Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалася на те, що 26 січня 2007 року із відповідачем уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області України про що видано свідоцтво про шлюб, серії І-ИД № 046156. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказує, що на даний час та вже близько двох років спільне життя з відповідачем не складається, оскільки вони люди з різними характерами, різними поглядами на життя. Відповідач зловживає спиртними напоями та протягом всього виховання дитини не забезпечував її матеріально. Погрожує позивачу фізичною розправою. За наведених обставин, шлюб між сторонами носить формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, тому позивач просить час на примирення не давати, оскільки позивач не бачить сенсу його відновлювати, тому термін примирення не буде доцільним та не дасть можливості відновити їхню сімю. До початку розгляду справи по суті позивач, подала заяву якій просила справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримала, в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву у якій просив справу слухати у його відсутності, позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Врахувавши заяви сторін,\~ дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивач, [PERSON] із відповідачем [PERSON] 26 січня\~ 2007\~ року зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії І-ИД № 046156 виданого 26.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції, Тернопільської області України, про що зроблено відповідний актовий запис № 3. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися. В період спільного проживання виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду даної сімї. І позивачка і відповідач просять шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved