Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути на свою користь з [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 44582 грн. 72 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 грн. 20 коп. В обґрунтування позову навела наступне. 16 вересня 2013 року о 12 год.40 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] (далі за текстом «автомобіль «Фіат»), навпроти опори № 290 по вул. Мелешкіна в м. Кривому Розі, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечну швидкість для руху, допустив наїзд на стоячий попереду автомобіль «Форд», реєстраційний номер [NUMBER] (далі за текстом «автомобіль Форд») під керуванням водія [PERSON] За результатами ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 16 жовтня 2013 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, суд встановив вину громадянина [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, КУпАП та постановив притягнути до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП України з застосуванням стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 400 грн. Автомобіль «Форд» на момент ДТП належав на праві приватної власності громадянину [PERSON] 29 серпня 2015 року [PERSON] помер. Вона, позивачка, була дружиною померлого [PERSON] отримала у спадок після його смерті автомобіль «Форд». 7 травня 2016 року зареєструвала своє право власності на автомобіль «Форд». З моменту ДТП до березня місяця 2016 року автомобіль знаходився у пошкодженому стані, адже сім'я не мала грошових коштів для проведення відновлювального ремонту. Ремонт було проведено лише у березні 2016 року, перед оформленням права на спадщину після смерті чоловіка. Експерт автотоварознавець визначив суму матеріального збитку, що була завдана сім'ї за результатами пошкодження у ДТП автомобіля «Форд». Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № Д26/08/16 сума матеріального збитку становить 43732 грн. 72 коп. За послуги по проведенню автотоварознавчого дослідження сплатила експерту 850 грн. 00 коп. Вважає, що загальна майнова шкода, що має бути відшкодована на її користь становить 44582,72 грн. = (43 732, 72 + 850,00). Винна у ДТП особа - [PERSON] в добровільному порядку суму завданих матеріальних збитків не відшкодував, а отже є усі підстави для звернення до суду для примусового стягнення завданих збитків. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ст.1192 ЦК України: з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розглядаючи справу 6-2808цс15 Верховний суд України постановив правову позицію, відповідно до якої: потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та надав пояснення, з яких вбачається, що автомобіль відремонтований, документів щодо витрат на проведення ремонту, надати не може. Затрати такі як у висновку. Крім того, надав письмові пояснення, в яких викладено наступне. Позовні вимоги [PERSON] по відшкодуванню майнової шкоди за пошкодження автомобіля Форд Фюжен у розмірі 44\~582,72 грн. ґрунтуються на тому, що дана сума є необхідною для проведення відновлювального ремонту. Ця сума визначена експертом автотоварознавцем [PERSON] при проведенні автотоварознавчого дослідження № Д26/08/16. Автомобіль «Ford Fusion» д.н. [NUMBER] був придбаний подружжям за спільно нажиті кошти під час перебування у шлюбі [PERSON] з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб И-КИ №4937332. Шлюб укладено 23.06.1984 року. Виходячи з того, що автомобіль був куплений у шлюбі, він являється спільною сумісною власністю подружжя. Що означає, що [PERSON] є співвласником та має таке само право вимоги (майнове право) на відшкодування шкоди за його пошкодження як і її чоловік [PERSON] Майнова шкода, що була заподіяна у ДТП 16.09.2013 року залишилася не відшкодованою до сьогоднішнього дня, тому 12.09.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою. Відповідно до ч.1,ч.3 ст.368 ЦК України: спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст.369 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997\~р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Справи за позовами про захист права власності належать до найбільш поширених категорій цивільних справ і, як правило, розглядаються відповідно до законодавчих норм. Однак, слід зауважити, що прогалини в регулюванні відносин у сфері права власності спричиняють деякі труднощі у застосуванні судами чинного законодавства. Мета проведення зазначеного аналізу вивчення судової практики розгляду цивільних справ, повязаних із набуттям, припиненням, здійсненням та захистом права власності, виявлення складних і спірних питань, що виникають у суддів при вирішенні зазначених спорів, надання пропозицій щодо можливих шляхів їх розвязання. Поняття та зміст права власності, межі його здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial