Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить автомобіль «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 17.07.2013 року, о 08-30 годині, відповідач, керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вул.Юності в м.Запоріжжя, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з її автомобілем під керуванням доньки - [PERSON] Відповідно до постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2013 року [PERSON] визнано винним в скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль, марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], було пошкоджено, що завдало матеріальної шкоди позивачу, оціненої експертом у розмірі 8134,32 гривень. Додатково позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 400,00 гривень. Крім того, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в порушенні її звичайного устрою життя, морально-психологічного хвилювання у зв'язку з пошкодженням автомобіля. Добровільно відшкодувати завдану шкоду [PERSON] відмовляється, тому позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача завдану матеріальну шкоду у загальному розмірі 8534,32 гривень та моральну шкоду у розмірі 4000 гривень, а також судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.01.2000 року Запорізьким МРЕВ №1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, автомобіль марки «ЗАЗ», моделі 110206, державний реєстраційний номер [NUMBER], належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.5). Згідно постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2013 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №333/6586/13-п, яка набула законної сили 09.09.2013 року, [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Даною постановою встановлено, що 17.07.2013 року, о 08-30 годині, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по вул.Юності в м.Запоріжжя, не витримав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», державний реєстраційний номер [NUMBER], водій [PERSON], після чого місце пригоди залишив. Внаслідок ДТП потерпілих немає, автомобілі пошкоджено. В ході розгляду адміністративної справи [PERSON] вину у скоєному правопорушенні визнав (а.с.4). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №827 від 10.10.2013 року про визначення матеріальної шкоди колісного транспортного засобу «ЗАЗ 110206», державний реєстраційний номер [NUMBER], складеного експертом Консультативно-автоекспертним бюро ТОВ ВЕП «Стандарт-Сервіс» Шаховим О.В., встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику зазначеного автомобіля завдано матеріальну шкоду в розмірі 8134,32 гривень (а.с.6-7). Згідно фіскального чеку за проведення зазначеного автотоварозначого дослідження було сплачено 400,00 грн. (а.с.8). Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч. 2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.2 ст.1187 ЦК України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи зазначені вимоги законодавства та приймаючи до уваги досліджені у судовому засіданні матеріали справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні шкоди майну позивача, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 8134,32 гривень обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктами 3, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, які [PERSON] оцінила у сумі 4000 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини [PERSON], моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не відшкодовує шкоду, та виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України суд вважає їх підлягаючими задоволенню. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати, підлягають стягненню з відповідача (судові витрати за вимогу майнового характеру у розмірі 243,60 гривень + судові витрати за вимогу немайнового характеру (стягнення матеріальної шкоди) у розмірі 243,60 гривень = 487,20 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved