Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у 1999 році їй були подаровані 2/3 частини незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS], а право власності на іншу 1/3 частину того ж незакінченого будівництвом житлового будинку, була набуто на підставі договору довічного утримання. Вважає, що даний житловий будинок не є спільним сумісним майном, набутим у шлюбі, а є її особистим майном. Враховуючи, що [PERSON] не визнає її права особистої приватної власності на спірний житловий будинок, оскільки претендує на певну його частину, просила задовольнити позов. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2018 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 18 вересня 2018 року. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на 1/6 частину незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS], оскільки 1/3 його частина була набута його дружиною на підставі договору довічного утримання від 08.04.1999 року під час їхнього перебування у шлюбі. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18 вересня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об'єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В судове засідання сторони не з'явилися, надіслали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили задовольнити їх вимоги у повному обсязі. Правом на відзив жодна з сторін не скористалися. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі вимог ст.211 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з врахуванням меж заявлених позовних вимог за первісною та зустрічною заявами, судом встановлено наступне. З 02 серпня 1980 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. 08 квітня 1999 року [PERSON] були подаровані 2/3 частини незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором дарування. В той же день 08 квітня 1999 року [PERSON] набула право власності на 1/3 частину того ж незакінченого будівництвом житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 вересня 2008 року [PERSON] була призначена опікуном свого дядька [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Судом також встановлено, що протягом 1999-2001 років [PERSON] добудувала та почала проживати у житловому будинку [ADDRESS]. Дану обставину визнає відповідач [PERSON]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до положень ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, що діяла на момент набуття права власності на спірний житловий будинок), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Аналогічна норма містилася у ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Оскільки позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 08 квітня 1999 року набула право власності на 2/3 частини житлового будинку [NUMBER], розташованого у [ADDRESS], дана частина не підлягає поділу, оскільки не вважається спільним сумісним майном подружжя в силу ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України на момент виникнення спірних правовідносин. 1/3 частина житлового будинку [NUMBER], розташованого у [ADDRESS] була набута [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 08 квітня 1999 року в період шлюбі з чоловіком [PERSON]. На підставі ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (у редакції, що діяла на момент набуття права власності на дану частину спірного житлового будинку) дана частина є об'єктом їх спільної сумісної власності і їх частки визнаються рівними. Таким чином, сторони по справі володіють кожен з них по 1/6 частині житлового будинку [ADDRESS]. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задовольняє у повному обсязі зустрічний позов. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial