Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Липецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати право власності за нею на земельну ділянку загальною площею 5,5 га. розташовану на території Глибоцької сільської ради КСП ім. Кірова, яка була прийнята у спадщину за законом за життя [PERSON] після померлої матері [PERSON] , право власності на земельну ділянку посвідчено Державним Актом серії 11-ХР №085237 від 19.02.2001 року, в порядку спадкування за законом за померлим [PERSON] . Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебувала у дружніх стосунках із [PERSON] , яка проживала разом зі своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Знаючи про поганий стан здоров`я [PERSON] , вона допомагала їй по господарству, а згодом почала проживати разом із останньою та її сином як одна сім`я. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно, яка складається із земельної ділянки площею 5,55 гектарів (кадастровий код 6325180700:04:050), розташована на території Глибоцької сільської ради КСП ім. Кірова, яка належала [PERSON] про що останній був виданий Державний Акт серії II -ХР № 085237 на право приватної власності на землю від 19.02.2001 року. Після смерті [PERSON] її єдиним спадкоємцем являвся її син - [PERSON] , яким у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року, що діяла на момент смерті [PERSON] ) було належним чином здійснено прийняття спадщини, адже [PERSON] фактично вступив в управління, володіння спадковим майном та проживав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не залишала після смерті заповіту. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що за час життя [PERSON] та [PERSON] вона була їх єдиною підтримкою, інших родичів вони не мали. На момент смерті [PERSON] вона проживала разом із ним однією сім`єю більше п`яти років. Вказує, що здійснила поховання [PERSON] . [PERSON] не залишав після смерті заповіт. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] вона є його єдиним спадкоємцем, відноситься до четвертої черги права на спадкування за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак, постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М. від 15 січня 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . За вказаних обставин вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 квітня 2021 року позов [PERSON] до Липецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Липецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом закрито. Призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до Липецької сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, в поданій заяві представник позивача просив слухати справу у їх відсутність, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини другої статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,55 гектарів (кадастровий код 6325180700:04:050), розташована на території Глибоцької сільської ради КСП ім. Кірова, про що [PERSON] був виданий Державний Акт серії II -ХР № 085237 на право приватної власності на землю від 19.02.2001 року. [PERSON] померла [INFO] , з інформації Виконавчого комітету Глибоцької сільської ради від 11.01.2019 року вбачається, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала по день смерті за адресою [ADDRESS] . Разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] . Після смерті [PERSON] її єдиним спадкоємцем являвся її син - [PERSON] , який у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року, що діяла на момент смерті [PERSON] ) належним чином прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління, володіння спадковим майном та проживав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1,2 ст. 524 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п.1.4.1 ст. 549 ЦК Української PCP (в редакції від 30.10.1999 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Глибоцькою селищною радою Харківського району Харківської області 19 грудня 2005 року, актовий запис №45. Позивач здійснила поховання [PERSON] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Глибоцької сільської ради. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно до ст. 1223 ЦК України (в редакції від 29.09.2005 року, що діяла на момент смерті [PERSON] ) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України (в редакції від 29.09.2005 року) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1,2,3,5 ст. 1268 ЦК України (в редакції від 29.09.2005 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М. №103/02-31 від 15 січня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що нотаріусу не надано документи, що стверджують факт прийняття спадщини, факт родинного зв`язку та факт наявності спадкового майна. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Із наданих суду Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що є заповіти, посвідчені [PERSON] та [PERSON] , однак ідентифікувати заповідача не можливо. Крім того, зміст заповітів суду невідомий, самостійно витребувати ці докази суд позбавлений можливості, а тому вважає за необхідне ухвалити рішення на підставі наявних доказів у матеріалах справи. Як вбачається із інформації Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, що після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала на час смерті [ADDRESS] , з заявою про прийняти спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита. Свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Після померлого [INFO] [PERSON] , який проживав на день смерті [ADDRESS] з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку ніхто не звертався. 10.12.2005 року з заявою після померлого [PERSON] звернулася [PERSON] , в своїй заяві вона вказує, що спадщину не прийняла, але буде звертатися до суду по питанню факту прийняття спадщини. Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходили, свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач відноситься до четвертої черги спадкування за законом і є спадкоємицею після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Суд, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 704,00 гривень залишити за рахунок позивача .

Outcome: approved