. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно п.1.5.статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах. Згідно п.1.6.статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно п. 1.7. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно п.1.8.статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору; Згідно п.1.12.статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно положень п.22.1.статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 37.1.статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно п 37.1.статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причинита обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. 37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст.979 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Згідно ч.1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Між тим, відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували факт незаконного заволодіння транспортним засобом водієм [PERSON] чи відсутності у даного водія реєстраційних документів на автомобіль «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] та посвідчення водія, а лист Одеської митниці ДФС України від 19.06.2019 року щодо перетину митного кордону України в зоні діяльності даної митниці суд вважає неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм [PERSON] , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб гр. Lasco Artur. Суд зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 квітня 2019 року в справі № 910/14693/17. Отже, судом не встановлено факту заволодіння застрахованим автомобілем «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] неправомірним способом водієм [PERSON] , а відтак суд вважає необґрунтованими доводи ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як на підставу для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування. Крім того, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи свою відмову сторона відповідача посилається на те, що вказана подія не є страховою, оскільки під страховим випадком в силу вимог ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Разом з тим, Відповідач посилається на п.1.4. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з якого слідує, що особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до п. 1.1. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Таким чином, хоча і страховий поліс був укладений не на ім`я [PERSON] , однак відповідно до норм статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій [PERSON] , який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч2); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Відповідно до ст. 17.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Зі змісту вказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що відповідальність щодо правильності укладення договору страхування покладається на Страховика, оскільки саме останній зобов`язаний роз`яснити Страхувальнику умови та правила страхування, отримати від Страхувальника інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику тощо. Разом з тим, Страховик укладаючи договір має впевнитись в наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності Страхувальника, вчинити інші дії спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Таким чином, відповідач, укладаючи договір страхування № АМ/4400214 щодо забезпечення транспортного засобу «Mazda», реєстраційний № [NUMBER] з [PERSON] , який є відмінним від тієї особи, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, ознайомившись із свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу, де власником зазначена інша особа, а не Страхувальник, без витребування від останнього інших документів на підтвердження повноважень, визнав його як належного володільця та користувача даного транспортного засобу, із усіма необхідними обсягами повноважень щодо вказаного транспортного засобу, прийнявши також відповідний страховий платіж. Як вбачається із п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик приймаючи рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування зобов`язаний мотивувати своє рішення із посиланням на конкретні норми Закону, зокрема, на підстави встановлені ст. 32 (випадки, коли шкода не відшкодовується) та/або ст. 37 (підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування) Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, законом встановлено обов`язок страховику прийняти вмотивоване рішення із посиланням на конкретні норми закону, в протилежному випадку така відмова є незаконною та підлягає скасуванню. Відповідно, приймаючи рішення про відмову у здійснені страхового відшкодування Відповідач зазначає, що відсутні підстави визнавати подію страховим випадком та відповідно відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, при цьому не мотивує належним чином свою відмову, оскільки в ній відсутні посилання на зазначені вище спеціальні статті, а відтак, така відмова не може вважатись вмотивованою та законною, оскільки прийнята із порушенням норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже відмова у виплаті страхового відшкодування є безпідставною, а тому відповідне відшкодування підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо визначення розміру страхового відшкодування, який підлягає сплаті на користь Позивача, суд виходить з наступного. Згідно положень п.22.1.статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 30.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 30.2. даного Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 50-D/57/1 від 17 вересня 2019 року, виконаного ФОП « [PERSON] » вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 44221 (сорок чотири тисячі двісті двадцять одна) гривня 77 копійок, що дорівнює ринковій вартості автомобіля до настання дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту № 50-D/57/2 від 17 вересня 2019 року виконаного ФОП « [PERSON] » ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] складає 20946 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) гривень 08 копійок. Враховуючи вищевикладене розмір страхового відшкодування, який підлягає сплаті на користь [PERSON] складає 23275 (двадцять три тисячі двісті сімдесят п`ять) гривень 69 копійок (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди). Окрім того згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, відповідно до п.12.1 ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. За наведеного вище, враховуючи, що передбачений полісом № АМ/4400214 ліміт відповідальності за шкоду становить 100 000 грн., франшиза 2000 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню у розмірі 21275,69 грн. (23275,69 грн. - 2000,00 грн.) Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Оскільки, заява про страхове відшкодування була подана відповідачу 01.03.2019 року, то граничний термін виплати страхового відшкодування на користь Позивача закінчився 02.06.2019 року. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ст. 625 ЦКУ. Тому вимоги Позивача про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України на загальну суму належного Позивачу відшкодування у розмірі 21275,69 грн. підлягають частковому задоволенню у наступних розмірах: за період з 03.06.2019р. по 05.12.2019р., що становить: 3611,04 грн., 3% річних на загальну суму належного Позивачу відшкодування у розмірі 21275,69 грн., за період з 03.06.2019р. по 05.12.2019р., що становить: 325,26 грн. Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується договором про надання правової допомоги № 01Б-1/56 від 01.07.2019р.; додатковою угодою № 1 від 01.07.2019р., розрахунком № 1 від 23.10.2019р., рахунком № 12.10 від 25.10.2019р., актом виконаних робіт № 12.10 від 28.10.2019р. та квитанцією № ПН 6358847 від 25.10.2019р. Понесення Позивачем витрат за проведення експертизи щодо розрахунку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] підтверджується актом-рахунком № ВН-57501 від 03.12.2019 року; актом-рахунком № ВН-57502 від 03.12.2019 року; квитанцією № 0.0.1542076685 від 03.12.2019 року. Відповідачем не було жодним чином спростовано розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат за проведення експертизи, відповідно враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір та витрати за проведення експертизи щодо розрахунку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota», державний № [NUMBER] , пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial