Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти з [PERSON] на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог у звязку з тим, що він не є батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та відповідача про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов, враховуючи таке: Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За\~ч. 1 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)\~\~стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~4)\~інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2\~ст. 182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст.\~84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст.\~84 СК України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Із роз'яснень, викладених у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії I-ЖС № 309981 виданого 26 квітня 2016 року Ленінським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в графі батько вказаний громадянин [PERSON] (а.с. 4) Проте, 13 березня 2017 року Михайлівським районним судом Запорізької області було розглянуто позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, який рішенням суду було задоволено - виключено відомості про [PERSON], [INFO], який народився в м. Запоріжжя Запорізької області, як батька дитини, з актового запису № 431 від 26 квітня 2016 року, складеного Ленінським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області\~ про народження [PERSON], [INFO], який народився в м. Запоріжжя Запорізької області. Підставою для стягнення аліментів є свідоцтво про народження дитини, з зазначенням відомостей про батька дитини. В даному випадку, рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року були спростовані відомості про те, що батьком малолітнього [PERSON] 14 квітня 2016 року є [PERSON]. У відповідності до зазначеного рішення, [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] та повідомила, що він дійсно не є батьком малолітнього [PERSON] Вказане рішення набрало законної сили та не було оскаржено в апеляційній інстанції. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності та враховуючи що [PERSON] не є батьком малолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, у звязку з тим, що підстави для стягнення аліментів в даному випадку відсутні.

Outcome: dismissed