Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх втратившим право на користування будинком. Мотивує позов тим, що вона є власником будинку в [ADDRESS] У вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі, які з січня 2017 року за місцем реєстрації не проживають, будинком не користуються, витрати на утримання будинку не несуть, комунальні послуги не сплачують. Реєстрація відповідачів на даний час обмежує її право розпорядження будинком. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка одночасно є законним представником відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що не може разом з дочкою знятися з реєстрації, оскільки проживає на орендованій квартирі. У своїх батьків зареєструватися не має можливості, так як там зареєстрована велика кількість осіб, а площа будинку невелика. При цьому підтвердила ті обставини, що за місцем реєстрації не проживає більше двох років, витрат по утриманню будинку не несе, будь-яких домовленостей з власником будинку щодо цього не досягнуто. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації - Авраменко В.М. в судовому засіданні зазначив, що проти задоволення позову орган опіки не заперечує. Права дитини в даному випадку не порушуються, оскільки вона не проживає за даною адресою, а проживає з матір`ю. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , являється власником будинку та земельної ділянки в [ADDRESS] що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 жовтня 2016 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 8-11). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вищевказаному будинку, що підтверджується довідкою Придніпровської сільської ради № 888 від 10 грудня 2019 року (а.с. 15). Відповідач по справі [PERSON] це син позивача, [PERSON] - колишня невістка, [PERSON] онука. Судом встановлено, що відповідачі проживали за адресою: [ADDRESS] в період шлюбу. Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Вказаним рішенням суду встановлено, що подружжя не проживає разом з січня 2017 року. Вказане також підтверджується довідкою Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 888 від 10.12.2019 року та актом по факту не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15-17), показаннями свідків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала на те, що з січня 2017 року відповідачі по [ADDRESS] не проживають. [PERSON] разом з своєю дочкою [PERSON] проживала у матері а потім у сестри. На даний час проживає в с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області з співмешканцем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив ті обставини, що його дочка [PERSON] разом з онукою [PERSON] проживає в орендовані квартирі в с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області За місцем реєстрації дочка не проживає більше двох років. Зазначив, що дочка на даний час не може знятися з реєстрації в будинку позивача, оскільки не має іншого житла, де може бути зареєстрована. Таким чином суд вважає встановленим, що з січня 2017 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають без поважної причини, не несуть тягар по утриманню майна, не ведуть спільного господарства, домовленості між сторонами з приводу відсутності відповідачів за місцем реєстрації не встановлено. Суд, констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані з реалізацією права на володіння, користування та розпорядження спірним майном, вирішуючи які, суд виходить з того, що стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Що стосується вирішення питання про втратившим право на проживання малолітньої [PERSON] , суд виходить з того, що відповідач [PERSON] являється колишньою невісткою власника будинку і разом з тим є матір`ю малолітньої [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місце проживання особи, яка не досягла 10 років є місцем проживання її батьків. Судом встановлено, що відповідач разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] проживають у будинку в с. Васютинці Чорнобаївського району Черкаської області, до складу сім`ї позивача не входить. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. В даному випадку усунення перешкод в користуванні власником житловим приміщенням не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки відповідачі не проживаютьза місцем реєстрації більше двох років. За таких обставин, враховуючи зазначені норми матерільного права, суд приходить до виновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved