Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 25 лютого 2016 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої, крім іншого, входить 1/6 частина будинковолодіння № 2 по вул. Горбівка, що в с.Вовківці Борщівського району Тернопільської області. Поряд з тим, зазначила, що ще за життя, а саме 24 лютого 2016 року, померлий, на випадок своєї смерті, належне йому майно, заповів їй. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, свої спадкові права оформити не може. А тому, просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину будинковолодіння, яке розташоване в с.Вовківці по вул.Горбівка, 2, Борщівського району Тернопільської області, як за спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка [PERSON]. В судове засідання сторони не з»явилися. Позивач [PERSON] в поданій до суду заяві, просила справу слухати у її відсутності, при цьому, зазначила, що позов підтримує та просить такий задоволити. Від сільського голови Вовковецької сільської ради [PERSON] до суду надійшла заява, в якій такий просив розгляд справи провести у відсутності представника сільської ради, зазначивши, що відповідач позов визнає. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явилися. В поданих до суду заявах просили справу слухати у їх відсутності, при цьому зазначили, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог позивача. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Як встановлено судом, 25 лютого 2016 року в м.Борщів Борщівського району Тернопільської області помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ИД №202899, виданого 26 лютого 2016 року Вовковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Поряд з тим, встановлено, що за життя померлий [PERSON] зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів позивачу [PERSON]. Зазначене сторонами не оспорювалось, крім того, стверджено заповітом від 24.02.2016 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Вовковецької сільської ради Борщівського району, зареєстрованого в реєстрі за № 19. Після смерті [PERSON], позивач прийняла спадщину, подавши заяву до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу до майна померлого за №189/2016. Крім того, 12.09.2016 року позивач звернулася із заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частину спірного будинковолодіння, однак в цьому їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Наведене підтверджується інформацією приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу [PERSON] від 12.09.2016 р. за № 847/02-31. Поряд з тим, встановлено, що спірне будинковолодіння №2 по вул. Горбівка в с.Вовківці Борщівського району, відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власність) [PERSON], [PERSON], спадкодавець [PERSON], позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON], були його членами, що стверджено копіями особового рахунку з погосподарських книг Вовковецької сільської ради за 1986-1990 рр., 1991 1995 рр. на ім.»я [PERSON], довідкою Вовковецької сільської ради №740 від 14.09.2016 року. Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного Кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору. Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). А отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на відповідній правовій основі набули право, кожен зокрема, на 1/6 частину будинковолодіння, яке було розміщене по вул.Горбівка, 2 в с.Вовківці Борщівського району Тернопілської області. Однак у визначеному законом порядку, померлий [PERSON], за життя, не оформив своє право власності на свою частину будинковолодіння. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що окрім позивача [PERSON] як спадкоємця за заповітом, спадкоємцями за законом щодо майна [PERSON] є його батьки [PERSON] та [PERSON], однак вони відмовилися від прийняття спадщини, про що подали приватному нотаріусу [PERSON] відповідні заяви. Інші особи не заявляли про свої спадкові права. Вказані обставини, сторонами не оспорювалися, були стверджені матеріалами спадкової справи № 189/2016, відкритої 26.07.2016 року щодо майна померлого 25 лютого 2016 року [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 15.03.2016 року, виготовленого Борщівським БТІ, інвентаризаційна вартість будинковолодіння № 2 по вул. Горбівка в с.Вовківці Борщівського району становить 199019 грн. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обємі. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 1216-1218 ЦК України,

Outcome: approved