Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про скасування арешту. Мотивує вимоги позову тим, що [PERSON] був її батьком, який помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Для прийняття спадщини вона звернулася до 15 Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, в зв»язку з чим 18.02.2010 року була зареєстрована спадкова справа, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на усе майно її батька було накладено арешт постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 03.09.2007 року №672612. Крім того перебуваючи на прийомі у відділі ДВС вона отримала ще одну постанову про арешт боржника від 14.08.2009 року. Також державний виконавець роз»яснив їй те,що оскільки її батько помер, а вона є спадкоємицею, він вправі звертатися до суду з поданням про заміну сторони у виконавчому провадженні. 31.10.2010 року вона звернулася до відділу ДВС з заявою про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із смертю боржника. У 2012 році на її адресу знову надійшов лист та постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з її померлого батька того ж самого боргу за тим же виконавчим документом. 19.10.2012 року вона знову звернулася до ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із смертю боржника, однак її заяву було проігноровано та лише 11.06.2013 року постановою державного виконавця було повернуто виконавчий документ стягувачу у зв»язку з відсутністю майна у боржника, а не у зв»язку зі смертю. Рішення щодо зняття арешту не прийнято. 25.02.2015 року вона звернулася до керівництва відділу ДВС з заявою про зняття арешту, що був накладений постановами державних виконавців на спадкове майно. Згідно відповіді заступника ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 13.03.2015 року виконавче провадження в рамках якого накладався арешт було закінчено на підставі постанови державного виконавця від 07.09.2011 року та більше виконавчий документ на виконання не надходив. В зв»язку з тим, що всі матеріали виконавчого провадження знищено за строком зберігання, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Просила суд про скасування арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS], накладений на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 03.09.2007 року та на підставі постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 14.08.2009 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, вказуючи на те що позивачем пропущено строк подачі позову до суду в зв»язку з чим просив застосувати до вимог позову [PERSON] строк позовної давності. Представник відповідача П»ятнадцятої державної нотаріальної контори м. Києва в судове засідання не з»явився, просив в своїй письмовій заяві проводити судове засідання без його участі. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ в м. Києві в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON], [INFO] був батьком позивача та який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.10.2009 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Для прийняття спадщини позивач звернулася до 15 Київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, в зв»язку з чим 18.02.2010 року була зареєстрована спадкова справа, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на усе майно її батька було накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 03.09.2007 року №672612. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи на прийомі у відділі ДВС його довірителька отримала ще одну постанову державного виконавця про арешт боржника від 14.08.2009 року. Крім того державний виконавець роз»яснив їй те,що оскільки її батько помер, а вона є спадкоємицею, він буде звертатися до суду з поданням про заміну сторони у виконавчому провадженні. 31.10.2010 року позивач звернулася до відділу ДВС з заявою про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із смертю боржника. У 2012 році на її адресу знову надійшов лист та постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з її померлого батька того ж самого боргу за тим же виконавчим документом. 19.10.2012 року позивач повторно знову звернулася до ВДВС із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв»язку із смертю боржника, однак її заяву було проігноровано та лише 11.06.2013 року постановою державного виконавця було повернуто виконавчий документ стягувачу у зв»язку з відсутністю майна у боржника, а не у зв»язку зі смертю. Рішення щодо зняття арешту державним виконавцем, як потім з»ясувалося не було прийнято. 25.02.2015 року вона звернулася до керівництва відділу ДВС з заявою про зняття арешту, що був накладений постановами державних виконавців на спадкове майно. Згідно відповіді заступника ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 13.03.2015 року виконавче провадження в рамках якого накладався арешт було закінчено на підставі постанови державного виконавця від 07.09.2011 року та більше виконавчий документ на виконання не надходив. В зв»язку з тим, що всі матеріали виконавчого провадження знищено за строком зберігання, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила суд про скасування арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS], накладений на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 03.09.2007 року та на підставі постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 14.08.2009 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред»являються за місцезнаходженням цього майна. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Поряд з цим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачу про порушення відповідачем її права стало відомо з 13.02.2015 року, коли вона отримала відповідь від начальника відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві про відмову в задоволенні її прохання зняти арешт з 1/3 частини спадкової квартири. До суду з позовними вимогами позивач звернулася 16.09.2016 року, не пропустивши таким чином строк звернення до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що державним виконавцем не було подано до суду подання про зміну сторони у виконавчому провадженні, хоча йому було з 2010 року відомо про те, що боржник у виконавчому провадженні помер, про що повідомила його позивач і що підтверджується письмовими матеріалами справи. Також на день розгляду позову позивач не отримала свідоцтво про прийняття спадщини за законом після померлого батька. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved