Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] та прохала ухвалити рішення яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], 06.02.2017року народження до виповнення повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що 10.03.2017 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. /актовий запис № 202/. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], 06.02. [INFO]. Шлюбні стосунки між ними припинились з липня 2017 року. Сімя розпалася, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дочка проживає з позивачкою. Відповідач ухиляється від покладених на нього обов*язків утримувати дитину. В судовому засіданні позивач позов підтримала, прохала суд задовольнити позов та винести заочне рішення. В судове засідання відповідач не з*явився по невідомій суду причині. Про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відзив до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Судом повно та всебічно зясовані взаємини між подружжям, дійсні причини звернення до суду позивача з позовом про стягнення аліментів. Вивчивши представлені докази, оцінивши і проаналізувавши вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 10.03.2017 року у Кременчуцькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавської області /актовий запис №202/. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], 06.02. [INFO]. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сімя розпалася та існує формально. Сторони проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 р., держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної \~та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках \~законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є \~предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони \~державними чи приватними установами, що займаються \~питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється \~як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності \~до ст.ст. 180,185 СК України батьки зобовязані утримувати свою неповнолітню дитину \~до виповнення їй 18 років. Між позивачем \~та відповідачем по справі ускладнилися відносини. В добровільному порядку відповідач не надає \~достатньої допомоги дитині, не допомагає \~матеріально. Підстав для звільнення відповідача \~ [PERSON] від обовязку утримувати дітей, судом не встановлено. Договору між батьками про сплату аліментів на дитину \~не досягнуто, тому він підлягає вирішенню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів судом враховано стан здоров*я та матеріальний стан відповідача [PERSON], стан здоров*я \~та матеріальне становище \~дитини. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька, причому обов»язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов»язків щодо дитини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов»язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов»язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред*явлення позову. \~\~\~\~ У разі наявності додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом, який не пов'язаний зі сплатою аліментів (ст. 185 СК України). Вимоги позивача\~[PERSON] обґрунтовані та доведені в судовому \~засіданні доказами, тому підлягають задоволенню, виходячи з того, що відповідач проживає окремо, матеріально не допомагає дитині, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1\\4 частини \~з усіх видів \~заробітку \~щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає обов*язковому негайному виконанню по справам про аліменти в межах суми платежу за один місяць. Згідно\~ст.\~179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved