Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власниками спірного житлового будинку, у якому зареєстрований також її син - [PERSON] . Відповідач у будинку не проживає з 2001 року. Реєстрація місця проживання відповідача за адресою спірного будинку та його відсутність за місцем проживання порушує право власності позивача. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач у судове засідання 12.11.2019 та 26.11.2019 не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором довічного утримання від 17.07.2009, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2019. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи відповідач [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою спірного будинку 09.03.1995. Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) від 12.09.2019, свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.10.1981. Згідно з довідкою про склад сім`ї від 29.08.2019 відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку з 2001 року. Зазначена обставина впливає на те, що позивач не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР право проживання у квартирі, яка перебуває у приватній власності, належить власнику квартири, членам його сім`ї, наймачеві та членам його сім`ї. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд встановив, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] та відсутній без поважних причин понад один рік, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved