Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу укладеного 25 лютого 1978 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, актовий запис № 231, між нею та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Гломб», визнати нерухомість: 46/100 частин приміщень №150 по вул. Д. Галицького, 1 в м. Рівне, який в цілому складається з вбудованих приміщень №№ 150-2, 150-3, 150-4, 150-5, 150-6 та по ? частині приміщень 150-1, 150-7, 150-8 загальною площею 99,55 кв.м.; 1/100 частки нежилого приміщення за адресою: вул. Д. Галицького, 1 в м. Рівне; нежитлове приміщення цокольного поверху по вул.. Відінська, 21 в м. Рівне у розмірі 1/1 частки; 1/1 частки приміщення магазину та кафе (цокольний поверх), яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул.. Гагаріна, 45, загальною площею 434,2 кв.м. обєктом спільної сумісної власності подружжя і поділити, виділити у її власність обєкт нерухомості 46/100 частин приміщень №150 по вул. Д. Галицького, 1 в м. Рівне, який в цілому складається з вбудованих приміщень №№ 150-2, 150-3, 150-4, 150-5, 150-6 та по ? частині приміщень 150-1, 150-7, 150-8 загальною площею 99,55 кв.м.; нерухомість у розмірі 1/100 частки нежилого приміщення за адресою: вул. Д. Галицького, 1 в м. Рівне та нежитлове приміщення цокольного поверху по вул. Відінська, 21 в м. Рівне у розмірі 1/1 частки, виділити у власність відповідача [PERSON] 1/1 частки приміщення магазину та кафе (цокольний поверх), яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул.. Гагаріна, 45, загальною площею 434,2 кв.м. Представник позивача в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та заздалегідь, однак до початку розгляду справи по суті, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, додатково вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, однак до початку розгляду справи по суті, подав до суду нотаріально завірену заяву, у якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 1978 року. \~ \~ \~Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні повторним свідоцтвом про шлюб серії\~ І-ГЮ №058959 виданим 23 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №231. \~ \~ \~ \~ Протягом значного часу сторони не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги. На думку суду, надання терміну для примирення сторін позитивних наслідків не принесе, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Під час перебування у шлюбі сторони придбали на підставі біржового контракту купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Рівненській товарній біржі за №05/97 від 06 травня 1997 року обєкт нерухомості, а саме 46/100 частин приміщень №150 по вул. Д. Галицького, 1, який в цілому складається з вбудованих приміщень №№ 150-2, 150-3, 150-4, 150-5, 150-6 та по ? частині приміщень 150-1, 150-7, 150-8 загальною площею 99,55 кв.м. У 2008 році [PERSON] та [PERSON] придбали 1/100 частки нежилого приміщення за цією ж адресою. В 2006 році сторони придбали нежитлове приміщення цокольного поверху по вул. Відінська, 21 у розмірі 1/1 частки на підставі договору про поділ нерухомого майна ВЕС №497545 р №6894 від 06.10.2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом [PERSON] Рівненського міського нотаріального округу. В 2007 року придбали у приватну власність 1/1 частки приміщення магазину та кафе (цокольний поверх), яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 45, загальною площею 434,2 кв.м. Підставою набуття права власності стало розпорядження міського голови №1732-р від 03.10.2007 року. Вказані обєкти нерухомості були куплені від імені Приватного малого підприємства виробничо-сервісної фірми «ГЕЯ», що створене на приватній власності громадянина [PERSON], який є одноосібним його засновником. Даний факт стверджується Статутом Приватного малого підприємства виробничо-сервісної фірми «ГЕЯ». Вказане майно не входить до статутного капіталу фірми «ГЕЯ» та придбане у 1997, 2006, 2007 та 2008 роках, а ПМПВСФ «ГЕЯ» засновано у 1992 році. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до речення 2 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З аналізу вказаних норм закону випливає, що обєкт нерухомості - 46/100 частин приміщень №150 по вул. Д. Галицького, 1, який в цілому складається з вбудованих приміщень №№ 150-2, 150-3, 150-4, 150-5, 150-6 та по ? частині приміщень 150-1, 150-7, 150-8 загальною площею 99,55 кв.м. та 1/100 частки нежилого приміщення за цією ж адресою; нежитлове приміщення цокольного поверху по вул. Відінська, 21 у розмірі 1/1 частки; 1/1 частки приміщення магазину та кафе (цокольний поверх), яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 45, загальною площею 434,2 кв.м. є обєктом спільної сумісної власності подружжя і являється обєктом поділу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ч.ч. 1,2 цієї статті майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 ЦК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.\~ \~ Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи із вище наведеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved