Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення часток та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , який заповіту на випадок смерті не залишив. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно - 1/3 частка квартири в [ADDRESS] . Звернувшись вчасно до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, останній, відмовив, оскільки, оскільки у копії свідоцтва про право власності на житло не визначено яка саме частка кварти належить померлому та відсутній оригінал свідоцтва. Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав у органах нотаріату, просить суд визначити частки у спільному майні та визнати право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивач адвокат Нікіташ С. П. подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Просив позов задовольнити. Від представника відповідача адвоката Сікача О. М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В матеріалах справи міститься відзив на позов, яким відповідач визнає позовні вимоги. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] та [PERSON] одружилися 14 березня 1972 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.03.1972, серія [NUMBER] ( а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть № S 3980/2010 від 27 квітня 2010 року ( а.с .7-8).. Встановлено, що 15 травня 2019 року за заявою позивача Дев`ята Київська державна нотаріальна контора завела спадкову справу № 387/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Постановою № 3403/02-31 від 03.06.2019 державний нотаріус Майданик І. В. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у наданій копії свідоцтва про право власності на житло не визначено яка саме частка кварти належить померлому ( а.с.12). Встановлено, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також подала його дочка [PERSON] , яка не проживала постійно разом з батьком на час відкриття спадщини. Відповідачка через свого представника подала заяву про визнання позову. Суд приймає заяву про відмову від позову та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дев`ята Київська державна нотаріальна контора на запит суду надала засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 387/2019 після смерті [PERSON] померлого [INFO] Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, видане Науково-дослідним інститутом «Квант» на підставі розпорядження від 25.04.1994 № 373-П трикімнатна квартири в [ADDRESS] належить померлому [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З наданої копії Свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року вбачається, що не визначені частки кожного із співвласників у праві спільної власності на кварту. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.08, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Відповідно до п. 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 16.05.13 N 24-753/0/4-13, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що договір про поділ квартири за адресою: [ADDRESS] , між померлим [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відсутній, то позовна вимога про визначення часток співвласників у спільному майні підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню позовна вимога про визнання права власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Встановленим фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають у зв`язку з реалізацією особами права на спадкування та оформленням спадкових прав і регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положення ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка як дружина померлого є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] який помер [INFO] . Позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розширеною довідкою з місця проживання від 19.10.2017, яка видана Районним відділом адміністрації-ІІ/224 столиці землі Мюнхен (а.с.11). В шестимісячний строк після смерті чоловіка позивачка не заявляла про відмову від спадщини тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, позивач є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в іншому порядку, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, а позов є обґрунтований та законний, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved