Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила суд усунути [PERSON] від права спадкування обов`язкової частки у спадщині, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Також просила суд визначити частки [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] , у спільній сумісній власності на майно, а саме на земельні ділянки площею: 0,0292 га та 0,2500 га, що за адресою: [ADDRESS] , визначивши, що кожному з них за життя належало право власності на Ѕ частину вказаного майна. Просила суд визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на ѕ частини вказаних земельних ділянок та на ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] помер її свекор, [PERSON] , який за життя перебував у шлюбі з [PERSON] , яка також померла [INFO] . За життя, подружжя набуло право власності на житловий будинок [ADDRESS] та на земельні ділянки площею 0,0292 га та 0,2500 га, які розташовані за цією ж адресою. Після смерті [PERSON] , рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 177/2683/13 від 03.02.2014 визначено рівність часток [PERSON] та [PERSON] у праві власності на житловий будинок, тобто, що кожному з них належало право власності на Ѕ частину вказаного будинку. Крім того, після смерті останньої, спадщину в рівних частках, по ј частці кожному, прийняли чоловік, [PERSON] та син, [PERSON] , у зв`язку з чим, [PERSON] за життя належало право власності на ѕ частки вказаного будинку та земельних ділянок. Позивач та її чоловік, син спадкодавця, [PERSON] , здійснювали догляд за [PERSON] , забезпечуючи його всім необхідним. Решта його дітей, в тому числі і відповідач [PERSON] , про батька не дбали, допомоги в догляді за ним не надавали, хоча вона зверталася до них з таким проханням. Після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , позивач самостійно продовжувала доглядати за [PERSON] , який у 2015 році зламав шийку стегна та втратив можливість самостійно пересуватися, обслуговувати себе, перебував у безпорадному стані, тому вона забрала його до себе у м. Кривий Ріг, де здійснювала за ним догляд, власним коштом придбавала ліки, забезпечувала продуктами харчування, готувала їжу та прала його білизну. [PERSON] , яка проживала неподалік, працювала та мала можливість надавати допомогу в догляді за своїм батьком, її прохання про допомогу в догляді за батьком ігнорувала. Будучи залишеним дітьми, за життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , позивачу по справі, яка доводилася йому невісткою. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач дізналася про те, що [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька, що перешкоджає позивачу реалізувати право на спадкове майно. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила його задовольнити. Позивач, яка брала участь у справі через представника, до суду не з`явилася, але в попередніх судових засіданнях позов підтримала та просила його задовольнити. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явилася, надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила (а.с.98, 51). У попередніх судових засіданнях надавала пояснення, згідно з якими фактично на спадщину після смерті батька не претендує, а заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала лише тому, що була дуже ображена на батька, який покинув їх сім`ю, коли вона була ще дитиною. Не заперечувала того факту, що не доглядала за батьком, його долею не цікавилася. Знала, що батька доглядає [PERSON] , яка проживала в м. Кривий Ріг, недалеко від неї, але з батьком не спілкувалася, навіть не телефонувала йому, оскільки її образа на нього була дуже тяжкою. Не заперечувала, щоб все майно батька відійшло [PERSON] , як особі, яка доглядала [PERSON] Відповідач, Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участі свого представника у розгляді справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.163). Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала (а.с.55 т.2). Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, Шоста криворізька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, участь свого представника у розгляд справи не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с.53). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, показання свідків та дослідивши письмові докази в справі, визначившись з правовідносинами які виникли між сторонами та нормою права, яка підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.04.1971 укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.9). [PERSON] 23.06.2003 придбав будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 11-12). Також, 27.04.2005 [PERSON] уклав договір купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,0292 га та 0,2500 га, які розташовані на території Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, по [ADDRESS] , після чого оформив державні акти про право власності на ці земельні ділянки (а.с.13-15). Відповідно до розпорядження голови Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 09.02.2016 № 04, вулиця Радянська в с. Лозуватка перейменована на вулицю Українська. Дружина [PERSON] , [PERSON] , померла [INFO] (а.с.8). Після її смерті з заявами про прийняття спадщини звернулися її чоловік, [PERSON] та син, [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] (а.с.169-207). З метою реалізації права на оформлення спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємці зверталися до суду з позовом про визначення часток подружжя у праві спільної сумісної власності, що підтверджується рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2014 у справі № 177/2638/13, яким визначено, що [PERSON] та [PERSON] , кожному окремо, належало право на Ѕ частину будинку [ADDRESS] (а.с.17-18). При цьому, питання про розмір часток подружжя у праві власності на земельні ділянки за вказаною адресою, судом не вирішувалося. Відповідно до ст. 22 КЗпШС, який був чинним на час виникнення права власності на житловий будинок, та ст. 60,70 СК України, в редакції чинній на момент купівлі-продажу земельних ділянок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частки подружжя в майні, у разі їх виділення, є рівними. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про рівність часток подружжя [PERSON] в праві власності на спірні земельні ділянки, тобто кожному з них, за життя фактично належало право власності на Ѕ частини цих земельних ділянок. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , подавши відповідні заяви нотаріусу, отримавши право на спадщину за законом в рівних частках, тобто кожному по Ѕ частини спадкової маси, яку складали Ѕ частина вказаного житлового будинку та земельних ділянок. Відповідно, частка [PERSON] у вказаному нерухомому майні збільшилася до ѕ частки (1/2 частка - його частка в праві спільної сумісної власності та ј частка в порядку спадкування після смерті [PERSON] ). [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті матері не отримав, оскільки помер [INFO] (а.с.6 т.2), однак фактично за життя її прийняв. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON] (а.с.2-42 т.2), яка проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.118). З матеріалів спадкової справи слідує, що 18.01.2011 [PERSON] все свої майно заповів [PERSON] (а.с.121). Відповідно до ст. 1216-1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] слідує, що з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] - як спадкоємець за заповітом (а.с.121), [PERSON] та [PERSON] , як діти спадкодавця - спадкоємці за законом (а.с.114-117). Згідно з ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У зв`язку з наявністю заповіту на ім`я [PERSON] , спадкування за законом не настає, але [PERSON] , в силу свого віку, має право на обов`язкову частку у спадщині. [PERSON] постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 29.05.2018 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з не визначенням частки подружжя у спільній сумісній власності та не проведення державної реєстрації права власності у відповідних частках за спадкодавцями (а.с.123). Також, нотаріусом їй повідомлено про право обов`язкової частки у спадщині [PERSON] . Як стверджувала позивач, [PERSON] , будучи дочкою [PERSON] , не брала участі у догляді за батьком. Лише [PERSON] та за життя її чоловік, [PERSON] , який доводився сином спадкодавця (а.с.19-21), здійснювали догляд за ним, а коли чоловік помер, доглядом [PERSON] займалася виключно [PERSON] , забравши останнього до місця свого проживання, де він і помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Вказані обставини не заперечила у судовому засіданні [PERSON] , а також підтвердили свідки [PERSON] , який надав суду показання про те, що доглядом батька ні він, ні інші діти спадкодавця не займалися, його долею не цікавилися, оскільки тримали на нього образу, за те, що він покинув їх сім`ю. [PERSON] також підтвердив, що він та інші діти спадкодавця знали, що батько перебуває у безпорадному стані та потребує допомоги. [PERSON] на похоронах свого чоловіка та відповідно брата свідка, [PERSON] , зверталася до всіх тоді присутніх дітей [PERSON] та прохала про надання допомоги в догляді за батьком, але жоден на ці прохання не відреагував, будь-якої допомоги не надав. [PERSON] , яка є онука спадкодавця, у судовому засідання надала показання про те, що її мати єдина доглядала діда, на її прохання допомогти в цьому ніхто з дітей діда, в тому числі [PERSON] , яка проживала неподалік, не відгукнулися. Аналогічні показання надано у судовому засіданні і свідком [PERSON] Саме [PERSON] здійснила витрати на поховання [PERSON] , що підтверджується товарним чеком (а.с.22-28) та ці обставини не спростовано відповідачами у справі. Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Оскільки в судовому засідання встановлено факт ухилення [PERSON] від надання допомоги спадкодавцю, який через свій похилий вік, отриману травму - перелом шийки стегна, перебував у безпорадному стані, хоча з такими проханнями до неї зверталася позивач, а вона мала можливість надавати таку допомогу, проживаючи поряд з позивачем в якої перебував спадкодавець, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає усуненню від спадкування після смерті [PERSON] . Беручи до уваги те, що оформлення права позивача на спадщину після смерті [PERSON] неможливо в позасудовому порядку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.05.2018, а її право на спадщину знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на ѕ вище вказаного житлового будинку та земельних ділянок.

Outcome: approved