Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 320 від 28.08.2009 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2009 року було укладено шлюб між нею та відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Вказала на те, що починаючи з січня 2017 року між нею та відповідачем склалися неприязні відносини на ґрунті різних поглядів на життя і з того часу між ними відсутні будь-які шлюбні стосунки, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Примирення між ними неможливе. Спору щодо поділу спільного майна на даний час у них не має. За домовленістю між ними, дочка залишиться проживати з нею. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить місце проживання дитини визначити з нею та залишити їй прізвище, яке набуте в шлюбі «Левченко». Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Також не заперечує про визнання місця проживання дочки [PERSON] з позивачем [PERSON] Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Враховуючи думку сторін викладену в заявах, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 28 серпня 2009 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON] (дошлюбне прізвище Безверха) [PERSON], [INFO] , було зареєстровано шлюб за актовим записом № 320, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 164575, виданим повторно Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 16 серпня 2017 року. Від вказаного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-КЕ № 110145, видане 10 лютого 2010 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області). Встановлено, що подружжя шлюбних відносин не підтримує, спільного господарства не веде, проживає окремо. Ухвалою суду від 11.12.2017 року сторонам було надано пятимісячний строк на примирення, проте примирення не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням зазначених вище положень закону, враховуючи, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, суперечило б інтересам кожного з них, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони дійшли згоди про визначення місця проживання дитини [PERSON] з матірю, що підтверджується їхніми заявами. Суд вважає це правильним і таким, що відповідає інтересам дитини.\~\~\~\~ Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що для найкращого забезпечення інтересів дитини, місце проживання [PERSON], [INFO], слід залишити з матірю [PERSON] Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Прізвище позивача за її вимогою необхідно залишити «Левченко». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved