Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання автомобіля мaрки DAEWOO-FSO LANOS ТF69Y, тип: легковий седан, номер кузова [NUMBER], колір: сірий, державний номер [NUMBER], особистою приватною власністю та зобов'язати відповідача передати їй зазначений автомобіль. В позові зазначає, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 11.08.1994 року. 03.06.2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. 03.09.2007 року вона взяла у своєї матері [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 67000 грн. для купівлі собі особисто автомобіля. Зобов'язалась повернути борг з відсотками до 03.09.2012 року у розмірі 83750грн. Взяття боргу оформлено письмовою розпискою, яку вона писала власноручно. 07.09.2007 року вона придбала в ТОВ «Запоріжжя-авто» автомобіль мaрки DAEWOO-FSO LANOS ТF69Y,тип: легковий седан, номер кузова [NUMBER],колір: сірий. 08.09.2007р. вона зареєструвала автомобіль на своє ім'я в РЕВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області, отримала Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та державний номер на автомобіль [NUMBER]. Доказом того, що саме за позичені у матері гроші вона купила спірний автомобіль, зазначає, що її рідна сестра [PERSON] також за гроші матері,написавши розписку, придбала таку ж марку автомобіля у той самий день у того ж самого продавця. Вважає що спірний автомобіль є її особистою приватною власністю, придбаний за кошти які належать особисто їй. 29.05.2013р. відповідач викрав та угнав автомобіль та до теперішнього часу не повернув його, де тримає транспортний засіб не відомо. Вона зверталася до правоохоронних органів із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом. Просить суд визнати автомобіль мaрки DAEWOO-FSO LANOS ТF69Y,тип: легковий седан, номер кузова [NUMBER], колір: сірий, державний номер [NUMBER] її особистою приватною власністю та зобов'язати відповідача передати їй зазначений автомобіль. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги, викладенні в позовній заяві, в повному обсязі. Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов ( а.с.71-73) та в судовому засіданні пояснив, що спірний автомобіль було придбано під час перебування у шлюбі за сумісні кошти. Про те, що позивач брала в борг гроші для придбання автомобіля, він не знав. Позивач не повідомляла його та не отримувала він нього згоди на позику для придбання автомашини. Відсутність особистих коштів на придбання автомашини, як зазначено у наданій позивачем розписці, спростовується позовною заявою позивача про розподіл майна подружжя, яка розглядається Комунарським районним судом в іншому провадженні. В зазначеному позові [PERSON] наводить перелік майна, придбаний під час шлюбу, у тому числі і за 2007-2011р.р. Згідно цього переліку за 2007-2011р.р було придбано майна на 77356грн., а за 3-4 місяці після придбання автомобіля в 2007 року придбано майна на 38556 грн. Брати гроші в борг, маючи свої заощадження не було ніякого сенсу. У 2007 року між ними були добрі сімейні відносини, і якщо б виникла потреба взяти гроші у борг, то він підтвердив би свою згоду підписом на розписці. Спірний автомобіль він тримає на платній охороняємій автостоянці, до закінчення розгляду по справі. Вважає, що ніяких грошових коштів позивачка в борг не брала, розписка складена нещодавно з метою штучно збільшити обсяг майна, яке не підлягає розподілу, як спільне майно подружжя. В позові просить відмовити в повному обсязі. Аналогічні пояснення надав суду представник відповідача, просив в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд встановив, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 11.08.1994 року (а.с.30). Шлюб розірвано 14.06.2013 року (а.с.32). Як вбачається з матеріалів справи, наданих доказів, автомобіль мaрки DAEWOO-FSO LANOS ТF69Y,тип: легковий седан, номер кузова [NUMBER], колір: сірий, державний номер [NUMBER] було придбано у період перебування сторін у шлюбі - 07.09.2007 року Зареєстровано автомобіль на позивача (а.с.35,36). В свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]відповідач зазначений як особа, що має право на керування даним автомобілем (а.с.36,42). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Статтею 60 СК України та ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України майно, набуте кожним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто, є роздільним майном. Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були отримані одним із подружжя під час шлюбу - за договором дарування, внаслідок спадкування тощо. Доказів того, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти позивача, суду не надано. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Кошти, взяті в борг, не є особистими коштами позивача, і придбаний за ці кошти автомобіль не може вважатися особистою власністю. Посилання позивача, як на доказ, що в один день з нею придбала автомобіль її рідна сестра [PERSON] також за позику, яку їм надала їх мати [PERSON], суд вважає неналежним доказом. Пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд сприймає критично. Дані свідки при оформлені договору позики присутні не були. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] знають про позику грошей на придбання автомобіля зі слів позивачки, а свідок [PERSON] - працівник ТОВ «Запоріжжя-авто», зробила такий висновок, виходячи з того, що при покупці автомобіля приймала участь мати позивача. Свідок [PERSON], вказуючи на те, що вона була присутня при оформленні позивачем розписки, факт передачі грошей ні при оформлені розписки, ні при сплаті за придбаний в автосалоні автомобіль, не зазначала. Крім того, ні один зі свідків, в тому числі і позичальник [PERSON], не вказали де, при яких обставинах, у який спосіб, в присутності кого були передані грошові кошти позивачу. З пояснень і позивача і відповідача, наданих у судовому засіданні, які підтверджуються і поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], спірний автомобіль використовувався в інтересах родини: відповідач відвозив позивача на роботу, вони разом їздили у підприємницьких та сімейних справах, на відпочинок до моря. Керував автомобілем відповідач, оскільки позивач водійських прав не мала. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач придбала спірний автомобіль за позику, у період перебування у шлюбі та в інтересах сім'ї. З пояснень позивача, які підтверджуються поясненнями свідків, автомобіль їй був потрібен для здійснення підприємницької діяльності. Керував автомобілем відповідач, в тому числі і при здійсненні підприємницької діяльності позивача. Відповідно до наданої позивачем розписки (а.с.28), вона взяла на себе зобов'язання повернути позику в встановлені строки та в оговореній сумі. В період перебування у шлюбі, відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, а отже борг повинен був повернутий за рахунок спільних коштів подружжя. Статтею 63 СК передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи з'ясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed