Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини та стягнути з відповідача [PERSON] , на її користь аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьої років. Позовні вимоги в поданому позові обґрунтовує тим, що 03.09.2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Тривалий час, з травня 2018 року, відповідач проживає окремо. Син проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка самостійно доглядає, піклується про здоров`я сина та робить усе необхідне для його повного і гармонійного розвитку. Чоловік участі у вихованні дитини не приймає. [PERSON] зазначає, що їй важко фінансово та матеріально забезпечувати себе та сина, його фізичний та духовний розвиток, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань. Позивач вважає, зо відповідач, як батько, який здоровий та працездатний, не має іншої родини та дітей, непрацездатних батьків чи інших утриманців, які потребують обов`язкового утримання з його боку зможе сплачувати аліменти як на дитину, так і на неї у розмірі встановленому законом. Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що, вимогу позову визнає частково, а саме - позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] - визнає, але позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини заперечує, оскільки вважає їх необґрунтованими та незаконними. Зазначає,що саме позивач своїми діями призвела до розпаду сім`ї та окремого проживання. Всі його намагання зберегти сім`ю були марними. Щодо твердження позивача, що він не приймає участі у вихованні їх сина та їй самостійно важко фінансово та матеріально забезпечувати себе та сина, відповідач зазначає, що таке твердження є хибним та не відповідає дійсності. Відповідач неодноразова приїжджав до м. Генічеськ до сина та ходив з ним на прогулянки. Щодо матеріально забезпечення, то він щомісячно перераховує на рахунок [PERSON] кошти на утримання сина. Щодо твердження позивача, що відповідач не має непрацездатних батьків також є хибним, адже його батько є пенсіонером. [PERSON] вважає, що позивач своїми діями сама призвела до розпаду сім`ї, що дає підстави стверджувати про те, що вона негідно поводилась у шлюбних відносинах та свідомо поставила себе в становище, що потребує матеріальної допомоги. [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що всі викладені відповідачем факти щодо їхнього спільного життя, причин розірвання шлюбу, надання ним їй матеріальної допомоги та його матеріальної неможливості сплачувати на її користь аліменти, є неправдивими і не відповідають дійсності. Через непорозуміння та суперечки, які постійно ініціювались його батьками, призвели до таких умов, які унеможливлювали їх спільне проживання. Відповідач, як чоловік, не підтримував її, не ставав на її захист, не допомагав їй із новонародженою дитиною, що призвело до його пропозиції тимчасово переїхати їй до своїх батьків, які б допомагали їй із дитиною. Він пообіцяв їй тим часом знайти окреме житло. Через деякий час, він повідомив, що збирається зі нею розлучитись та подав позов до Генічеського районного суду Херсонської області. Щодо твердження його батька пенсіонера, який нібито непрацездатний, то позивач зазначає, що його батько набув таким статус за вислугою років та на даний час працює і отримує додатковий заробіток. Щодо наданих копій квитанцій про матеріальну допомогу на утримання дитини, відповідач хибно стверджує що він їй матеріально допомагає. Утримання дитини є його конституційним обов`язком, але особисто позивачу він матеріально не допомагає. В судове засідання позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області, актовий запис №90. Від шлюбу мають мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.11.2017 року. Відповідно до копії довідки №328 від 29.03.2019 року, виданої ТОВ «Прогрестех-Україна», [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. Відповідно до копії ухвали про відкриття провадження Генічеського районного суду Херсонської області від 28.02.2019 року, відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК Україниправо на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що відповідач є особою працездатного віку, протипоказань за станом здоров`я не має, інших аліментних зобов`язань не несе, на обліку у центрі зайнятості не перебував, на час звернення до суду мав постійне місце роботи, відтак є фінансово - спроможним, а тому в змозі утримувати матеріально як дитину так і дружину. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача [PERSON] має бути стягнуто аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, а також з відповідача має бути стягнуто аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved