Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування посилається на те, що позивач є власником 7/10 частин зазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрований відповідач, який в ньому не проживає з 2015 року. Відповідач участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі позивач сплачує самостійно, речі відповідача у квартирі відсутні. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачу певні незручності: унеможливлює отримання субсидії на комунальні послуги, вільно розпоряджатися своїм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, оскільки місцеперебування відповідача невідомо, тому позивач вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивача та її представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог. У випадку неявки відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , однак до суду повернувся конверт з відміткою працівника поштового звязку «не проживає», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його та позивача відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивач [PERSON] є власником 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.9-10, 79/. Відповідно до довідки відділу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру громадян Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської Запорізької області від 11.08.2020 № 4197, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.18/. Однак, відповідач, який доводиться позивачу онуком, за вказаною вище адресою не мешкає з 2015 року, що підтверджується довідкою голови квартального комітету № 66 /а.с.13/. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. ст. 391, 396\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Установлено,\~що позивач\~є власником\~7/10\~частини житлового\~будинку [ADDRESS] .\~У зазначеному\~будинку був\~зареєстрований відповідач [PERSON] , який не мешкає у вказаному будинку з 2015 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час у вказаному будинку [ADDRESS] залишається зареєстрованим [PERSON] , який не мешкає в ньому, не є власником даного будинку, що перешкоджає власниці будинку [PERSON] користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 серпня 2020 року і позовні вимоги позивачки задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved