Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. У позовній заяві вказує, що між нею та відповідачем [PERSON] 22 вересня 2007 року був укладений шлюб. 11 вересня 2015 року ними за спільні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS] та приватизовану земельну ділянку площею 0,06 га, передану для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розташовану по [ADDRESS] . 05 жовтня 2019 року ними придбано автомобіль «KIA CERATO», легковий седан В, рік випуску 2013, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] . Щодо розподілу вказаного майна згоди між ними не досягнуто. Позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частки будинку [ADDRESS] , право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,06 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території [ADDRESS] та право власності на 1/2 частки автомобіля «KIA CERATO», легковий седан В, рік випуску 2013, державний номер [NUMBER] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року провадження по даній справі відкрито та по справі призначено підготовче засідання. 15 жовтня 2020 року позивачем [PERSON] до Кобеляцького районного суду подано заяву про зменшення позовних вимог та залишити без розгляду вимогу щодо визнання за нею права вланості на 1/2 частину автомобіля. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частки автомобіля «KIA CERATO», легковий седан В, рік випуску 2013, державний номер [NUMBER] , придбаного під час проживання у шлюбі з [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Моностиренко С.М., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Галушко С.С., в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснивши відсутністю спору про право, оскільки відповідачем не заперечуєиться, що житловий будинок є спільною сумісною власністю.. Суд, заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2007 року був укладений шлюб (а.с. 8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.09.2015 рокуз [PERSON] придбано житловий будинок [ADDRESS] та на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року приватизовану земельну ділянку площею 0,06 га, передану для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розташовану по [ADDRESS] (а.с. 10-17). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок належить стороанам на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, а також те, що житловий будинок та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної сумісної власності, суд доходить до висновку про задоволення позову та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частки будинку [ADDRESS] та право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,06 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території [ADDRESS] . Щодо посилання представника відповідача про відсутність спору про право, то суд вказує на наступне. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання. Оскільки право позивачки на нерухоме майно оспорюється, за час розгляду справи в суді (з 27.05.2020) спір між сторонами добровільно не вирішений, незважаючи навіть на надання судом перерви для його вирішення, що свідчить про наявність предмету спору у справі. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. до суду надано: розрахунок витрат на правничу допомогу від 15 жовтня 2020 року, акт про приймання-передачу правничих послуг від 15 жовтня 2020, квитанція про сплату 5000 грн від 15 жовтня 2020 року. Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). Позивачкою визначена загальна вартість майна, що підлягає поділу - 200 000 грн., з яких 99 300 грн - вартість житлового будинку, 4340 грн - вартість земельної ділянки, 96360 грн - вартість автомобіля ( 200000- 99300 - 4 340). Ціна позову визначена як 1/2 від загальної вартості майна, що підлягає поділу: 100 000 грн, з яких 49650 грн - вартість житлового будинку, 2170 грн - вартість земельної ділянки, 48180 грн - вартість автомобіля ( 100000- 49650 - 2170). В зв`язку з залишенням позивачкою [PERSON] позовної вимоги щодо автомобіля без розгляду, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачений судовий збір в таких випадках поверненню не підлягає (48,18 відсотків судового збору.). Оскільки судом задоволено позовні вимоги [PERSON] , то з [PERSON] на її користь підлягають стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 518,20 грн. (1000*51,82%) та витрати на правову допомогу в розмірі 2409 грн (5000*51,82%).

Outcome: approved