Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що 14 лютого 2000 року народився [PERSON], батьком якого є відповідач по справі [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Зарічної районної в м. Суми ради видано свідоцтво про народження серії 1-БП № 013492 від 20.03.2000 року. Окрім того, зазначила, що їх з відповідачем син [PERSON] залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області від 01.06.2011 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. На даний час стягнення припинено в звязку з досягненням дитиною повноліття. Але на даний час син [PERSON] навчається в Сумському будівельному коледжі на денній формі навчання на другому курсі, термін навчання складає чотири роки, не працює, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. З огляду на викладене вище, посилаючись на ст. ст. 198-199 СК України позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на час навчання на утримання повнолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі по 800,00 гривень, щомісячно, з дня предявлення позову, та до закінчення навчання або настання 23 річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання надав пояснення, що викладені у відгуку на позовну заяву та просив у задоволені позову відмовити. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-БП № 013492, виданого 20.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Зарічної районної вм. Суми ради, актовий запис № 227, [PERSON] народився 14 лютого 2000 року, батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені в графі «батько» -[PERSON], у графі «мати» - [PERSON]. Відповідно до рішення Сумського районного суду № 2-482/2011 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6). На даний час стягнення припинено в звязку з досягненням сином [PERSON] повноліття. Крім того, встановлено, що [PERSON] є студентом 2-го курсу денного відділення в групі Б-22 за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» спеціалізація «Будівництво та експлуатація будівель і споруд» Сумського будівельного коледжу. Закінчує навчання за навчальними планами 30 червня 2020 року, що підтверджується довідкою № 2029 від 14.02.2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, до яких, зокрема, належать: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обовязку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обовязок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на зазначене, судом під час судового розгляду справи встановлено, і зазначені обставини не спростовано позивачем, що у відповідача [PERSON] знаходиться на утриманні мати-пенсіонер [PERSON], що підтвердужється копіює пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом україни 16.02.2006 року та довідкою виконавчого комітету Стецьківської сільської ради № 391 від 14.05.2018 року, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований в [INFO], і має наступний склад сімї: мати [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с. 18, 20). Також, на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП № 230032 від 14.05.2018 року (а.с. 19). Крім того, відповідно до довідки № 41 від 18 травня 2018 року, виданою Сумським будівельним коледжем встановлено, що [PERSON] навчається в Сумському будівельному коледжі за денною формою навчання, спеціальність «Будівництво та цивільна інженерія» за кошти обласного бюджету та отримує академічну стипендію (а.с. 17). З огляду на викладене вище та з урахуванням наданих відповідачем доказів на підтвердження його матеріального (фінансового стану), а також стану здоровя, які (докази) не спростовано позивачем, вбачається, що відповідач не має фінансової можливості надавати допомогу повнолітньому сину, у звязку з продовженням останнім навчання. Окрім того, позивач [PERSON]., звертаючись до суду з зазначеним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги, не зазначила, що повнолітній син [PERSON] проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні, що не підтверджено жодним доказом, поряд з цим, з наданих відповідачем доказів, судом встановлено, що повнолітня дитина [PERSON] є студентом 2-го курсу денної форми навчання та отримує академічну стипендію, тим самим, відзначається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка і син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За викладених вище обставин, виходячи з положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, ст. ст. 182, 199, 200 СК України, а також приймаючи до уваги, що позивачем не додано доказів того, що [PERSON] проживає разом з нею, а також позивачем не надано належних доказів того, що відповідач [PERSON], маючи на утриманні матір-пенсіонера, малолітню дитину [PERSON] має змогу надавати матеріальну допомогу своєму сину [PERSON], який навчається в свою чергу за кошти обласного бюджету та отримує академічну стипендію, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] в твердій грошовій сумі по 800,00 гривень, щомісячно, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позову. Відповідно до 141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed