Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, Головного управління Державної податкової служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, про відшкодування майнової шкоди у розмірі 192430,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що згідно договору оренди земельної ділянки від 15.10.2010 року, укладеного із Таврійською селищною радою Скадовського району Херсонської області, позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 8,0100 га, яка знаходилась на території с. Таврія Скадовського району Херсонської області. Вказана земельна ділянка нормативною грошовою оцінкою 143027 грн. 00 коп. передавалась позивачу на термін 5 років з дня державної реєстрації договору, яка була проведена 22.05.2012 року Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Орендна плата була встановлена в сумі 2002 грн. 38коп. на рік, що становить 1,4% від нормативної грошової оцінки. Позивач своєчасно і в повному обсязі сплачувала орендну плату. Позивач своєчасно звернулась до селищної ради із заявою про подовження договору оренди земельної ділянки, проте рішенням Таврійської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 24.05.2017 року за №101 дію договору було припинено у зв`язку із тим, що позивач мала заборгованість по орендній платі на суму 6416 грн. 33 коп. Головним управлінням ДФС у Херсонській області видана довідка про наявність заборгованості з орендної плати на суму 6416 грн. 33коп. Аналогічну відповідь надано Скадовською районною державною адміністрацією Херсонської області. Невиконання умов договору оренди землі, а саме несплата орендної плати протягом 3-х місяців стала підставою для відмови у продовжені договору оренди. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій контролюючого органу їй завдано майнової шкоди, у загальному розмірі 192430,00 грн., яка складається з витрат на поїздки до м. Київ та не отриманих доходів від не вирощеного соняшника, який вона могла б виростити у 2017-2019 роках, крім того позивачу завдано моральної шкоду, яка оцінюється у грошовому виражені в сумі 500000,00 грн. Ухвалою від 16.04.2020 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження. 03.06.2020 року на адресу суду представником Головного управління Державної податкової служби України у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі надано відзив на позов, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. 17.08.2020 року позивачем надано відповідь на відзив. Ухвалою від 14.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у наданому до суду позові. В судовому засіданні представник відповідача Бондаренко Ю.І. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно договору оренди земельної ділянки від 15.10.2010 року, укладеного із Таврійською селищною радою Скадовського району Херсонської області, позивачу було передано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 8,0100 га, яка знаходиться на території с. Таврія Скадовського району Херсонської області, строком на 5 років. Реєстраційний № 652478434001066 від 22.05.2012 року (а.с. 9-12). Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ді становить 143027 грн. 00 коп. Орендна плата встановлена в сумі 2002 грн.38 коп. на рік, що становить 1,4% від нормативної грошової оцінки ( пункт 9 Договору). З наданої позивачем довідки від 06.07.2017 року Головного управління ДФС України у Херсонській області убачається, що станом на 06.07.2017 року рахується заборгованість по орендній платі за землю з фізичних осіб (код платежу 18010900) по бюджету Таврійської сільської ради Скадовського району Херсонської області у сумі 6416,33 грн. (а.с.13). Рішенням Таврійської сільської ради від 24.05.2017 року №101 припинено дію договору оренди земельної ділянки, в звязку з закінченням терміну дії договору, площею 8,0100 га для введення товарного сільськогосподарського виробництва договір № 652478434001066 від 22.05.2012 року, укладений між Таврійською сільською радою та [PERSON] . Земельну ділянку повернуто до земель резервного фонду розбудови села (а.с. 14). Згідно відповіді Скадовської районної державної адміністрації Херсонській області від 07.07.2017 року № ІГЛ-183-К, наданої на звернення позивача, за інформацією Таврійської сільської ради [PERSON] протягом 2017 року не сплачено орендну плату за землю (а.с. 15). З відповіді від 10.01.2018 року ГУ ДФС України в Херсонській області вбачається, що станом на 22.05.2017 року у [PERSON] заборгованість зі сплати оренди за землю відсутня (а.с. 23-24). 11.01.2018 року ГУ ДФС України в Херсонській області надано роз`яснення позивачеві стосовно нарахування податку та орендної плати за землю (а.с. 25-26). З довідки № 4/К/21-22-13-04 від 03.01.2018 року Головного управління ДФС України у Херсонській області убачається, що станом на 21.12.2017 року заборгованість [PERSON] зі сплати оренди за землю відсутня (а.с. 27). З відповіді ГУ ДФС України в Херсонській області № 1370/К/21-22-13-01 від 16.04.2019 року убачається, що станом на дату припинення Договору оренди земельної ділянки - 24.05.17.2017 року наявна переплата у сумі 4376,62 грн. На адресу Таврійської сільської ради направлено лист про розгляд питання про поновлення права позивача на користування земельної ділянки (а.с. 28-29). Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Предметом доказування наявності факту заподіяння моральної шкоди у зазначених правовідносинах є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням моральної шкоди позивачу, і відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди. З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. П.п. 17.1.11 п. 17.1 ст. 17 ПК України визначено, що платник податків має право на повне відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги, пов`язує завдання їй шкоди, внаслідок неправомірних дій контролюючого органу. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] дії ГУ ДФС України в Херсонській області, щодо нарахування заборгованості зі сплати платежів по орендній платі за землю, а також рішення Таврійської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 24.05.2017 року №101, яким припинено дію договору оренди земельною ділянкою, не оскаржувалися. Будь- яких вимог з цього приводу до суду не заявлено. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не доведено факту спричинення йому шкоди посадовими особами відповідачів та причинного зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, зміст правовідносин, що виникли між сторонами, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд, не виходячи за межі позовних вимог, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed