Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що за рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21.08.2009 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі по 220 гривень щомісяця до досягнення сином повноліття. Позивач вважає даний розмір аліментів недостатнім для утримання дитини, оскільки дитина являється інвалідом першої групи, потребує лікування та реабілітації, дитина росте і потребує все більше коштів, які відповідач може сплачувати так як здоровий, їздить на заробітки, утримує велике господарство і продає сільгосппродукцію, а тому позивач просить суд змінити розмір аліментів, та стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, однак у позові просила суд розглядати справу у її відсутності, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково та просив суд стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 300 грн. щомісячно, посилаючись на відсутність роботи. Судом встановлено, що згідно рішення Сторожинецького районного суду від 21.08.2009 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі по 220 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією рішення від 21.07.2009 року (а.с.2) Справа №2-852/09 р. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На даний час, як встановлено судом, відповідач ніде не працює, а посилання позивача на заробітки відповідача та продажу сільгосппродукції в суді не знайшло доказового підтвердження. Постійного місця роботи відповідач немає. Таким чином, на думку суду матеріальний стан відповідача, з часу присудження йому аліментів в розмірі 220 гривень, не змінився. Не змінився і матеріальний, а також і сімейний стан позивача, що в сукупності призводить, на думку суду, до неможливості застосування положень ст.192 СК України, щодо збільшення розміру аліментів. Суд знаходить, що посилання позивача на те, що дитина хворіє і потребує лікування та реабілітації не є підтвердженням того що змінився матеріальний і сімейний стан сторін. Крім того дитина являючись інвалідом, отримує державну соціальну допомогу, а додаткові витрати на дитину повязані з її хворобою не є складовою частиною аліментів і їх стягнення регулюється положеннями ст. 185 СК України, на правові підстави якої, позивач не посилалась. Однак, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав частково і бажає платити аліменти на свого сина у сумі 300 гривень, суд знаходить, що позовні вимоги в цьому розмірі підлягають задоволенню так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача, оскільки з позивачем проживає неповнолітня дитина сторін.

Outcome: partial