Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16 лютого 1991 року у Копиновецькій с/Раді народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №3. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]М.) - 16 лютого 1991 року уклала шлюб з [PERSON] в Копиновецькій с/Раді народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області. Від даного шлюбу, дітей у них не має. Так, шлюб з відповідачем не склався через різні погляди на життя та сім'ю, впродовж 25 років (з 1993 року), вони не тільки не ведуть спільне господарство, але й не спілкуються один з одним. Зазначає, що на даний час вона проживає з іншим чоловіком і має намір з ним одружитись. Тому, на підставі вищенаведеного вона ([PERSON]М.) звертається до суду та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 16 лютого 1991 року в Копиновецький с/Раді народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №3. Позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає і проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу Серії І-ФМ №466444, виданого Копиновецькою с/Радою народних депутатів Мукачівського району Закарпатської області 16 лютого 1991 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано шлюб 16 лютого 1991 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 3 (а.с.18). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України). -2- Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем визнано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, позивачу по справі [PERSON] залишити прізвище - Смужаниця. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON].

Outcome: approved