Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить яким надати їй, [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за кордон до Федеративної республіки Німеччина на постійне місце проживання, без згоди батька, [PERSON], посилаючись на те, що позивач прийняла рішення виїхати з України за кордон на постійне місце проживання до Федеративної республіки Німеччина. Федеральним відомством республіки Німеччина з питань міграції та біженців було прийнято Рішення 12 серпня 2016 року у процедурі надання права на проживання, згідно якого позивачу було надано гарантійний лист з терміном дії в 1 рік на прийняття її на постійне місце проживання у Федеративній землі республіки Німеччина Північний Рейн- Вестфалія відповідно до внутрішнього розподільчого рішення зазначеної федеральної землі. Проте одним із обов'язкових документів для виїзду громадянина України за кордон на постійне місце проживання являється дозвіл батьків повнолітньої особи, яка емігрує, а також її чоловіка/дружина, якщо останній залишається в України. Однак батько позивача [PERSON] зник після її народження і тому не може надати дозволу на її виїзд за кордон. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, у якій просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], третя особа та відповідач є батьками позивача [PERSON], [INFO] (а.с.20). Федеральним відомством республіки Німеччина з питань міграції та біженців було прийнято Рішення № JZ5828 від 12 серпня 2016 року у процедурі надання права на проживання, згідно якого позивачу, [PERSON], [INFO], було надано гарантійний лист з терміном дії в 1 рік на прийняття позивача на постійне місце проживання у Федеративній землі республіки Німеччина Північний Рейн- Вестфалія відповідно до внутрішнього розподільчого рішення зазначеної федеральної землі (а.с.14-19). Відповідно до п. 2.1.7 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого Наказом МЗС України №201 від 22 листопада 1999 року, громадяни України, які виїхали за її межі при порушенні клопотання про залишення на постійне проживання за кордоном подають до дипломатичного представництва або консульської установи такі документи: 2.1.7. Заяви батьків, одного з подружжя заявника, які проживають в Україні. Судом встановлено, що з дня народження [PERSON] відповідач не проживає разом з позивачем та третьою особою, не підтримує з ними жодних зв'язків. Місцезнаходження відповідача позивачу невідоме. Відтак для оформлення виїзду за кордон на постійне місце проживання позивач зобов'язана надати нотаріально засвідчений дозвіл свого батька, але виконати таку вимогу в позасудовому порядку неможливо. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 ст. 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Зважаючи на викладене та враховуючи конституційні права позивача на вільний вибір місця проживання та виїзд з України, суд вважає необхідним надати [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд за кордон до Федеративної республіки Німеччина на постійне місце проживання, без згоди батька, [PERSON]. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved