Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору дарування жилого будинку від 27.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. З 24.11.2010 року відповідач - [PERSON] , та з 03.03.1993 року відповідач - [PERSON] зареєстровані в будинку, але фактично не проживають у вказаному будинку з вересня 2014 року, що підтверджується актом про не проживання від 11.03.2020 року, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.02.2020 року. У вересні 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали в Росію та Киргизстан та з позивачем не спілкуються, матеріально не допомагають. Реєстрація відповідачів у будинку створює позивачу перешкоди вільного користування та розпорядження належним йому майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2020 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від них надійшла заява, згідно якої просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування жилого будинку від 27.04.2004 року, посвідченого завідувачем Другої Артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1530, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ» № 3521568 від 07.05.2004 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . (а.с.4,5). На запит суду щодо реєстрації відповідачів начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області Тарасовою І.С. повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстровані по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20,21). Згідно акту про непроживання від 11.03.2020 року складеного в.о. старости Міньківського старостинського округу №5 Безвесільним О.В., власником будинку [PERSON] , сусідами-свідками [PERSON] , [PERSON] , посвідченого секретарем Соледарської міської ради Редченко С.М. було проведено обстеження будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та встановлено факт не проживання за місцем реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно акту обстеження від 18.02.2020 року, виданого в.о. старости Міньківського старостинського округу №5 Безвесільним О.В. було проведено обстеження будинку [ADDRESS] та встановлено, що за вказаною адресою зареєстрована та проживає: [PERSON] , [INFO] , а також зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але багато років не проживають (а.с. 12). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , не проживають. Як вбачається з листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 10.06.2020 року № 13680/201/01-2020) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до будинку за адресою: [ADDRESS] не звертався (а.с.49). Відповідно до листа начальника Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (від 10.06.2020 року № 13679/201/01-2020) згідно обліків Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] , [INFO] з приводу вчинення йому перешкод з боку будь-якої особи щодо недопущення його до будинку за адресою: [ADDRESS] не звертався (а.с.50). Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» від 16.06.2020 року № 3955, медична документація [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , в період з 04.05.2019 року по 04.05.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться. Медична документація в реєстратурі відсутня. На психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.57). Згідно листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» від 02.07.2020 року № 4287, медична документація [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , в період з 14.04.2019 року по 14.04.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м. Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться (а.с.58). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірному будинку з 2014 року, ним не користуються, витрати, пов`язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved