Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд надати дозвіл малолітній [PERSON] , [INFO] , на неодноразові тимчасові виїзди тривалістю до 2 місяців за межі України, а саме до Республіки Польща з метою лікування та реабілітації, у її супроводі без згоди та участі/супроводу батька [PERSON] і до досягнення [PERSON] 16-ти років, а саме до [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] від шлюбу із [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано 10.01.2020. Коли дитині було 6 місяців, відповідач упав з дитиною, дитині діагностували ураження мозку, що призвело до інвалідності. Вихованням дитини відповідач не займається, сплачує аліменти, яких не вистачає на половину медикаментозного лікування дитини. У реабілітаційному центрі Республіки Польща організовано безкоштовну програму для реабілітації дітей з України, однак відповідач не дає їй згоди на виїзд з дитиною на реабілітацію, яка буде тривати близько двох місяців. Звернулася до суду з позовом виключно для захисту інтересів та потреб дитини. Ухвалою судді від 01.11.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 26.11.2021. Ухвалою суду від 26.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.12.2021. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнила позовні вимоги в частині тривалості виїзду дитини за межі України, а саме терміном до двох місяців. Додатково пояснила, що у дитини діагностовано органічне ураження мозку. Програма реабілітації буде проходити безкоштовно у м.Катовіце Республіки Польща. Її дитина потребує лікування і такої реабілітації, тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивача не надала документів, які б підтверджували проходження реабілітації у Польщі. Представник третьої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області Герцан Н.В. позовні вимоги вважає підставними, тому підтримала позовні вимоги позивача, оскільки позов стосується інтересів дитини, її лікування. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області справа №438/1259/19, провадження №2/438/102/2020 від 10.01.2020 розірвано. (а.с.7). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.05.2017 року. Згідно довідки №69 Бориславської центральної міської лікарні дитяча міська поліклініка від 25.08.2020 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , потребує домашнього догляду як дитина, яка має статус «дитина-інвалід» з 25.08.2020. Із виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП «Центральна міська лікарня м.Борислава» від 15.11.2021 [PERSON] рекомендовано реабілітацію у реабілітаційній лікарні ім. Павла Барановського (а.с.30). Центр «Мед Компас Реабілітаційний» ім. Павла Барановського (Польща) підтверджує готовність прийняти дитину [PERSON] , [INFO] , на реабілітацію в грудні 2021 року з приводу спеціалізації ушкоджень неврологічного ураження мозку, що підтверджується довідкою та її перекладом з польської мови (а.с.31-32). Згідно з Висновком виконавчого комітету Бориславської міської ради від 08.10.2021, затвердженого рішенням виконавчого комітету 19.10.2021 №286 - погоджено виїзд позивача [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , а саме в Польщу, терміном перебування не більше одного місяця, з метою оздоровлення. Добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини закордон відповідач [PERSON] відмовився. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини, дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого може бути наданий на певний період, з визначенням його початку й закінчення, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини лише до конкретно визначених країн, що узгоджується з висновком , що міститься в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування з метою лікування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини закордон на реабілітацію, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини, яка потребує лікування. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як матір дитини, яка має статус дитини-інваліда турбується про здоров`я своєї дитини та має нагальну необхідність у виїзді з дитиною до Республіки Польща з метою лікування та реабілітації [PERSON] . Відтак, позивачкою доведено, що тимчасові виїзди дитини у Республіку Польща будуть відповідати інтересам дитини, яка росте та розвивається, враховуючи, що дитина потребує періодичного медичного лікування, що підтверджується медичною документацією, долученою до матеріалів справи. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси дитини, зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон в Польщу для лікування та реабілітації, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзди дитини у Польщу в супроводі матері без згоди та супроводу її батька. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: approved