Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом і просить скасувати арешт земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2008 року у цивільній справі № 2-1270/08 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 8359256, зареєстрований 12 січня 2009 року, вчинений відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, спадщину після смерті останнього вона оформити не має можливості через наявність арешту, накладеного на належну спадкодавцю земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зазначений арешт був накладений ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2008 року у цивільній справі № 2-1270/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Нерубайської сільської ради про визнання недійсним державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, рішення Нерубайської сільської ради № 383/5 від 26 червня 2007 року та визнання права користування земельною ділянкою. Після розгляду вказаної справи [PERSON] не звернув увагу на чинність арешту. Коли постало питання про прийняття спадщини, виявилося, що існує арешт, який був вжитий в рамках розгляду вищевказаної справи. На даний час вона не може оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , оскільки не знято арешт, накладений державним виконавцем, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу без її участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 22 травня 2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 193 (а.с. 7). Після одруження позивач [PERSON] прізвище не змінювала. [INFO] помер [PERSON] чоловік позивача [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 квітня 2019 року (а.с. 6). Після його смерті залишилася спадщина, яка складається, зокрема із земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем вказаної земельної ділянки, але згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження у виді арешту, реєстраційний номер обтяження 8359256, дата реєстрації 12 січня 2009 року, вчинений Відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2008 року (а.с.10). Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2006 року був накладений арешт на земельні ділянки на ім`я [PERSON] , під номером [ADDRESS] та земельну ділянку на ім`я [PERSON] по [ADDRESS] при будинку [ADDRESS] , належного на праві приватної власності [PERSON] . Заборонено Нерубайській сільській раді та [PERSON] , мешкає [ADDRESS] дії, пов`язані з приватизацією земельної ділянки по [ADDRESS] . Виконання ухвали доручено Державній виконавчій службі відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області та Біляївській державній нотаріальній конторі (а.с. 5). Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~316, ст.\~317, ч. 1 ст.\~319, ч. 1,\~2\~ст.\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою\~статті 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до\~ст. 92 Конституції України\~\~визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до ч.5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час накладення арешту на майно) арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Ч. 1\~ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені у відповідності до\~ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно частини 1\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» » (в редакції, яка була чинна на час накладення арешту на майно) особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зазначено, що\~у\~випадку,\~якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу; при цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову\~(накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі\~чи третя\~особа, яка\~заявила самостійні\~вимоги\~щодо предмета;\~інша особа, яка вважає,\~що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наявність арешту майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права на спадщину після смерті чоловіка. Отже, позивач [PERSON] , яка не була стороною у справі № 2-1270/08, у якій було забезпечено позов, вправі звернутися до суду з позовом про скасування заходу забезпечення позову у вигляді арешту, оскільки у даному випадку існує спір про право, так як прийнявши спадщину, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, виходячи з чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що необхідно скасувати арешт земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , накладений ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26 червня 2008 року в межах цивільної справи № 2-1270/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання рішень та державних актів на землю Нерубайської сільської ради недійсними. Що стосується вимоги про скасування запису про арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний запис № 8359253, зареєстрованого 12 січня 2009 року, то дана дія здійснюється посадовою особою відповідного органу під час виконання рішення суду про зняття арешту з майна, тобто є наслідком звільнення майна з-під арешту, тому ця вимога позивача є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Outcome: partial