Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 09 серпня 2012 року сторони уклали шлюб від якого у них [INFO], народилася дочка [PERSON], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач, являючись батьком дитини, кошти на її утримання не надає, хоча працює і має постійний дохід. Виходячи з викладеного позивач просила суд, стягувати із відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з дня народження дитини і до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1500 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги змінила і просила суд позов задовольнити тільки в частині стягнення з відповідача ? частину всіх доходів, щомісячно, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судовому засіданні, змінені позовні вимоги позивача визнав частково, в розмірі 1/6 частини всіх видів свого заробітку, посилаючись на перебування на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, наявність непогашених кредитів та матеріального становища позивача, яка має роботу і постійний заробіток, а також отримує соціальну допомогу на утримання дитини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Так судом, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.01.2014 року, встановлено, що позивач та відповідач по справі є подружжям. Шлюб зареєстровано 09.08.2012 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1091. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10.02.2014 року виконкомом Красноїльської селищної ради Сторожинецького району, Чернівецької області, судом встановлено, що у сторін [INFO], народилася дитина [PERSON]. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони, як встановлено судом, перебуваючи в шлюбі, спільно не проживають, а дитина проживає з матір'ю. Таким чином відповідач, будучи зобов'язаним утримувати дитину до досягнення нею повноліття, участі в утриманні дитини ні в грошовій ні натуральній формах не надає, тому суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання своєї дитини підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи вказані вимоги Закону, судом встановлено, що відповідач працює лікарем обласного протитуберкульозного санаторія «Красноїльськ» і по сумісництву лікарем загальної практики сімейної медицини Сторожинецького центру первинної медико-санітарної допомоги. Крім цього, відповідач є приватним підприємцем. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Із представлених довідок про доходи відповідача, встановлено, що його заробітна плата в середньому складає біля 5500 гривень в місяць. Крім цього судом враховується, що відповідач також займається підприємницькою діяльністю, однак встановити дохід від підприємницької діяльності суду не представилось можливим внаслідок не представлення сторонами належних доказів цього. Від іншого шлюбу у відповідача є ще двоє неповнолітніх дітей, а саме: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають із своєю мамою і наявність яких судом оцінюється в контексті вимог ст.182 СК України, тобто враховується наявність у відповідача ще двох неповнолітніх дітей, а не наявність на утриманні відповідача ще двох неповнолітніх дітей, оскільки доказів такого утримання, сторонами також не представлено. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, з 1 січня в сумі 1032 грн., з 1 липня в сумі 1059 грн., з 1 жовтня в сумі 1102 грн. та для дітей віком від 6 років з 1 січня в сумі 1286 грн., з 1 липня в сумі 1320 грн., з 1 жовтня в сумі 1373 грн. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. При цьому суд знаходить, що зазначений прожитковий мінімум не є межею як потреб дитини, за станом на сьогодні і до досягнення нею вісімнадцяти років, так і можливостей сторін по утриманню дитини, оскільки він має тенденцію, на законодавчому рівні, до збільшення, а відповідач, крім цього займається підприємницькою діяльністю. Виходячи з цього суд визначає розмір аліментів в частці від заробітку (доходу) відповідача, яка складає 1/5 частку цього заробітку (доходу) і вважає, що мінімальний розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. На думку суду, саме така частка, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дитини сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів інших дітей відповідача, аліментні обов'язки щодо яких відповідачу судом не встановлювались. Крім того така частка визначається судом і з урахуванням вимог ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої загальний розмір відрахувань із заробітної плати боржника, на сплату аліментів, не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати (доходу). Суд, при цьому вважає, що кредитні зобов'язання відповідача, не можуть впливати на розмір аліментів, який має стягуватися з нього на утримання дитини, а тому обґрунтування цього і докази щодо таких кредитних відносин суд не вважає обставинами які мають суттєве значення по дійсному предмету позову. Аліменти суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 27.03.2014 року, що відповідає положенням ст.191 СК України, знаходячи при цьому, що вимоги по стягненню аліментів з дня народження дитини є не доказаними, оскільки аліменти за минулий час, згідно зазначеної статті, можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таких доказів суду, позивачем не представлено. Судові витрати суд покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що дитина проживає з матір'ю, а будь-які інші аліментні обов'язки у відповідача відсутні, та на виконання п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає рішення суду до негайного виконання.

Outcome: partial