Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. [INFO] помер вітчим позивача [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина, яка складається з ѕ частин квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності. Зазначену квартиру отримала мати позивачки [PERSON] на підставі ордеру №130 від 20.07.1970 на право заселення у квартиру. З моменту вселення і до 1980 року позивачка разом із матір`ю мешкала в зазначеній квартирі. 15.03.1980 мати позивачки уклала шлюб із [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач з матір`ю переїхали до вітчима у м. Нижньовартовськ, Ханти-Мансійського автономного округу Югри, де мешкали однією родиною, однак у 1987 році батьки разом з позивачкою повернулися до м. Запоріжжя, і стали проживати у спірній квартирі. 21.05.1983 позивач уклала шлюб та переїхала зі своїм чоловіком у м. Енергодар Запорізької області, однак після розірвання шлюбу, у 2005 році позивач переїхала до батьків у м. Запоріжжя і постійно проживає у спірній квартирі по теперішній час. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої вітчим та позивач прийняли спадщину на Ѕ частину спірної квартири. 19.06.2019 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері на 1/4 частину квартири. [INFO] помер вітчим [PERSON] . Після смерті вітчима, позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом, однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем документально не було підтверджено факт родинних відносин з померлим вітчимом, та з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, у зв`язку з їх втратою. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дозволяє їй, як спадкоємцю за законом, реалізувати своє право на спадкове майно померлого вітчима, тому позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 08.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу копію спадкової справи після померлого [PERSON] 03.02.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Запорізька міська рада заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на не надання позивачем правовстановлюючих документів на ј частки спірної квартири, яка належала спадкодавцю, довідок або актів про фактичне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 03.02.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про виклик свідків, яка була задоволена судом у підготовчому судовому засіданні 03.02.2020. 03.02.2020 на адресу суду на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла копія спадкової справи після померлого [PERSON] . 27.05.2020 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого позивач заперечує проти доводів відповідача, оскільки до матеріалів позовної заяви надані всі наявні у позивача докази, щодо спільного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, крім того позивач зазначила, що вітчим не встиг отримати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки помер. 27.05.2020 від позивача надійшла заява про виклик свідка, яка була задоволена судом у судовому засіданні 27.05.2020. Ухвалою суду від 27.05.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили позовну заяву задовольнити на підставах викладених у ній. Позивач у судовому засіданні надала пояснення щодо обставин та часу проживання у даній квартирі разом з мамою та вітчимом. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що на теперішній час, [PERSON] надано достатньо доказів факту сумісного проживання позивача з померлим та документів на підтвердження права власності на вказану квартиру. Відзив на позовну заяву, який було подано раніше не підтримала. Суд, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дійшов висновку, про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Побідне за змістом положення закріплене і у ч. 1 ст. 15 ЦК України. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що позивач є рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Ленінським районним бюро записів актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис №779 від 31.07.1964 (а.с. 13). 15.03.1980 мати позивача [PERSON] уклала шлю із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого управлінням запису актів громадянського стану адміністрації м. Нижньовартівськ, Хантимансійського автономного округу Югри, актовий запис №250 від 15.03.1980 (а.с.16). Згідно копії ордеру №130 виданого 20.07.1970 ДТ «Запоріжгражданстрой» мати позивача [PERSON] отримала право на зайняття квартири [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до копії технічного паспорту на вказану квартиру та копії свідоцтва про право власності №2116 від 29.04.1996 дана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом на все належне їй майно, а саме Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). 19.06.2019 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сіпяковим О.С. позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку успадкованого майна вищевказаної квартири, зареєстрованого в реєстрі за №445 (а.с.19). Разом з тим, встановлено, що 31.05.2017 [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті дружини [PERSON] , про що свідчить копія спадкової справи №13/2017 від 31.05.2017 (а.с.78). Однак, спадкових прав не оформив та свідоцтва про право на спадщину не отримав. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.07.2020, право власності на вказану квартиру належить: Ѕ частина - [PERSON] ; ј частина - [PERSON] . [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, серія [NUMBER] від 02.04.2019 актовий запис №2217 (а.с. 9). Після смерті вітчима відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме ѕ кватири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. Позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття після померлого вітчима спадщини за законом, однак 16.10.2019 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем не надано документів для встановлення родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також заявником не надано документи, що підтверджують право власності на квартиру (а.с. 25, 109). Як зазначено, в дослідженому судом акті від 12.01.2012, складеного комісією на предмет фактичного проживання мешканців у квартирі [ADDRESS] ), вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстровано дружина та чоловік: [PERSON] та [PERSON] , однак фактично у квартирі ще мешкає дочка [PERSON] , 1964 року народження, при огляді кватири було встановлено особисті речі [PERSON] , яка пояснила, що мешкає разом із вітчимом та матір`ю, доглядає їх (а.с. 135). Згідно акту обстеження квартири від 25.04.2018, комісія у складі сусідів провела обстеження на предмет фактичного мешкання осіб, якими встановлено, що у кватирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають [PERSON] , 1938 року народження (вітчим) та [PERSON] (падчерка), яка здійснює догляд за хворим вітчимом [PERSON] (а.с. 136). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами та проживають за адресою: [ADDRESS] (з 2002) та у кв.№ 5 (з 2008) відповідно, підтвердили факт постійного проживання позивача за вказаною адресою з 2010 року, яка здійснювала догляд за своєю мамою і вітчимом та взяла на себе обов`язки з поховання. Також зазначили, що позивач [PERSON] проживає в цій квартирі по теперішній час. Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В даному випадку встановлення факту проживання однією сім`єю є необхідним позивачці для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , заяв про прийняття спадщини іншими спадкоємцями після його смерті, окрім заяви [PERSON] , ніким не подавалось, що підтверджується дослідженою копією спадкової справи яка міститься в матеріалах цивільної справи. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Так, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. В ході розгляду справи було встановлено, що позивач та померлий з 2010 року мешкали разом однією сім`єю, про що свідчать покази свідків, які неодноразово бували в квартирі та спілкувалась з позивачкою та померлим, а також акти, які свідчать про факт сумісного проживання позивача з померлим. Окрім цього, будь-яких перешкод в здійсненні реєстрації за місцем розташування квартири у позивачці не було, оскільки вона вступила у спадщину у вигляді 1/4 частки цієї квартири. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що факт спільного проживання не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини в ході розгляду справи був підтверджений належними доказами. У зв`язку з чим, вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2010 року за вказаною адресою - підлягає задоволенню. Вимога позивача про визнання за нею право власності на ѕ частки вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, право власності на ѕ частки даної квартири належала на праві власності померлому [PERSON] , Ѕ частка якої - на праві спільної сумісної власності, а інша частина - в порядку спадкування після померлої дружини, яка ним за час життя була прийнята, але не оформлена. Згідно ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для реалізації цього права спадкоємцем, у ст. 1270 ЦК України передбачений строк звернення із відповідною заявою, що становить шість місяців з часу відкриття спадщини. Матеріалами зазначеної вище спадкової справи № 65/2019 підтверджено, що позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому є таким, що спадщину прийняла. Відповідно до п.п.4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Отже, виходячи з викладеного, враховуючи вимоги законодавства, суд доходить висновку, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після померлого [PERSON] , як особа яка проживала з ним однією сім`єю більше п`яти років на день його смерті, а підтверджена відмовою у вчиненні нотаріальної дії неможливість оформлення права власності у нотаріальному порядку, призвела до неможливості позивачем розпоряджатися належним їй майном. Відтак, позов [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved