Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1995 року [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON], якій належала 1/3 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], спадщину ніхто не прийняв. Крім цього, по 1/3 частині даного домоволодіння належить на праві приватної власності позивачу та її брату [PERSON] З 21.10.1995 року по даний час позивач відкрито і безперервно володіє 1/3 частиною житлового будинку, яка належала [PERSON], тому має право на набуття права власності на це майно за набувальною давністю. При попередньому судовому засіданні представник позивача адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала та просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Представник відповідача Кашперівської сільської ради Тетіївського району Київської області Степаненко Л.А. в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Порхун О.П., представника відповідача Кашперівської сільської ради Степаненко Л.А., дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1995 року спадкоємцями житлового будинку за адресою: [ADDRESS], який належав померлому [INFO] року [PERSON], в рівних долях є: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та [PERSON]І.(а.с.8). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть серії [NUMBER] Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2016 року №46204966. (а.с.12). Із довідки, виданої 12.01.2017 року №7 комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради, вбачається, що станом на 31.12.2012 року нерухоме майно по [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1995 року. (а.с.13). Із пояснень в суді представника позивача адвоката Порхун О.П. вбачається, що з 21.10.1995 року та по даний час позивач [PERSON] фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, зокрема 1/3 частиною житлового будинку, яка належала [PERSON], за свій рахунок утримує будинок, оплачує комунальні послуги. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із роз'яснень п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року роз'яснено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пунктом 14 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року роз'яснено, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що з 21.10.1995 року позивач [PERSON] добросовісно заволоділа 1/3 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1995 року [PERSON], яка померла [INFO] року, продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном протягом двадцяти років, тому, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку набувальної давності на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved