Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 1500,00 грн. щомісяця на кожного, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову зазначила наступне. 26 травня 2012 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 64. Від цього шлюбу у них є неповнолітні діти: донька - [PERSON], яка народилася [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] та син [PERSON], який народився [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Діти на даний момент проживають з позивачкою. Позивач зазначає, що останнім часом вони з відповідачем по справі подружнім життям не живуть. Спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. Через відсутність взаємоповаги одне до одного у них неприязні стосунки, також зазначає, що [PERSON] не бере жодної участі в утриманні та забезпеченні дітей, відмовляється добровільно сплачувати аліменти, а також брати участь у їх вихованні, Позивач на даний момент ніде не працює, тому коштів на утримання їх дітей не має. За заявою від 19.11.2015 року позивач збільшила свої позовні вимоги та просила суд також поділити майно, придбане ними за час перебування у шлюбі. Проте, у судовому засіданні 04.02.2016 року представником позивача [PERSON] було заявлене клопотання про залишення зазначеної позовної вимоги без розгляду. 31.03.2016 року до суду представником позивача було подане письмове пояснення за яким, він фактично збільшив позовні вимоги шляхом пред'явлення нової позовної вимоги, за якою просив суд визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір'ю [PERSON]. Представник позивача у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні був ознайомлений судом із новою позовною вимогою та зазначив про відсутність необхідності у відкладенні судового розгляду для підготовки до розгляду справи з урахуванням цієї вимоги. Зазначену вимогу визнав у повному обсязі. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 26 травня 2012 року між позивачкою - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 64. Від цього шлюбу у позивачки та відповідача є неповнолітні діти: донька - [PERSON], яка народилася [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] та син [PERSON], який народився [INFO], свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2016 рік з 1 січня 2016 року для дитини віком до 6 років складає - 1167 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року у розмірі 1378 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини до 6 років складає 350,10 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 689,00 грн. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що розмір доходів відповідача позивачем суду не доведено, враховуючи стан здоров'я відповідача, те що у нього згідно акту обстеження стану здоров'я від 06.02.2015 складний короткозорий астигматизм з різницею рефракції у двох головних меридіанах в 4.0, та матеріальне становище платника аліментів - [PERSON], який згідно довідки Ужгородського міського центру зайнятості перебуває на обліку в міському центрі зайнятості з 18.01.2016року, статус безробітного йому не надано; а також той факт, що відповідачем було визнано позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі саме 700 гривень на обох. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] та сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду - 17 вересня 2015 року і до досягнення ними повноліття. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Враховуючи те, що позивач просить залишити малолітніх дітей проживати разом із нею, а відповідач не заперечив проти цього, суд вважає за можливе місцем проживання [PERSON] та [PERSON], визначити місце проживання їх матері - [PERSON]. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial