Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Позов мотивувала тим, що відповідач [PERSON] є батьком її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Після того, як вони припинили проживати разом, відповідач ніякої допомоги на утримання дочки не надає. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилався на те, що він не є батьком [PERSON]: записаний ним у свідоцтві про народження дитини за домовленістю з позивачем. На його утриманні є неповнолітній син від першого шлюбу, на утримання якого з нього стягнуті аліменти у розмір 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Просив суд відмовити повністю у задоволенні позову. Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджене копією повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 05 липня 2016 р. Відповідно до ч.5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Зважаючи на те, що в момент реєстрації відповідача батьком [PERSON] останній знав, що не є її батьком, доводи відповідача [PERSON] про відсутність підстав для стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] є неспроможними. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст.183 цього ж Кодексу передбачає, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина від першого шлюбу, що не оспорюється позивачем. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Зважаючи на те, що відповідач сплачує аліменти ще на одну неповнолітню дитину, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial