Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, згодом збільшивши позовні вимоги. Позов мотивований тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, в період якого, [INFO], у них народилася донька [PERSON] . В даний час шлюб між сторонами не розірвано, однак відповідач з 01.11.2018 проживає у своїх батьків в с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. На протязі восьми місяців відповідач належної участі в утриманні доньки не приймає, хоча є працездатним, виконує ремонтні роботи по найму і має нерегулярні, мінливі доходи. Також, відповідач, відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.04.2013 сплачує аліменти на користь колишньої дружини [PERSON] на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що в зв`язку з внесенням змін до Сімейного Кодексу України щодо стягнення аліментів, мінімальний розмір аліментів, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та його розмір на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на одну дитину визначено у розмірі однієї чверті (1/4 частки), на двох дітей - однієї третини (1/3 частки), на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Крім того, позивач в даний час здійснює догляд за донькою [PERSON], яка не досягла трирічного віку, в зв`язку з чим, позбавлена можливості працювати, має скрутне матеріальне становище, оскільки окрім соціальної допомоги на народженню дитини в розмірі 860 грн., інших доходів не має. Тому, з вказаних підстав вважає, що має право на утримання від відповідача до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повнолітття, та стягнути кошти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позивач у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] , має борг по сплаті даних аліментів, і постійно збирає гроші на виплату боргу, а аліментів на утримання їх спільної доньки [PERSON] не надає, хоч вони і проживали разом. Вважає, що її дитина така сама як і дитина третьої особи, а тому теж має право на утримання від відповідача. Не вважає, що позов має штучний характер. В даний час вона разом з відповідачем не проживає. Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до наявних у матеріалах справи його заяв (а.с. 30, 37), він збільшені позовні вимоги визнає, розгляд справи просить здійснювати без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до поданих третьої особою пояснень (а.с. 48-52), вона просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позов має штучний характер, спрямований проти її з відповідачем неповнолітнього сина - [PERSON] , 2005 року народження. Так, відповідно до рішення суду, з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість по їх сплаті, також подав до суду позов про зменшення розміру аліментів (справа № 148/1251/18), у якому вказував, що проживає з позивачем (у даній справі) та неповнолітньою донькою в смт . Шпиків Тульчинського району та по домовленості сплачує позивачу аліменти у розмірі 700 грн. на утримання доньки. Однак, третя особа не погоджуюється з таким твердженням відповідача, оскільки відповідач сплачує аліменти лише одній дитині і не має права на зменшення розміру аліментів, про що подала відзив. Звертає увагу суду на те, що представник відповідача Лисько В.П. не має права приймати доручення від позивача [PERSON] і від відповідача [PERSON] одночасно. Це підтверджується тим, що подружжя, проживаючи у смт. Шпиків , одночасно відправляють з м. Шаргород, де здійснює адвокатську діяльність Лисько В.П. , відповідь на відзив у справі 148/1251/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. На підставі цього, вважає, що спір по данній справі між сторонами, які є подружжям, відсутній, має штучний характер і направлений на зменшення розміру аліментів, які стягуються на її сина [PERSON] . Представник третьої особи у судовому засіданні просила у позові відмовити, оскільки даний позов має штучний характер, зазначила про порушення представником Лиськом В.П. діючого законодавства та адвокатської етики, оскільки він представляв інтереси і позивача і відповідача одночасно, що ще раз підтверджує про відсутність спору між сторонами та зловживання ними процесуальними правами. Імперативних порушень прав її довірительки [PERSON] та її неповнолітнього сина не має, однак має місце порушення сторонами процесуальних прав. Суд заслухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.06.2012, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до довідки Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області №1528 від 26.11.2018, з позивачем проживає донька [PERSON] , [INFO] , та знаходяться на її повному утриманні (а.с. 11). Відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.04.2013 (а.с. 8), з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Дане рішення суду знаходиться на виконанні в Шаргородському відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 9-10). Відповідно до копії інформації Шаргородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 10), відповідач за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 має заборгованість аліментах, що стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 14228,45 грн., за період з 01.01.2016 по 31.03.2019 заборгованість по аліментах складає 21603,45 грн. (а.с. 53). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ). Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дитини регламентуються ст.180-182, 192 СК України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується факт проживання та знаходження на утриманні позивача її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, а тому з останнього слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів в наказному або у спрощеному позовному провадженні на свій вибір. З аналізу наведених законодавчих норм слідує, що аліменти мають стягуватись у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує інтереси неповнолітньої доньки сторін - [PERSON], те, що відповідач є працездатним, наявність у нього іншої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , на користь якого він сплачує аліменти, а також визнання відповідачем позову. За викладених обставин, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, як про те просить позивач. Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 79, 80, 84 СК України. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Крім того, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В свою чергу, ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному із подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, та враховуючи, що в судовому засіданні підтвержено наявність шлюбу між сторонами, а також проживання з позивачем спільної з відповідачем дитини - доньки [PERSON], беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку у заявленому розмірі - 1200 грн., щомісячно. Суд не приймає до уваги твердження третьої особи та її представника про те, що позов має штучний характер, спрямований проти інтересів неповнолітнього [PERSON] , і що спір між сторонами відсутній, оскільки дані твердження належними та допустимими доказами не підтверджені. Спільне проживання сторін, про яке вона зазначає у поясненнях, не є підтвердженням сплати (чи не сплати) позивачем аліментів на утримання доньки [PERSON] . Також в даному випадку жодним чином не порушуються інтереси неповнолітнього [PERSON] , оскільки відповідачем на його утримання так і продовжуються стягуватись аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу, оскільки справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , (справа № 148/1251/18), про яку зазначає у своїх поясненнях третя особа (відповідач у зазначеній справі), ухвалою суду від 12.03.2019, яка набрала законної сили 28.03.2019, залишено без розгляду. Тому, в даному випадку присудження з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 його доходу не суперечить інтересам неповнолітнього [PERSON] , і є справедливим по відношенню до обох дітей. В свою чергу, визнання позову відповідачем є його законним правом. Визнаючи позов, відповідач розуміє обов`язок сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] та на утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що у даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Розмір стягнутих аліментів також не суперечить законодавчо встановленому розміру. Окрім цього, суд не знаходить підстав вважати, що сторони зловживають процесуальними правами. Подання позивачем повторного позову про стягнення аліментів після залишення аналогічного позову без розгляду, є її законним правом, передбаченим ч. 2 ст. 257 ЦПК України, як і не є зловживанням процесуальними правами звернення відповідача з позовом про зменшення розміру аліментів чи подання відзиву. Таким чином, діями сторін жодним чином не порушено права неповнолітнього [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини [PERSON], відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 12.12.2018, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved