Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зареєстрована у вказаному будинку відповідач по справі - [PERSON] , яка не є його власником, не проживає в ньому з травня 2014 року, не користується ним, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В зв`язку з цим, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] , а також її представник - адвокат Фальченко І.В., що діє на підставі ордеру серії ДН № 056706 від 16 квітня 2019 року, не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомленими належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлень про виклик до суду; представник позивача, який відповідно до приписів ч. 1 ст. 64 ЦПК України має повноваження на ведення справи в суді й здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтвердив заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, шляхом відправлення їй поштою повідомлень про виклик до суду, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 січня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецькою Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 14, й Витягу з Дрежавного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152826046 від 16 січня 2019 року, житловий будинок [ADDRESS] , належить позивачу по справі - [PERSON] . Поряд з цим, з домової книги для приписки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , а також надісланої на запит суду довідки Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області № 1037/02.1-07 від 24 травня 2019 року слідує, що за адресою: [ADDRESS] , з 2007 року зареєстровано, окрім позивача, й місце проживання відповідача по справі [PERSON] . В той же час, в акті, складеному 16 квітня 2019 року комісією у складі депутата Черкаської селищної ради Сулейман В.Л. та сусідів-свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , й [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та засвідченому Черкаським селищним головою [PERSON] , зазначено, що відповідач по справі [PERSON] з травня 2014 року за вищевказаною адресою не проживає. Отже враховуючи, що відповідач [PERSON] не є ані членом сім`ї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірного будинку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved