Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом і\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що 20.03.2020\~року між\~нею та\~її матір`ю\~ [PERSON] було\~укладено договір\~дарування житлового\~будинку [ADDRESS] \~та договір\~дарування земельної\~ділянки № [NUMBER] ,\~за якими\~позивач прийняла\~в дар\~житловий будинок,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та земельну\~ділянку,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~земельної ділянки\~5910136600:10:012:0056. 20.03.2020\~року право\~її власності\~на вищезазначені\~житловий будинок\~та земельну\~ділянку було\~зареєстровано у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності. В даному\~будинку зареєстровані\~її мати\~ [PERSON] ,\~клишній чоловік\~її матері\~ [PERSON] та\~ [PERSON] (син\~ [PERSON] ). Відповідач вселився\~в житловий\~будинок як\~чоловік її\~матері -\~ [PERSON] \~02.11.1984\~року відповідач\~та [PERSON] \~зареєстрували шлюб\~та проживали\~у будинку\~по [ADDRESS] ,\~який належав\~батьку [PERSON] .\~Місце проживання\~відповідача було\~зареєстроване за\~зазначеною адресою\~07.08.1985\~року. Відповідно до\~абз.\~2\~ст.156\~ЖК Української\~РСР за\~згодою власника\~будинку (квартири)\~член його\~сім`ї\~вправі вселяти\~в займане\~ним жиле\~приміщення інших\~членів сім`ї.\~Таким чином,\~відповідач набув\~право користування\~спірним житлом\~як член\~сім`ї\~користувача будинку.\~Між сторонами\~склалися житлові\~правовідносини. [INFO] помер\~батько [PERSON] ,\~після смерті\~якого вона\~успадкувала будинковолодіння\~та стала\~його одноособовим\~власником. Рішенням Ковпаківського\~районного суду\~м.Суми\~від 26.01.2000\~року шлюб\~між [PERSON] \~і відповідачем\~розірвано. 20.03.2020\~року право\~власності на\~даний будинок\~зареєстровано за\~позивачем. Відповідач не\~проживає у\~спірному будинку,\~власних речей\~у будинку\~не має,\~витрати,\~пов`язані\~з утриманням\~будинку та\~оплатою комунальних\~послуг відповідач\~не сплачує,\~але відмовляється\~знятись з\~реєстрації,\~що змусило\~її звернутися\~до суду. Положення статті\~156\~ЖК Української\~РСР передбачають\~збереження права\~користування житлом\~для членів\~сім`ї\~за умови\~незмінності власника\~майна. Відповідач вселився\~в спірний\~житловий будинок\~на правах\~чоловіка колишнього\~власника будинку\~-\~ [PERSON] .\~Тобто,\~у зв`язку\~зі зміною\~власника житлового\~будинку,\~відповідач втратив\~право користування\~ним,\~як колишній\~член сім`ї\~колишнього власника\~будинку. Вона,\~як новий\~власник будинку,\~проживає та\~зареєстрована за\~іншою адресою,\~а саме:\~ [ADDRESS] .\~Цей факт\~підтверджується даними\~з її\~паспорту.\~А тому,\~відсутність спільного\~проживання позивача\~та відповідача\~саме по\~собі спростовує\~існування у\~відповідача права\~на користування\~будинком. Відповідно до\~ч.2\~ст.406\~ЦК України\~сервітут може\~бути припинений\~за рішенням\~суду на\~вимогу власника\~майна за\~наявності обставин,\~які мають\~істотне значення. Тому,\~якщо відповідач\~не проживає\~разом з\~нею у\~спірному будинку,\~не пов`язаний\~із ним\~спільним побутом,\~його право\~на користування\~чужим майном\~підлягає припиненню\~на вимогу\~власника цього\~майна на\~підставі ч.2\~ст.406\~ЦК України. Факт відсутності спільного проживання та ведення спільного господарства підтверджується довідкою про місце реєстрації відповідача та її паспортом, в якому місце реєстрації відмінне від місця реєстрації відповідача. Вона і відповідач не ведуть спільне господарство, не мають спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, між ними відсутні будь-які усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим будинком. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання у житловому будинку по [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Рижов С.Є., позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити, додатково пояснив, що відповідач на даний час проживає в квартирі [ADDRESS] , разом зі свою співмешканкою. В судовому засіданні відповідач жодних претензій та доводів про вчинення йому перешкод позивачем не зазначав. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводиться позивачем, скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг позивач не може, розпорядитися будинком позивач не може. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] та пояснив, що в будинку по [ADDRESS] він не проживає з жовтня 2019 року, йому перешкоджають в проживанні в будинку. Власного житла він не має. Він вважає, що [PERSON] повинна повернути йому автомобіль, його речі, які були в автомобілі, а потім ставити питання про зняття його з реєстрації в будинку по [ADDRESS] . Просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 13.07.2020 року було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №592/18260/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про вселення в житловий будинок, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на 1/4 частку в домоволодінні по [ADDRESS] , визнання недійсним договору дарування квартири. Ухвалою суду від 05.05.2021 року поновлено провадження у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом установлено, що 20.03.2020 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) було укладено договір дарування житлового будинку, який зареєстровано в реєстрі за №445, за якими позивач прийняла в дар житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Також 20.03.2020 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] (мати позивача) було укладено договір дарування земельної ділянки, який зареєстровано в реєстрі за №446, за якими позивач прийняла в дар земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5910136600:10:012:0056 (а.с.9). 20.03.2020 року право власності [PERSON] на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10,11). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб №14.03-08/58088 від 24.04.2020 року вбачається, що в будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] (мати позивачки), [PERSON] (колишній чоловік [PERSON] ) та [PERSON] (син [PERSON] ). Відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку з 07.08.1985 року. Відповідач вселився в житловий будинок як чоловік матері позивачки - [PERSON] 02.11.1984 відповідач та [PERSON] зареєстрували шлюб та проживали у будинку по [ADDRESS] , який належав батьку [PERSON] . Місце проживання відповідача було зареєстроване за зазначеною адресою з 07.08.1985 року. [INFO] помер батько [PERSON] , після смерті якого вона успадкувала будинковолодіння та стала його одноособовим власником. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2000 року шлюб між [PERSON] і відповідачем розірвано. 20.03.2020 право власності на даний будинок зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10,11). Відповідач не проживає у спірному будинку з жовтня 2019 року, власних речей у будинку не має, витрати, пов`язані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг відповідач не сплачує, але відмовляється знятись з реєстрації, що змусило позивача звернутися до суду. Отже, відповідач [PERSON] не проживає в будинку з жовтня 2019 року, коли власником будинку була [PERSON] . Постановою Сумського апеляційного суду від 27.01.2020 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового будинку. Рішенням Ковпаківського районного суду від 05.05.2021 року, постановою Сумського апеляційного суду від 17.03.2021 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про вселення в житловий будинок по [ADDRESS] , визнання недійсним договору дарування. Постановою Сумського апеляційного від 17.03.2021 року відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на 1/4 частку в домоволодінні по [ADDRESS] , З часу реєстрації права власності на будинок за [PERSON] відповідач [PERSON] в будинку не проживав, до будинку не вселявся. Постановою Сумського апеляційного суду від 17.03.2021 року встановлено, що [PERSON] не надав доказів, що йому чинили перешкоди у користуванні будинком після ухвалення судового рішення Сумським апеляційним судом 27.01.2020 року. Свідок [PERSON] двоюрідний брат відповідача, який проживає по [ADDRESS] , підтвердив, що під час спільного проживання в будинку [PERSON] та [PERSON] були постійні конфлікти через поведінку [PERSON] , він жорстоко ставився до дружини, неодноразово уходив з дому. [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] близько двох років. Він створив нову сім`ю і проживає зі співмешканкою. [PERSON] не приходив до будинку по [ADDRESS] , коли власником стала [PERSON] , не намагався вселитися. Свідок [PERSON] , яка проживає в будинку по [ADDRESS] , підтвердила, що під час проживання відповідача в спірному будинку були постійні конфлікти, відповідач [PERSON] ображав свою сім`ю. Їй відомо, що [PERSON] проживає зі співмешканкою по [ADDRESS] . В будинку по [ADDRESS] [PERSON] не проживає кілька років. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс\~між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ\~у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сутність добросовісності передбачає вірність зобов`язанням, повагу до прав інших суб`єктів, обов`язок до співставлення власних та чужих інтересів, унеможливлення заподіяння шкоди третім особам. Разом з тим у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.\~ Реєстрація відповідача у спірному будинку перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпорядження своїм майном, відповідач не несе витрати по утриманню житла. Позивач [PERSON] не може скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] та більше року не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з\~ ч.2\~ст.406\~ЦК України\~сервітут може\~бути припинений\~за рішенням\~суду на\~вимогу власника\~майна за\~наявності обставин,\~які мають\~істотне значення. Тому, якщо відповідач не проживає разом з [PERSON] у спірному будинку, не пов`язаний із нею спільним побутом, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України. Відповідач має місце проживання за іншою адресою: [ADDRESS] . де проживає із своєю співмешканкою, але із реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] не знявся у встановленому чинним законодавством України порядку. Викладені обставини підтвердили допитані судом свідки. Відповідач [PERSON] не спростував доводи позивачки і не надав докази, що він не має іншого місця проживання. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Доводи відповідача, що однією з причин, що він не бажає знятися з реєстрації в будинку є та обставина, що [PERSON] не повернула йому автомобіль, не можуть бути взяті судом до уваги при розгляді даної справи, оскільки ці вимоги не є взаємопов`язаними і не стосуються предмета спору. Аргументи відповідача не є достатньою підставою для обмеження [PERSON] як власника, на мирне володіння її майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Факт реєстрації відповідача [PERSON] в будинку, що належить [PERSON] на праві власності, порушує право власності позивачки на будинок, оскільки порушує правомочність користування та розпорядження своєю власністю. Діями відповідача порушені права позивача, як власника цього житла. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання у житловому будинку по [ADDRESS] . Згідно з ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840грн.80коп. Позивачем відповідно до договору про надання правничої допомоги від 06.04.2020 року сплачено адвокату15000грн. за правничу допомогу (а.с.4,6, 67). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000грн.

Outcome: approved