Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя не склалося на ґрунті несумісності характерів, відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Подружні відносини припинені, фактично сім`я припинила своє існування. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам. Просить після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009, про що зроблено відповідний актовий запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 08.08.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Оржицького районного управління юстиції Полтавської області /а.с.10/. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане 29.10.2009 Ульянівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області /а.с. 12/; [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане 12.05.2017 Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області /а.с. 13/ . Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, зокрема їх незлагоду, відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки - дійсні причини розірвання шлюбу, наявність малолітніх дітей, які зростають в атмосфері конфліктних ситуацій між батьками, що є недопустимим, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін та малолітніх дітей. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Отже,\~ наявні підстави для залишення позивачу прізвища взятого після реєстрації шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК\~ України). Особливості розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду урегульовані нормами ст. 142 цього Кодексу. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позивачем [PERSON] при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп відповідно до квитанції № 29190 від 18.06.2019, а відповідачем визнано позов на стадії підготовчого провадження, то згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України розподіл судових витрат необхідно здійснити таким чином: позивачу [PERSON] з державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп, та зобов`язати відповідача [PERSON] сплатити позивачу [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved