Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2017 року, який зареєстровано Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 22.09.2017 року складено відповідний актовий запис за №144. Від шлюбу у подружжя дітей немає, спори щодо спільно нажитого майна подружжя відсутні. В позовній заяві позивач зазначає, що з відповідачем вона познайомилася через мережу Інтернет в квітні 2017 року. Позивачу стало відомо, що відповідач знаходиться в місцях позбавлення волі. Під час спілкування між ними склалися довірчі стосунки, згодом відповідач запропонував укласти позивачу шлюб. Вперше позивач побачила чоловіка в день реєстрації шлюбу, наступне і останнє їх побачення відбулося в лютому 2018 року. Під час подальшого спілкування позивач дізналася про негативні риси характеру чоловіка, який підозрював її у зраді, контролював, погрожував. Таке ставлення стало причиною виникнення конфліктів між подружжям, стосунки між ними погіршилися, позивач зрозуміла, що реєстрація шлюбу була необачним кроком з її боку. На примирення вона не згодна, вважає, що шлюб підлягає розірванню. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження в справі без виклику осіб, надіслано до ДУ «Ладижинська виправна колонія №39» копію ухвали суду та позовної заяви з додатками, зобов`язано адміністрацію ДУ «Ладижинська виправна колонія №39» надіслати до Вінницького міського суду Вінницької області розписку про вручення відповідачеві копію ухвали суду, копію позовної заяви та додатків до неї, а також, за наявності, письмові пояснення [PERSON] по суті спору, надано відповідачу строк, зокрема, на надання відзиву на позов. 16.03.2020 року з ДУ «Ладижинська виправна колонія №39» на електронну адресу суду надійшов електронний лист, в якому міститься сканкопія розписки відповідача [PERSON] про отримання копії ухвали суду від 10.02.2020 року та матеріалів позовної заяви, в якій останній не висловив заперечень проти задоволення позову, вказав, що претензій не має, відзив на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 22.09.2017 року складено відповідний актовий запис за №144 (а.с. 10). Згідно доводів позовної заяви та не заперечується відповідачем [PERSON] , останній відбуває покарання за вироком суду в ДУ «Ладижинська виправна колонія №39». Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Дослідивши фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved