Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про встановлення тимчасового безоплатного земельного сервітуту на земельній ділянці, якою користується [PERSON] та власником якої є Ренійська міська рада для проведення ремонтних робіт отмостки, цоколя будинку та встановлення водовідведення на даху житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] строком 1 місяць від початку робот. Крім того позивачка просила зобов`язати [PERSON] вирубати дерева та кущі, що ростуть уздовж межі земельних ділянок житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник Златі Н.С. (ордер серії ОД № 436917) у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Ренійської міської ради Одеської області, просив розглянути справу у його відсутності, позицію щодо предмету спору не висловив. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.2000 р.; домова книга за адресою - [ADDRESS] строком; лист технічної комісії виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області за результатами обстеження многоріч них насаджень вздовж межі з боку сусідньої ділянки від 07.09.2017 р.; акт від 23.06.1972 р.; технічний паспорт житлового будинку по [ADDRESS] , власник - [PERSON] ; рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради від 11.01.1990 р. № 10 та від 22.04.1958 р. № 150; дозвіл на виконання робіт від 23.04.1961 р.; акт про закінчення будівництва та воду в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] , фотографії. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2000 р., серії АВМ № 188218, реєстраційний № 17. Згідно технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] сусідом позивачки за місцем мешкання є відповідач [PERSON] ( [ADDRESS] ). Житловий будинок позивачки знаходиться на межі земельної ділянки із сусідом. Право власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, відповідачем не оформлено, вона є комунальною власністю територіальної громади м. Рені, управління якої, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні), здійснює Ренійська міська рада Одеської області. У відповідності до технічного стану житлового будинку, позивачці необхідно провести ремонтні роботи з метою відновлення відмостки житлового будинку, його цоколя та встановлення водовідведення на даху будинку. Вищевказані роботи позивачці необхідно провести через земельну ділянку (двір), якою користуються відповідач, однак, виконати вищевказані ремонтні роботи відповідач не дає можливості. Крім того, уздовж межі земельної ділянки ростуть багаторічні насадження, коріння яких руйнують цілісність житлового будинку. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача для вирішення цього питання у позасудовому порядку. Також позивачка зверталась до виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області із листом про проведення засідання технічної комісії, якої встановлено, що уздовж земельної ділянки ростуть багаторічні насадження, на домоволодінні [ADDRESS] відсутні желоба , у зв`язку з чим дощові осадки з даху стікають під фундамент дому, технічна комісія рекомендувала володільцям земельних ділянок № 17-19 привести утримання багаторічних насаджень у відповідність з державними нормами. У зв`язку із тим, що спір між нею та сусідом й досі не вирішений, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом, який просить задовольнити. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Як було встановлено в судовому засіданні позивачка є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Відповідач - [PERSON] є сусідом позивачки і мешкає поруч - по [ADDRESS] . У позивачки виникла необхідність обслужити та виконати ремонтні роботи свого будинку, однак, здійснити це неможливо без користування земельною ділянкою відповідача у зв`язку із тим, що будинок позивачки розташований на межі земельних ділянок із сусідом. Вирішити це питання у позасудовому порядку сторонам не вдалося, спір було передано на розгляд суду. Відповідно до ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є у т.ч. право користування (сервітут). За ст. 401ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Стаття 98 ЗК України вводить поняття земельного сервітуту, а саме визначає, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею 402 ЦК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 404 ЦК України, ст. 99 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Таким чином, з вимог чинного законодавства виходить, що земельний сервітут встановлюється за домовленістю сторін, а якщо домовленість відсутня, то за рішенням суду. Як було встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі виник спір, позивачка неодноразово намагалася врегулювати спірні відносини у добровільному порядку, потім - у позасудовому порядку (зверталася до органів міської влади із відповідними зверненнями), однак спір досі не вирішений. Вирішити спір у будь-який інший спосіб, ніж засобом встановлення земельного сервітуту, неможливо, оскільки мова йде про проведення ремонтних робіт біля задньої стінки житлового будинку, водовідведення з даху житлового будинку, а оскільки він розташований на межі земельних ділянок сусідів, це неможливо вирішити в інший спосіб. Встановлення тимчасового сервітуту не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, змінювати цільове призначення земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо встановлення тимчасового безоплатного земельного сервітуту є законними, правомірними, виходять з необхідності в обслуговуванні житлового будинку з метою недопущення його псування, збереження його технічної придатності. Крім того, відповідно до ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» встановлені відстані такі для зелених насаджень, а саме: від стін і споруд до осі дерев - 5 м., для кущів - 1,5 м.; від межі сусідньої ділянки до осі дерев - 3 м. для кущів - 1 м. Ст. 103 ЗК встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власникам сусідніх ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо). Технічною комісією виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області встановлено, що багаторічне насадження (виноградник) знаходиться на відстані менше ніж 5 метрів від домоволодіння [ADDRESS] , що є порушенням державних норм. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо вирубування багаторічних зелених насаджень, що ростуть уздовж межі земельних ділянок та уздовж житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] є законними та правомірними та виходять з норм ДБН та положень ЗК. Крім того, суд зазначає, що відповідач повністю визнав половні вимоги позивачки та не заперечував проти їх задоволення. Ст. 55 КУ гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02). Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує те, що між сторонами у справі через довготривалість вирішення спірних відносин склалися неприязнені стосунки і зазначає, що у випадках встановлення земельного сервітуту зобов`язання власника (користувача) обслуговуючої земельної ділянки завжди носять пасивний характер. Такими зобов`язаннями можуть бути: не перешкоджання діям сервітуарія; не вчинення певних дій тощо. Встановлюючи строк дії сервітуту, суд погодився із строком, запропонованим позивачкою, вважає його достатнім для вчинення ремонтних дій позивачкою і таким, що не буде порушувати прав і інтересів відповідача

Outcome: approved