Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 20000 грн. до повноліття дитини, мотивуючи тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітнього сина, який мешкає з нею. Відповідач отримує заробіток як моряк в іноземній валюті за кордоном і має заробіток більше 15 доларів США на місяць, тому вважає, що дитина має право на відповідний статкам батька рівень життя. Судом 21.05.2019р. відкрито провадження у справі, витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання кордону України відповідачем та документи щодо працевлаштування відповідача в інших компаніях. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, не проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи, заяви про слухання справи у його відсутність до суду не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що від шлюбу, у якому сторони знаходилися до 23.12.2016р., сторони мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає з матір`ю, батько дитини мешкає окремо. Суду надано докази того, що до 2018р. відповідач працював за контрактами моряком та отримував заробіток у іноземній валюті, однак строк таких контрактів вичерпано. Відповідач має диплом механіка першого розряду та підтвердження до нього а також свідоцтво фахівця з підготовки за розширеною програмою для здійснення вантажних операцій на танкерах, які є дійсними на час розгляду справи (а.с.109). Даних щодо працевлаштування відповідача з квітня 2018р. сторонами суду не надано, як не надано і доказів заощадження коштів відповідачем. Згідно повідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України (а.с.96) з травня 2018р. даних щодо перетину кордону відповідачем не виявлено. Відповідно до чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених статтею 150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Отже, виходячи з таких обставин справи, відсутності відомостей про будь-який дохід за останній рік до подачі позову, заощаджень відповідача, встановлення факту наявності квартири, яка може бути джерелом доходу, та спроможність сплачувати аліменти в наведеному у позові розмірі, з урахуванням положень ст. ст. 180, 182 СК України, принципів розумності й справедливості, суд вважає визначити розмір аліментів на утримання сина Богдана у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду. Сторона позивача не надала суду доказів матеріального стану відповідача, які б вказували на можливість сплати ним аліментів в сумі 20000,00 грн., а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд також зауважує, що не може перекладати обов`язки по утриманню дитини виключно на відповідача, в контексті рівності обов`язків батьків щодо дитини та адекватності суми аліментів за позовом, прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку (сума аліментів за позовом більш ніж в 9 раз перевищує прожитковий мінімум), оскільки сторона позивача не надала жодних доказів щодо доходу позивачки. На підставі ст.141ч.1 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial