Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 1995 року. Рішенням суду від 31 серпня 2015 року шлюб розірвано. У період шлюбу було придбано - земельну ділянку, садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль «ВАЗ-21043» зеленого кольору, державний номер [NUMBER] ; автомобіль «ЗИЛ-5301», сірого кольору, державний номер [NUMBER] . Вищевказане майно було зареєстроване на ім`я [PERSON] , однак є спільною сумісною власністю подружжя. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя та відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаного майна, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні, уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд ухвалити рішення, яким визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] майно: земельну ділянку, садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль «ВАЗ-21043» зеленого кольору, державний номер [NUMBER] ; автомобіль «ЗИЛ-5301», сірого кольору, державний номер [NUMBER] , 2000 року випуску. Визнати за [PERSON] , [PERSON] , право власності за кожним на - 1/2 частину земельної ділянки, садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-21043», зеленого кольору, державний номер [NUMBER] ; 1/2 частину автомобіля «ЗИЛ-5301», сірого кольору, державний номер [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору сплачених під час розгляду справи. Зауважили, що позовні вимоги уточнені у зв`язку з тим, що автомобіль Volkswagen Transport державний номер [NUMBER] продано. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти визнання за кожним з подружжя права власності на - 1/2 частину автомобіля «ВАЗ-21043», зеленого кольору, державний номер [NUMBER] ; 1/2 частину автомобіля «ЗИЛ-5301», сірого кольору, державний номер [NUMBER] . Заперечували проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки та садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказане майно було придбано за особисті кошти [PERSON] , які він брав у борг у [PERSON] . Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1.\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача [PERSON] у добровільному порядку поділити спільне майно подружжя. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинним Цивільним кодексом України, Сімейним Кодексом України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 червня 1995 року між [PERSON] (дівоче прізвище) та [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міського управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу та складено актовий запис за №159. При укладенні шлюбу [PERSON] взято прізвище чоловіка [PERSON] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2015 року шлюбі між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 11 вересня 2015 року. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 28 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Куліш Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за №563, [PERSON] придбав садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомості підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 844757, Номер запису про право власності 241417, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14897612214. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 28 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Куліш Ю.О., [PERSON] придбав земельну ділянку № [NUMBER] розміром 0,084 га., кадастровий номер 1411000:01:147:0496, що розташована в садовому товаристві «Озерний-3» на території Підгородненської міської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Право власності на вказаний об`єкт нерухомості підтверджується Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер Витягу 849011, Номер запису про право власності 242268, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15001112214. Згідно з листом Територіального сервісного центру №1246 за [PERSON] також зареєстровано: - автомобіль «ВАЗ-21043» зеленого кольору, державний номер [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 1999 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] 06 вересня 2013 року; - автомобіль «ЗИЛ-5301», сірого кольору, державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2000 року випуску, зареєстрований на ім`я [PERSON] [INFO] . Вказане майно придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу\~(ч.\~1\~ст.\~69\~СК України). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України) Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України). Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, як приклад застосування такого підходу є постанови Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі №199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі №757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ №595/324/17. [PERSON] та його представник [PERSON] акцентували увагу суду на той факт, що земельна ділянка\~та садовий\~будинок з\~надвірними будівлями\~та спорудами,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~було придбано\~за особисті\~кошти [PERSON] ,\~які він\~брав у\~борг у\~ [PERSON] .\~На підтвердження\~даного факту\~у судовому\~засіданні був\~допитаний свідок\~ [PERSON] ,\~який пояснив,\~що дійсно\~ [PERSON] \~брав у\~нього в\~борг гроші.\~ Однак суду не надано будь-яких розписок про отримання коштів з даного приводу. Крім того, навіть якщо [PERSON] брав у борг грошові кошти у [PERSON] , це не спростовує того, що гроші бралися у борг в інтересах сім`ї для придбання будинку та земельної ділянки. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України (ст. 13 ЦПК України). Так, суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана саме за особисті грошові кошти [PERSON] , будь-яких позовів з даного приводу у вказаному провадженні заявлено не було, а тому суд розглянув справу на підставі наявних доказів. Враховуючи викладене вище, вказані об`єкти нерухомості та рухомі об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу у рівних частках між кожним із подружжя. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи висновок суду про задоволення уточнених позовних вимог, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно від задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 725 грн. 32 коп., що становить половину від суми сплаченої позивачем під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved