Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свій позов тим, що 05.10.2015р. відповідач [PERSON] взяв у борг у позивачки грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США, що еквівалентно 53620,00 грн. по офіційному курсу гривні до долара на 13.03.2017р. Відповідач борг не повертав і тому була складена розписка від 16.06.2016р. про факт отримання коштів та передбачені умови повернення, згідно з якими відповідач брав на себе зобов'язання повертати кошти сплачуючи кожного місяця по 1800,00 грн., але з 16.06.2016р. жодного разу кошти повернуті не були. З липня місяця та по даний час позивачка зверталася до відповідача по питанню повернення коштів, але останній на її звернення про добровільну сплату боргу не реагує. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, але представник позивача скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються документальні підтвердження - повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 червня 2016 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США 05 жовтня 2015 року із зобов'язанням повернення коштів та виплатою кожного місяця в розмірі 1800 грн. до повного розрахунку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт укладення договору та отримання грошей підтверджується розпискою від 16.06.2016р., підписаною [PERSON] згідно з якою останній отримав від [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США 05.10.2015р. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов»язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення умов договору та закону відповідач [PERSON] зобов»язання за вказаним договором не виконав. Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь боргу та судових витрат по справі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved