Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на ті обставини, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] , а відповідачка [PERSON] є його рідною матір`ю. Батько дитини помер. Відповідачка не займається вихованням дитини, не стежить за його здоров`ям, у зв`язку з чим дитина часто попадає до лікарні, з різними діагнозами. Також її онук [PERSON] , має ряд хронічних захворювань, та потребує постійного обстеження та лікування, однак мати не приділяє цьому ніякої уваги, у зв`язку з чим вона як бабуся займається лікуванням малолітнього. На протязі тривалого часу, мати не займається навчанням онука, не контролює його відмітки в школі, не вчить з ним уроки, взагалі не цікавиться його життям. Періодично онук проживає разом з нею, і саме вона доглядає за ним, вчить з ним уроки, лікує, проводить обстеження, та займається його розвитком. Але оскільки відповідачка досі є рідною матір`ю малолітнього [PERSON] , то вона змушена повертати дитину до дому навидь проти бажання самої дитини. Всі розмови представників соціальних служб не приводять до поліпшення умов поживання малолітнього та покращення відношення до нього з боку матері. В будинку де проживає відповідачка, завжди не прибрано, їжі на всіх дітей, а їх в родині троє, не вистачає, онук постійно ходить голодний. Речі дитині не купуються, всі речі в яких ходить дитина, були куплені нею. Вважає що зазначені умови проживання відповідачки та її відношення до малолітнього [PERSON] несуть погрозу для його життя, а тому позивач просить суд відібрати малолітнього [PERSON] [INFO] , від його матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 лютого 2019 року, провадження по справі було відкрито, справу було призначеного до підготовчого судового засідання, в порядку загального провадження. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року, підготовче судове засідання було закрито, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Романова Л.М. повністю підтримали вимоги викладені в позовній заяві. Позивачка пояснила, за час розгляду справи, вона майже повністю провела обстеження стану здоров`я її онука. Підтягли успіхи в школі. Доки дитина поживає разом з нею, [PERSON] починає добре навчатися, в нього поліпшується поведінка в школі, але як тільки дитина повертається до матері, одразу починаються скарги вчителів на неохайний вигляд дитини, на не виконані уроки, на грубу поведінку. При цьому кожного разу, як дитина попадає до лікарні, то лікуванням [PERSON] займається саме вона, мати не приймає участь у матеріальних витратах на лікування та у догляді за дитиною. Вона неодноразово намагалася домовитися з матір`ю, щодо її допомоги у вихованні та догляду за [PERSON] , але завжди все закінчувалося скандалами. Оскільки відповідачка не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо малолітнього [PERSON] , її відношення до сина несе загрозу для його здоров`я та розвитку, просить суд відібрати у відповідачки дитину, без позбавлення її батьківських прав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 9 квітня 2019 року відповідачка з`явилася до підготовчого судового засідання, але не висловила свою позицію щодо позовних вимог, заявила клопотання про оголошення перерви в підготовчому судовому засідання для врегулювання спора мирним шляхом. В наступні підготовчі та судові засідання відповідачка не з`являлася, будучи достеменно обізнаною про розгляд справи в суді. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету маріупольської міської ради - Бартош Н.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] .. Підтвердила той факт, що вона як представник служби неодноразово виходила за адресою проживання відповідачки, та намагалася з нею поспілкуватися, однак відповідачка на контакт не іде. Умови проживання відповідачки та дітей не задовільні, в будинку бруд, речі розкидано. На профілактичні бесіди відповідачка [PERSON] не реагує. Вважає за доцільним відібрати малолітнього [PERSON] від його матері без позбавлення її батьківських прав. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про наступне. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. [PERSON] народився [INFO] , про що 11 листопада 2010 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було зроблено відповідний актовий запис № 1009 . Батьками було записано [PERSON] та [PERSON] . ( а.с.12) [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського т управління юстиції у Донецький області, 23 червня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 171. Після одруження подружжю було надано прізвище [PERSON] . ( а.с.13) [PERSON] помер [INFO] , про що Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області, 28 березня 2016 року було складено відповідний актовий запис № 480. ( а.с.15) [PERSON] одружилася [INFO] грудня 2014 року з [PERSON] , про що 11 грудня 2014 року, Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецький області було зроблено відповідний актовий запис № 392. Після одруження подружжю було надано прізвище [PERSON] . ( а.с.16) 24 січня 2020 року, головним спеціалістом Служби у справах дітей, було проведено обстеження умов проживання дітей в будинку [ADDRESS] , за місцем проживання відповідачки, про що складено відповідний акт від 24 січня 2020 року. Згідно акту умови проживання незадовільні, в будинку бруд і не прибрано, речі розкидано, в будинку зайвий хлам. Є меблі, техніка, але у брудному стані. В будинку проживають [PERSON] відповідачка, [PERSON] , - чоловік відповідачки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] діти відповідачки. Дитячі речі, меблі окремі спальні місця маються. Також 24 січня 2020 року, відповідачці було роз`яснено про відповідальність батьків за ухилення від виконання батьківських прав, про що свідчить акт- роз`яснення, який було підписано відповідачкою [PERSON] . Під час обстеження побутових умов спеціалістами Служби у справах дітей, [PERSON] було надано пояснення за яким вона зобов`язується оформити дітей до дитячого садочка, та працевлаштуватися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з родиною [PERSON] тривалий час. Дуже часто бачить у позивачки малолітнього [PERSON] . Саме бабуся займається вихованням дитини. Вона робить з ним уроки, відвідує лікарів, розвиває його, купує йому речі тоб то займається його всебічним розвитком. Була свідком коли малолітній [PERSON] не бажав повертатися до матері, оскільки вона його ображає, б`є. Декілька разів бачила у дитини синці, від побоїв. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно листів Служби у справах дітей по Кальміуському району Маріупольської міської ради , родина [PERSON] з 10 жовтня 2018 року отримує соціальні послуги в рамках соціального супроводу. Неодноразово до родини було здійснено візити з метою перевірки санітарно гігієнічних умов проживання неповнолітніх дітей , під час яких з матір`ю проведено профілактичні бесіди щодо дотримання належних норм проживання дітей, підвищення батьківського потенціалу матері. ( а.с.21-23) До матеріалів справи долучено виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , відповідно до яких дитина тільки протягом 2017 року тричі перебувала в стаціонарі. Двічі з приводу отруєння. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № [NUMBER] ЦПМСП № 1, [PERSON] , [INFO] знаходився у стаціонарі з 10 грудня 2019 року по 24 грудня 2019 року з діагнозом дисфункція жовчовивідних шляхів, лямбліоз, резідуальна енцефалопатія, синдром гіперактивності, дефіцит уваги. Рекомендовано огляд психіатра з батьками або з опікуном. Згідно акту про фактичне проживання № 55 складеного 5 листопада 2019 року КСН «232 квартал», в будинку [ADDRESS] , проживають [PERSON] , її чоловік [PERSON] та онук [PERSON] , 2010 року народження. За поясненнями свідка [PERSON] , малолітній [PERSON] , дійсно дуже часто проживає разом з бабусею по декілька тижнів. Саме бабуся займається його вихованням та доглядає за ним. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 13-31-200 від 9 грудня 2019 року, відповідачка [PERSON] на контакт зі спеціалістами служби у справах дітей не йде, до будинку не пускає, на телефонні дзвінки не відповідає. Постановою Іллічівського районного суду міста Маріуполя, від 16 серпня 2019 року, була притягнута до адміністративної відповідальності за ст.. 184 ч.1 КпАП України, за ухилення від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей. На засідання комісії не з`являється. Малолітній [PERSON] тривалий час проживає разом з бабусею [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради вважає за доцільне відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] у його матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав. Таким чином суд вважає, що позивачем було доведено факт умисного ухилення з боку відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а саме: не проживання дитини із матір`ю тривалий термін, відсутність заінтересованості матері у піклуванні дитиною у її фізичному, духовному та моральному розвитку, з боку матері не вчинялось жодних дій для створення належних умов для проживання дитини разом із нею, також суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, який потребує постійного догляду та лікування, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки вважає, що зазначене рішення буде прийнято в інтересах дитини. Відповідно до ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Позивачем [PERSON] , під час звернення до суду не було заявлено позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, але суд виходячи із захисту прав дитини, вважає за доцільне розглянути зазначене питання. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухилення від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і ( або) у твердій грошовій сумі. За таких певних обставин, враховуючи що утримання неповнолітніх дітей є не правом а обов`язком батьків і відібрання дітей не звільняє їх від виконання цього обов`язку, суд вважає можливим стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на користь опікуна або державної установи, куди буде влаштована дитина. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 лютого 2019 року, за клопотанням позивача [PERSON] було відстрочено їй сплату судового збору в розмірі 704,80 гривень до ухвалення рішення по справі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі ст. ст. 150, 152, 170, 180, 181, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved