Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди та супроводу батька, посилаючись на наступні обставини. Позивач є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач - батьком дитини. Шлюб з відповідачем вони розірвали, дитина на теперішній час мешкає разом із позивачкою. Син потребує оздоровлення , йому потрібне періодичне перебування на морі, а також виїзд за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини. Проте, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд за кордон дитини. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просила суд\~\~надати дозвіл на тимчасовий виїзд\~\~за межі України дитині [PERSON], без письмового дозволу та супроводу батька , до досягнення дитиною повноліття та надати позивачці дозвіл на оформлення проїзних документів для дитини. \~\~\~\~ Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, додатково пояснивши, що позивач планує поїздку разом із сином до [PERSON] з 22.08.2015р.-15.09.2015 р. \~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належними чином, що підтверджується поштовим повідомленням. \~\~\~ Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони по справі : позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], який народився 05 грудня 2000 року, що підтверджується\~\~свідоцтвом про народження /а.с.7/. Із свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 30 липня 2004 р. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінено на [PERSON] /а.с.6/. Статтею 313 ЦК України\~\~визначено, що фізична особа, яка не досягла\~\~шістнадцяти років, має право\~\~на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які\~\~уповноважені ними. \~\~\~\~ Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Постановою КМУ ВІД 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення\~\~і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами та\~\~доповненнями, передбачають, що перетинання\~\~державного кордону для виїзду за межі\~\~України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі\~\~осіб, уповноважених\~\~ ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України\~\~громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально\~\~посвідченою згодою, згода\~\~другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду\~\~про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди\~\~та супроводу другого з батьків. \~\~\~\~ Частиною 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України»\~\~передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~ Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок\~\~її виїзду за кордон за згодою\~\~батьків або дозволу суду при відсутності\~\~згоди\~\~одного з батьків. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє, на постійні виїзди дитини за кордон, без зазначення країни та терміну вивезення дитини за кордон до досягнення нею повноліття та без згоди батька, як на цьому наполягала позивач, суперечитиме вищевказаним нормам матеріального права та змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини, з огляду на вказане в задоволенні позову в частині надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон до досягнення нею повноліття необхідно відмовити. Однак, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Приймаючи до уваги те, що позивач планує поїздку разом із сином до [PERSON] з 22.08.2015р.-15.09.2015 р., що підтверджується договором про надання туристичних послуг від 15 липня 2015 р. , тому суд вважає, що поїздка за кордон буде сприяти розвитку дитини. Крім того, як зазначає позивач, відповідач на даний момент дитиною не цікавиться, участі у його утриманні та вихованні не приймає. У зв'язку із наявністю між сторонами непорозумінь, суд приходить до переконання про надання судом дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон до [PERSON] з 22.08.2015р.-15.09.2015 р., без згоди батька, яке буде відповідати інтересам дитини та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з сином та у його вихованні. Для можливості виготовлення проїзних документів неповнолітнього [PERSON] дозвіл на це згідно п.18-20 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» слід надати матері дитини [PERSON]

Outcome: partial