Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є рідною тіткою малолітнього [PERSON], [INFO] Вказує, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року, а мати - [PERSON] після смерті свого чоловіка жодного разу не з'явилася за місцем реєстрації та проживання дитини, не бачила свого сина, відмовившись та самоусунувшись від участі у вихованні свого сина, який по суті залишився покинутим. На даний час малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком й знаходиться на їх повному утриманні. Позивачка намагається максимально забезпечити всі потреби дитини, купує хлопчикові одяг, взуття та інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримувала повноцінне харчування. Відповідачка на даний час свої батьківські обов'язки не виконує, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, участі в її вихованні не бере, кошти на утримання дитини не надає, не відвідує свого сина за місцем його постійного проживання. На даний час дитина з відповідачкою не бачиться, проте вона сама не виявляє бажання виховувати свого сина, бачитись та спілкуватися з ним, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду позовом та просила позбавити батьківських прав [PERSON] та встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO] В судове засідання позивачка та її представник з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. В нотаріально посвідченій заяві від 01 листопада 2014 року просила питання про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] розглядати судом та опікунською радою без її присутності Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та звернулася з письмовим поданням про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO], проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа, [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Суд, повно, всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає встановленим наступні обставини. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного 16 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року у подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 18 червня 2013 року (а.с.4). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Судом встановлено, що позивачка, [PERSON] є рідною тіткою малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки вона є рідною сестрою батька дитини, [PERSON] (а.с.5). [INFO] року, батько дитини, [PERSON] - [PERSON] помер (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] після смерті свого чоловіка жодного разу не з'явилася за місцем реєстрації та проживання дитини, не бачила свого сина. 01 листопада 2014 року мати дитини, [PERSON] - [PERSON], [INFO], перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального нотаріально посвідченою заявою повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON], [INFO], також не заперечувала проти призначення опікунами малолітнього сина [PERSON] та [PERSON]. Просила дане питання розглядати судом та опікунською радою без її присутності (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2009 року. Дітей від шлюбу не мають. 26 січня 2015 року Службою у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надано позитивний висновок про можливість подружжя [PERSON] та [PERSON] бути усиновлювачами малолітнього, [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що відповідно до Актів обстеження умов проживання дитини, [PERSON], [INFO] проведено обстеження умов проживання в [ADDRESS], для виховання та розвитку дитини створено такі умови: у дитини одна кімната з бабусею, дитина має окреме спальне місце, меблі, іграшки та особисті речі. За цією адресою проживають: [PERSON] - бабуся, [PERSON] - дитина, [PERSON] - рідна тітка, [PERSON] - чоловік тітки. Стосунки в сім'ї дружні та доброзичливі. Для проживання та навчання дитини створені належні умови (а.с.55). З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком й знаходиться на їх повному утриманні. Позивачка намагається максимально забезпечити всі потреби дитини, купує хлопчикові одяг, взуття та інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримувала повноцінне харчування. Відповідачка на даний час свої батьківські обов'язки не виконує, про стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, участі в її вихованні не бере, кошти на утримання дитини не надає, не відвідує свого сина за місцем його постійного проживання. На даний час дитина з відповідачкою не бачиться, тітка та дядько самотужки піклуються про дитину та не створюють для відповідачки жодних перешкод у виконанні нею своїх батьківських обов'язків. Відповідно до акту не проживання, складеного 09 лютого 2015 року ЖЕД-203, за обстеженням квартири [ADDRESS] [PERSON], [INFO] не проживає за вказаною адресою. Наведене свідчить про ухилення відповідача - [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - [PERSON]. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА м. Києва про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], встановлено, що малолітній [PERSON] народився під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] Батько дитини [PERSON] помер [INFO] року. Після смерті батька [PERSON] проживає разом із тіткою [PERSON] Мати з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створено належні умови для проживання, відпочинку та навчання. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 8 від 14.05.2015 року) зроблено висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень сину, не турбується про стан його здоров'я, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачки відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання щодо призначення позивачки, [PERSON] опікуном її племінника, малолітнього [PERSON], [INFO], судом було встановлено наступне. Подружжя [PERSON] та [PERSON] проживає у приватизованій квартирі [ADDRESS]. Квартира належить їм на праві приватної часткової власності, складається з 3-х кімнат та розташована на 5-ми поверсі 9-типоверхового будинку, загальна площа - 73, 40 кв.м. Будинок має всі зручності, житлова площа, на якій проживають п'ятеро чоловік, в тому числі позивачка та малолітній [PERSON], знаходиться у задовільному стані (а.с.21). [PERSON] працює в ФОП [PERSON] та займає посаду інженера-технолога. [PERSON] працює в ТОВ «Устель Україна» та займає посаду менеджера в оптовій торгівлі. Відповідно до медичного висновку від 23 грудня 2014 року, наданого лікувально-профілактичним закладом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 Дніпровського району м. Києва» [PERSON] є здоровою та може бути усиновлювачем. Згідно з довідкою департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в м. Києві станом на 13 січня 2015 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Відповідно до подання Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 22 травня 2015 року у разі позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] орган опіки та піклування просить суд про призначення над ним опікуном над [PERSON]. Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно ст.61 ЦК України, саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою ст. 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Подружжя [PERSON] розуміє всі аспекти, що пов'язані з усиновленням дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON], відчуває себе психологічно готовим до виховання усиновленої дитини, впевнене, що може бути батьками хлопчику, дати належне виховання, освіту, духовний та фізичний розвиток, тому, враховуючи все вищевикладене, суд вважає за можливе встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO] та призначити його опікуном [PERSON], [INFO], яка є його рідною тіткою та проживає разом з дитиною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність належних доказів чинення з боку позивачки перешкод у спілкуванні з дитиною, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матір, обов'язків, ухиляється від їх виконання та зобов'язана створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя дитини нарівні з позивачкою у зв'язку з чим вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved