Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , вказавши, що з 2010 року вона та відповідач знаходились у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . З літа 2014 року фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені. Наразі вона проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] , окремо від відповідача, який не забезпечує доньку та не спілкується з нею, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 24.01.2019 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки, однак відповідач не виконує дане рішення та не сплачує їй аліменти на утримання доньки. Всі питання щодо виховання доньки вирішується нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, донька знаходиться на повному її утриманні, для її розвитку вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач ніяким чином не цікавиться життям доньки, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з неї взагалі, не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не спілкується з нею взагалі, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач добровільно не надає згоду на виїхд дитини за кордон з метою відпочинку та перешкоджає покращенню житлових умов доньки не даючи згоди на перереєстрацію її місця проживання, що шкодить інтересам їх спільної дитини. Також, є підстави вважати, що вже тривалий час відповідач перебуває за кордоном. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Названі дії відповідача є підставою для позбавлення його батьківських прав, тому просить суд позбавити батьківських прав відповідача з усіма правовими наслідками, що випливають із цього відносно малілітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача витрати по справі, а саме сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. Ухвалою судді від 27.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, розпочато загальне позовне провадження, призначено по справі підготовче засідання. 10.06.2019 року з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради на адресу суду надійшла відповідь в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.04.2000 року. 11.07.2019 року з Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради на адресу суду надійшла відповідь в якій зазначено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.09.2000 року по теперішній час. 17.07.2019 року від управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради надійшло до суду клопотання про розгляд справи без їх участі з урахуванням прав та законних інтересів дитини та надано висновок органу опіки та піклування ММР щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав відносно дитини. Ухвалою суду від 30.09.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 03.12.2019 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивача та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей Маріупольської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що позивача та відповідача знають тривалий час, дитина [PERSON] проживає разом з позивачем, при цьому відповідач жодним чином не підтримує відносини з [PERSON] , не бере участь в утриманні, вихованні дитини, не спілкується з донькою жодним чином, працює за кордоном. Суд, заслухавши позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.08.2013 року, виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народилася [PERSON] , мати якої - [PERSON] , батько - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №641. Згідно з акту про фактичне проживання, виданого Комітетом самоорганізації населення «Успенівка» випливає, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 24.01.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 02.08.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення видано виконавчий лист про стягнення аліментів. З довідки від 23.04.2019 року за №01-08/307 вбачається, що [PERSON] працює в КЗ «Міський центр позашкільної роботи» на посаді керівника гуртка. З довідки даною [PERSON] випливає, що її донька [PERSON] , з 06.08.2015 року по теперішній час відвідує дошкільний навчальний заклад №103 департаменту освіти міської ради. За час перебування в дошкільному закладі батько [PERSON] не з`являвся у закладі, не забирав Вероніку, не відвідував батьківські збори, не цікавився розвитком та вихованням своєї доньки. Довідкою Центрального ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області від 08.07.2019 року підтверджується наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, яка станом на 08.07.2019 року становить 34293,00 грн. За висновком виконавчого комітету Маріупольської міської ради як органу опіки та піклування від 11.07.2019 року №13-31-83 вважається доцільним залишити на розсуд суду питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і розумовий розвиток, не проявляє до неї батьківської турботи, що свідчить про те, що він ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дітей. На підставі ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити отримання дітьми повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.п.15,26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не готують до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд, враховуючи наведені обставини, вважає, що відповідач [PERSON] маючи доньку, тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню та утриманню, не піклується про її здоров`я, духовний, фізичний і етичний розвиток, не готує її до самостійного життя, що дає підстави суду позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] сплачений позивачем судовий збір при поданні позовної заяви до суду.

Outcome: partial