Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ПАТ «Перший інвестиційний банк» в якому просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні права власності і визначити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату площею 13,1 кв.м. [PERSON] в свою чергу звернувся до [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший інвестиційний банк» з зустрічним позовом, в якому просив суд визнати квартиру [ADDRESS] його особистою власністю, визнати кредитний договір таким, що укладений в інтересах сім'ї, стягнення грошових коштів, сплачених за кредитним договором. Позивач [PERSON] в обґрунтування первісного позову зазначала, що 15.03.2002 року вона уклала шлюб з [PERSON], за час спільного життя ними було придбано багато майна, в тому числі і квартира [ADDRESS]. 01.09.2013 року відповідач вигнав її та їх доньку з квартири, погрожував фізичною розправою, у зв'язку з чим вона змушена була звернутися до правоохоронних органів, зараз в квартирі поміняні замки, в квартирі проживає інша жінка, позивач не має змоги забрати ані речі, ані документи. Квартира [ADDRESS] придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти - 28.06.2003 року, у зв'язку з чим позивач вважає, що грубо порушуються її права як співвласника. [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову зазначав, що 15.03.2012 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду від 02.12.2003 року. 28.06.2003 року ним була придбана квартира [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, твердження [PERSON], що вказана квартира придбана за спільні з нею кошти не відповідає дійсності. У 2002 році його прабабка - [PERSON], 1908 року народження склала заповіт на його батька - [PERSON]. До складу спадщини входила квартира [ADDRESS], яка уразі спадкування його батьком мала б входити до складу спадщини, яку б [PERSON] успадкував після смерті батька. Однак батько [PERSON] вирішив продати вказану квартиру та на отримані кошти купити мені квартиру [ADDRESS]. Після чого його пробабку - [PERSON] було зареєстровано у придбаній квартирі [ADDRESS] з 30.06.2003 року до моменту смерті - [INFO] року. Обидва договори купівлі-продажу були здійснені в один день та посвідчені, одним нотаріусом - [PERSON] .На думку [PERSON], спірна квартира [ADDRESS] є його особистою власністю та не може бути поділена як сумісна власність подружжя. Окрім того, ним в інтересах сім'ї було укладено кредитний договір №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року з ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК». Доказами того, що даний договір був укладений в інтересах сім'ї є договір поруки №03-11-12/ПФ від 06.11.2012 року, за яким [PERSON] є поручителем, та зобов'язана перед третьою особою відповідати за виконання ним кредитного договору та іпотечний договір від 06.11.2012 року, на укладання якого [PERSON] надавала письмову згоду. Гроші отримані в кредит були використані на потреби сім'ї, оскільки отримані в листопаді 2012 року, а ведення спільного господарства, зі стверджень [PERSON], припинено у вересні 2013 року, тобто майже через рік після отримання та витрачення грошей. На думку позивача, [PERSON] має сплачувати 1/2 частину щомісячних платежів (2222,22 грн.) за кредитним договором №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року, що складає 1111,11 грн., починаючи з вересня 2012 року по листопад 2015 року включно. При чому, сплачувати на його користь, так як за кредитним договором, суми повних платежів зобов'язаний сплачувати [PERSON], оскільки він самостійно вже сплатив за кредитним договором 8888,88 грн. за період вересень-грудень 2013 року. Також [PERSON] повинна сплатити ? частину вказаної суми, що складає 4444,44 грн. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позивач просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], усунути перешкоди у здійсненні права власності визначити порядок користування квартирою, виділивши їй кімнату площею 13,1 кв.м., зустрічні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, пояснили суду, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана в період шлюбу та за спільні кошти, стосовно кредитного договору, позивач не заперечує, що дійсно вони з [PERSON] уклали кредитний договір з ПАТ «Перший інвестиційний банк», також був укладений договір поруки, відповідно якого вона є поручителем, та зобов'язана перед третьою особою відповідати за виконання [PERSON] кредитних зобов'язань, кредитний договір був укладений в інтересах сім'ї, заборгованість по кредиту вони сплачували разом, навіть після розірвання шлюбу [PERSON] передану [PERSON] кошти на сплату кредиту. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON], його представник [PERSON] первісний позов не визнали у повному обсязі, зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити, визнати квартиру [ADDRESS] особистою власністю [PERSON], оскільки вона придбана за його особисті кошти, визнати кредитний договір таким, що укладений в інтересах сім'ї, стягнення грошових коштів, сплачених за кредитним договором у розмірі 4444,44 грн. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісні та зустрічні позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2002 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]), який було розірвано відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.12.2003 року. За час сумісного сімейного життя подружжя придбало квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності на підстав Договору купівлі-продажу від 28.06.2003 року, посвідченого приватного Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, виходячи з того, що в Україні діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки була придбана сторонами за спільні кошти під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, і тому вважає, визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. Первісні позовні вимоги в частині усунення перешкоди у здійсненні права власності, визначення порядку користування зазначеною квартирою задоволенню не підлягають як необґрунтовані та передчасні, з наведених правовідносин перешкоди у здійсненні права власності не виникли на даний час, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зустрічні позовні вимоги в частині визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного, Згідно з п. 3 ч.1 ст. 57 СК України приватною особистою власністю дружини(чоловіка) є майно, що придбане нею(ним) під час шлюбу, але на кошти, які їй (йому) належали особисто. У ході судового розгляду допитаний у якості свідка його батько [PERSON] зазначав, що спірна квартира [ADDRESS], була придбана на кошти, виручені з продажу квартира [ADDRESS], яка належала прабабці [PERSON] - [PERSON],аналогічні покази дала [PERSON] Однак вбачається, що [PERSON], 1908 року народження, була зареєстрована з 30.07.2003 року по день смерті - [INFO] року , була зареєстрована у спірній квартирі квартира [ADDRESS] (довідка КП «Жилкомсервіс» від 06.12.2013 року) та що їй на праві власності належало 15/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на житло від 10.04.1995 року), однак позивачем [PERSON] не надано докази, що зазначена частина комунальної квартири була продана, і що виручені кошти були використані саме для покупки квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині визнання зазначеної квартири особистою приватною власністю задоволенню не підлягають. Зустрічні позовні вимоги в частині визнання кредитного договору №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк», в особі відділення №39 Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» таким, що укладений в інтересах сім'ї підлягають задоволенню виходячи з наступного. У ході судового розгляду встановлено, що 06.11.2012 року між [PERSON] та ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК». укладено кредитний договір №06-11-12/КФ. В цей же день, 06.11.2012 року [PERSON] уклала договір поруки №03-11-12/ПФ, згідно якого вона є поручителем, та зобов'язана перед третьою особою - ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» відповідати за виконання [PERSON] кредитного договору. Також 06.11. 2012 року [PERSON] з ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», в особі відділення №39 ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» уклав іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], на укладання якого [PERSON] надавала письмову згоду. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, який був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого, якщо майно, одержане за даним договором, використане в інтересах сім'ї. Поєднання вказаних підстав надає можливості розглядати другого з подружжя як зобов'язану особу, незважаючи на те, що така особа не брала особисто участі в укладенні договору. З цього випливає, що закон при вирішенні цього питання закріплює не суб'єктивний, а об'єктивний підхід, оскільки не пов'язує виникненн обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на укладення правочину. Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. З наведених норм законодавства простежується, що - спільною сумісною власністю подружжя є майно або грошові кошти, які хоча і були придбані одним з подружжя, але при цьому були використані в інтересах сім'ї. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк», в особі відділення №39 Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» є укладеним в інтересах сім'ї Позовні вимоги стосовно стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 4444,44 грн., як зобов'язання за кредитним договором, оскільки він сплатив за кредитним договором 8888,88 грн. за період вересень-грудень 2013 року, а [PERSON] повинна сплатити ? частину вказаної суми, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] на підтвердження зазначених позовних вимог надані виписки по особовим рахункам по надходженню готівки в погашення кредитів, з яких лише вбачається, що у [PERSON] відсутня заборгованість за кредитним договором №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року, однак [PERSON] не надано суду доказів, що ним особисто виконувалось погашення кредитних зобов'язань, у той час, як вбачається з копії квитанції №22229 від 07.10.2013 року [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] 3465 грн, призначення платежу: поповнення поточного рахунку за кредитним договором. Оцінюючи в сукупності дані письмові докази суд приходить до висновку,що позивач за зустрічним позовом [PERSON] на надав жодного доказу про сплату особисто ним готівки в погашення кредиту за договором №06-11-12/КФ від 06.11.2012 року. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial