Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 30 січня 2009 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 8. В позові [PERSON] вказувала, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися в травні 2016 року, сім'я розпалася через неприйнятний для неї спосіб життя чоловіка, який зловживає спиртними напоями та вчиняє бійки по відношенню до неї та дітей. Збереження сім'ї, на думку позивача, в жодному разі не можливе. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Пояснила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем розпочалися ще в 1999 році, але останній веде спосіб життя, спрямований на задоволення його власний потреб, проявляв зневажливе ставлення до неї, дітей та її матері, а також до своїх сімейних обовязків. Також [PERSON] наголошувала на тому, що примирення з відповідачем неможливе, оскільки не бажає жити з ним у шлюбі після сварки, яку він влаштував в травні 2016 року, перебуваючи в нетверезому стані. Відповідач, [PERSON], у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, пояснив, що він протягом спільного життя з 1999 року заробляв гроші для сім'ї, але останні три роки працює у нічну зміну. Також відповідач не заперечував ті обставини, що намагався компенсувати алкоголем невдачу у залагодженні шлюбних негараздів, які виникли в останні роки між ним і дружиною. Наслідком цього є сімейні сварки, які виникли через нього в травні і в серпні поточного року. Аби відновити стосунки з дружиною він намагався допомагати їй по господарству. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2009 року, але розпочали спільне проживання в 1999 році. Вони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], і сина [PERSON], [INFO]. Сторонами підтверджується те, що вони з літа 2016 року проживають в одному будинку, але окремо один від одного як подружжя, відповідачу вилічено окреме приміщення для проживання. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Причиною розірвання шлюбу є небажання позивача жити з відповідачем однією сім'єю і різні погляди на життя, взаємовідносини в сім'ї. Вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, що призвело до взаємного відчуження та небажання миритися. Позивач наголошує на розірванні шлюбу, її намір є остаточним та відповідає її інтересам. При цьому підстав для вжиття заходів для примирення суд не вбачає, оскільки відповідач протягом тривалого часу не здійснив дієвих заходів по відновленню сім'ї. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має для неї істотне значення, та робить неможливим їхнє подальше спільне проживання і збереження сімї, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved