Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] , та збільшення розміру аліментів. В обгрунтування своїх вимог зазначила про те, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 4818. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.01.2010 р., серія [NUMBER] , виданого Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Крім того, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2009 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з 6 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів та на даний час існує заборгованість по їх сплаті. Дитина проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Позивач [PERSON] займається утриманням сина, його вихованням, дбає про його стан здоров`я, тощо. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , та збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до 2 000 грн. щомісячно. Ухвалою судді від 03.02.2021 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, час та дату розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні щодо заочного розгляду справи не заперечив. Позовні вимоги підтримав та просив задоволити в повному обсязі. Оскільки учасники справи не заперечують проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.01.2010 р., серія [NUMBER] , виданого Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2009 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду з 6 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 26 листопада 2020 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] складає 66 270 грн. 10 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, виданим старшим державним виконавцем Перемишлянського РВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рутаром Ю.Д. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так позивач [PERSON] просить збільшити розмір аліментів, які були раніше стягнуті на її користь на утримання сина з відповідача в розмірі до 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду на підставі ст. 192 СК України, посилаючись на невідповідність розміру стягуваних аліментів мінімальному розміру аліментів на одну дитину, встановлених законодавством України. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з позовом, тобто станом на 30.12.2020 року та на час розгляду справи мінімальний розмір аліментів на дитину має становити 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2006 р.н. в збільшеному розмірі. Ст. 191 ч. 1 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Крім того, ст. 150 Сімейного кодексу України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст. 165 цього ж Кодексу передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.5, ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що комісією з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР зроблено висновок № 260001 - вих - 90467 від 16.11.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] щодо дитини, [PERSON] , [INFO] , враховуючи пояснення матері дитини, звернення неповнолітнього [PERSON] , свідчення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також те, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, не переживає за її здоров`я та майбутнє, матеріально не забезпечує, на засідання комісії не з`явився. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищенаведеними доказами підтверджується ставлення батька до сина та до виконання ним батьківського обов`язку по вихованню дитини, а саме те, що відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , вихованням дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний чи духовний розвиток, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. При вирішенні цього спору суд виходить з інтересів неповнолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно змісту яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків. Відповідно до положень ст.ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, що проявляється у відсутності піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, матеріальне утримання, що було встановлено в судовому засіданні, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved