Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи -підприємця [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» відповідно до якої, просить розірвати договір (індивідуальний номер замовлення FО 00227) від 19 жовтня 2017 року, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON], стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь 1100,00 грн., розірвати кредитний договір №АВНОRG184470139656 від 20 жовтня 2017 року, укладений між нею та ПАТ «Акцент-Банк». Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 жовтня 2017 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір споживчого підряду (індивідуальний номер замовлення FО 00227) на виготовлення ПВХ конструкцій за характеристиками вказаними в договорі на суму 10200,00 грн. За цим договором вона здійснила передплату в сумі 1100,00 грн. 20 жовтня 2017 року вона уклала з ПАТ «Акцент-Банк» договір споживчого кредиту № АВНОRG184470139656 за яким банк повинен був перерахувати на рахунок ФОП суму коштів для оплати товару за договором підряду. В подальшому більш детально ознайомившись з умовами договорів, вона вирішила від них відмовитись, оскільки переплата за кредитні послуги банку складала 13628,16 грн. Для неї ця переплата є значною, оскільки вона пенсіонерка, отримує невелику пенсію і має дочку інваліда першої групи. 23 жовтня 2017 року вона звернулася до відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] з заявою про розірвання договору споживчого підряду. 24 жовтня 2017 року нею на адресу ПАТ «Акцент-банк» було відправлено заяву про розірвання кредитного договору № АВНОRG 184470139656. До тепер відповіді на свої заяви вона не отримала, що фактично означає про відмову відповідачів розірвати договори, які укладені для неї на вкрай фінансово невигідних умовах. Крім того, умови договору підряду, які позбавляють її права його розірвати є нікчемними. Вважала можливим розірвати договір підряду та кредитний договір, оскільки Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладених договорів і цим правом вона скористалась. Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та позивач зазначила, що в жовтні 2017 року вона вдома уклала договір на виготовлення та встановлення пластикових вікон. Вартість замовлення за цим договором становила 10200,00 грн. Передплата, яку вона сплатила 1100,00 грн. Наступного дня, після оформлення цього договору на суму 9100,00 грн. для доплати за договором підряду, нею в банку був оформлений кредитний договір. Сам договір на виготовлення вікон, як і кредитний договір перед тим, як підписати вона не читала та не могла цього зробити через мізерний шрифт. В подальшому, коли їй допомогли прочитати ці договори, вона зрозуміла, що вони є фінансово невигідними, оскільки є значною сума переплати за кредитом. Її заяви про розірвання спірних договорів відповідачами проігноровані. Вікна до тепер їй не поставлені. Представник ПАТ «Акцент-Банк» [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову в частині розірвання кредитного договору, оскільки кредитний договір був укладений з дотриманням вимог законодавства та підстави для його розірвання відсутні. Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Заслухав доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 19 жовтня 2017р. між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір (індивідуальний номер замовлення FО 00227 ), за умовами якого [PERSON] доручила, а фізична особа-підприємець [PERSON] зобов'язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкції за ціною виконавця. Сторони визначили вартість договору у розмірі 10200,00 грн. Завдаток сплачений позивачем за цим договором становив 1100,00 грн. (а.с.6). Також, згідно п.7.6 договору замовник був повідомлений про неможливість розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню. В договорі зазначено, що відповідно до зазначеного переліку, скло нарізане чи розкроєне під розмір, вказаний покупцем (замовником), поверненню не підлягає. ПВХ конструкції, виготовлені на замовлення і під розмір замовника, враховуючи ст. 184 ЦК України, є річчю визначеною індивідуальними ознаками, незамінною. Аналогічні умови договору викладені в додатку № 1 до договору (а.с.7). Крім того, 20 жовтня 2017 року [PERSON] оформила договір споживчого кредиту з ПАТ «Акцент-Банк» за № АВНОRG 184470139656 на суму 9464,00 грн., з яких 9100,00 грн. вартість товару, а 364,00 грн. комісія за надання кредиту, з відсотковою ставкою 0,12% річних, на строк по 19 жовтня 2020 року (а.с. 9,10). Пунктом 9 вказаного договору споживчого кредиту передбачено, що кредит надано для оплати товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] Судом встановлено, що в порядку виконання умов даного договору споживчого кредиту, 20.10.2017 року банк перерахував на рахунок ФОП [PERSON] 9100,00 грн., що стверджується відповідним платіжним дорученням від 20.10.2017 року (а.с.50). 23 жовтня 2017 року позивач звернулася до ФОП [PERSON] із заявою про розірвання договору (індивідуальний номер замовлення FО 00227 ) від 19 жовтня 2017 року, яку фізична особа-підприємець [PERSON] отримала в цей же день (а.с.8). 24 жовтня 2017 року позивач направила ПАТ «Акцент-Банк» заяву про відкликання згоди на укладання споживчого кредитного договору №АВНОRG 184470139656 від 20 жовтня 2017 року, яку банк отримав 30 жовтня 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13). 26 жовтня 2017 року позивач звернулась до ПАТ «Акцент-Банк» ще з однією заявою про відмову від укладання кредитного договору № АВНОRG 184470139656 від 20 жовтня 2017 року (а.с.12). Відповіді на вищезазначені заяви позивачу до тепер не надані. Згідно ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 3 статті 865 ЦК України встановлено, що до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частина 2 ст. 867 ЦК України передбачає, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Частиною 3 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Відповідно до 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Отже, нормами матеріального права встановлено право замовника (споживача) відмовитися від договору побутового підряду та право на повернення сплачених коштів. При цьому, наявність в договорі побутового підряду п. 7.6 умови, за якою позивача повідомлено про неможливість розірвання даного договору, що також передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 172 від 19 березня 1994р., на думку суду, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання цього договору, що прямо гарантується споживачу спеціальним Законом України «Про захист прав споживачів» та нормами Цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 867 ЦК України умови договору, що позбавляють замовника права відмовитися від договору побутового підряду, є нікчемними. Постановою Кабінету Міністрів України № 172 від 19 березня 1994р. «Про реалізацію окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», визначений перелік товарів належної якості згідно з додатком N 3, що не підлягають обміну (поверненню), якщо вони не задовольняють споживачів з будь-яких причин, зокрема, скло, нарізане або розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником). Проте, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, що замовлення позивача на виготовлення ПВХ конструкцій прийнято до роботи до його анулювання, тобто до подання та отримання 23 жовтня 2017 року відповідачем фізичною особою-підприємцем [PERSON] заяви про розірвання договору, то у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем на той час скло вже було нарізане або розкроєне під розмір, визначений позивачем, а в подальшому сам факт отримання цієї заяви відповідачем - взагалі припинив будь-які зобов'язання по виконанню договору побутового підряду, укладеного з позивачем. Крім того, як стверджувала позивач та не було спростовано відповідачем фізичною особою -підприємцем [PERSON], ПВХ конструкції виготовлені та передані позивачу до тепер не були. Отже, підсумовуючи викладене та враховуючи, що позивач у передбачений законом строк та спосіб повідомила відповідача фізичну особу-підприємця [PERSON] про розірвання договору підряду (індивідуальний номер замовлення FО 00227 ) від 19 жовтня 2017 року, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для його розірвання. Так, наслідком розірвання договору є стягнення на користь позивача не тільки 1100,00 грн. сплаченого завдатку, а всієї сплаченої суми на його виконання в розмірі 10200,00 грн., в яку, також входить 9100,00 грн. перерахованих за укладеним кредитним договором. Щодо позовних вимог в частині розірвання кредитного договору, то суд виходив з такого. Відповідно до ч.1ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов'язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Однак, на думку суду позивачем не було дотримано умов реалізації права, наданого вищезазначеною статтею, оскільки направлення 23 жовтня 2017 року позивачем на адресу банку заяви про відкликання згоди на укладання споживчого кредиту, здійснено пізніше, ніж за умовами кредитного договору 20 жовтня 2017 року банк перерахував кошти в сумі 9100,00 грн. на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON], що підтверджується наведеними вище доказами. Крім того, позивачем не виконані вимоги ч. 3 ст. 15 Закону України ««Про споживче кредитування» та разом із заявою не повернено грошових коштів, отриманих відповідно до умов кредитного договору. Отже, наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав для розірвання кредитного договору, у зв'язку з чим, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн., який позивач не будучи звільненою від сплати судового збору, повинна була сплатити при подачі позову.

Outcome: partial