Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та свідоцтва про право на спадщину є власником жилої квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у якій зареєстрований відповідач, який є її сином та не мешкає у вказаному житлі з 1994 року, оскільки виїхав до Російської Федерації. Витрати зі сплати житлово-комунальних послуг несе тільки вона. Маючи намір оформити субсидію, вона не може це зробити через реєстрацію у її житлі відповідача, з яким у неї не має зв'язку. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи Мирноградської міської ради до суду також не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповстив суд про розгляд справи у його відсутність та про незаперечення проти позову. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що жила квартири, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» від 24.10.2006 та зареєстрованого в БТІ м.Димитров 20.12.2006 за реєстраційним № 17241366, та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області від 30.10.2007 за реєстровим № 1342, що підтверджується відповідними свідоцтвами, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12, 14, 15). У даній квартири окрім позивача зареєстрований її син [PERSON], 1970 року народження, про що свідчать довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 08.10.2018 (а.с.12). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирнограда від 04.10.2018, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з 1994 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживає (а.с.11). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідками позивача, підтвердили факт непроживання [PERSON] у квартирі, де мешкає [PERSON], тобто за адресою: [ADDRESS], щонайменше з 1997 року, вказавши, що в останнє вони бачили відповідача, коли той приїжджав на поховання та через рік на поміни свого батька. За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого позивачу 30.10.2007, її чоловік [PERSON], а також батько їх дітей, у тому числі відповідача, помер [INFO]. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою розташування квартири позивача, належної їй на праві приватної власності, у якості повнолітнього члену її сім'ї та не є співвласником спірної жилої площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у жилому приміщенні позивача за вищевказаною адресою понад десять років. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.9, 64, 150, 156 СК України, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved