Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок №3, що розташований по вул.Молодіжній в с.Нова Василівка Житомирського району Житомирської області. В даному житловому будинку зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON], який не проживає в ньому протягом девяти років. З вищезазначеного видно, що особа добровільно виписатися з житлового приміщення відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позов з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав лист про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами регулюються ст.41 Конституцій України, ст.ст. 316, 317, 319, 386, 391 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №3, що розташований по вул.Молодіжній в с.Нова Василівка Житомирського району Житомирської області. Згідно довідки виконавчого комітету Василівської сільської ради Житомирського району №628 від 06 вересня 2016 року в житловому будинку №№3, що розташований по вул.Молодіжній в с.Нова Василівка Житомирського району Житомирської області зареєстровані: [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.2). Факт не проживання відповідача в спірному будинку стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання виконавчого комітету Василівською сільської ради Житомирського району Житомирської області від 02 вересня 2016 року, який приймається як достовірний доказ (а.с.3). Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право власності є непорушним. Частиною 1 ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення, тощо. З огляду на це вирішення питання зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11). Таким чином, права позивача порушені та підлягають захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved