Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з жилого приміщення. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує про те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з позивачем в квартирі проживає її колишній чоловік [PERSON] відповідач по справі. [PERSON] у своєму позові просить виселити її колишнього чоловіка [PERSON] з квартири, вказуючи на систематичне зловживання відповідачем спиртними напоями, що призводить до постійних сварок, в результаті яких відповідач виганяє позивача з її квартир, та зазнає тілесних ушкоджень зі сторони відповідача. В звязку з протиправною поведінкою колишнього чоловіка, позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, за що він притягувався до адміністративної відповідальності, проте вжиті заходи не дали позитивних результатів, і відповідач своєї поведінки не змінює. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на виселенні відповідача з належного їй житла на підставі ст. 116 ЖК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджено даними копій договору дарування квартири від 24 вересня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 5969, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20421803 від 01 жовтня 2008 року. За даними копії рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 листопада 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано. За даними довідки № 2124/2614 від 05 грудня 2016 року, виданої уповноваженою особою виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, за адресою [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], та відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, що підтверджується даними рапорту-характеристики Славутського ВП ГУНП України в Хмельницькій області від 12 грудня 2016 року. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно з вимогами\~ст.157 ЖК України\~члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1\~ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Нормами ч.1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17\~постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ. Як слідує з листа Славутського ВП ГУНП України в Хмельницькій області від 21 березня 2017 року № 2809/114/01-2016, позивач [PERSON] 16 березня 2017 року зверталася з заявою до Славутського ВП ГУНП України в Хмельницькій області з приводу нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] по відношенню до позивача [PERSON] За даними довідки «Армор», відповідач [PERSON], притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за насильство в сімї. Пояснення позивачки в сукупності з дослідженими письмовими доказами підтверджують вчинення [PERSON] систематичних порушень правил співжиття, що перешкоджає [PERSON] володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй на праві приватної власності квартирою. Оскільки раніше вжиті заходи попередження про недопущення подібної поведінки не дали позитивних результатів, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність систематичного порушення [PERSON] правил співжиття, що робить неможливим та небезпечним проживання з ним в одній квартирі. З наведених підстав позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача. На підставі ст. 391 ЦК України, ст.ст. 116, 150 ЖК України,

Outcome: approved