Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного нею 19.06.2014 року з [PERSON], зареєстрованого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] за № 1103, посилаючись на те, що, відповідач не вчиняє жодних дій щодо виконання умов цього договору. Також просить скасувати державну реєстрацію права власності № 6070354 від 19.06.2014 року квартири [ADDRESS], зареєстровану на імя [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру. 10.04.2018 року відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов визнає та просить його задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з наведених в ньому підстав. Відповідач в судовому засідання позов визнав та просив його задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради в судове засідання не зявились, про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, пояснень щодо позову в строк, визначений ухвалою про відкриття провадження у справі, не подавали. Підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, немає. Копія заяви [PERSON] подана до суду 25.04.2018 року про відкладення судового засідання не містить підпису заявника і причини її неявки в судове засідання не є поважним. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. З огляду на що договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленному порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов'язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов'язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. В ч. 1 ст. 756 ЦК України зазначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Суд встановив, що 19 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1103. Відповідно до п. 1.1 умов договору, відчужувач передає, а набувач отримує у власність квартиру № 22, що знаходиться за адресою: Херсонська область, місто Нова Каховка, місто Таврійськ, вулиця Івана Франка, будинок № 4а, та взамін чого зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Так, зокрема п.п. 2.1, 2.2 договору встановлено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись набувачем відчужувану, оцінюється сторонами у суму 1000 гривень. Утримання (догляд) визначається у вигляді: а) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць, ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки тощо, оцінюється сторонами у суму 100 гривень на місяць; б) організації проведення консультацій лікарів та інших спеціалістів, допомога в проходженні медичних оглядів та госпіталізації, виклик лікарів тощо; в) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на суму 300 гривень на місяць, яка не може перевищувати 3600 гривень на рік. Якщо в поточному місяці суми витрат на ліки будуть більшими чи меншими зазначеної у п «в» п. 2.1. цього договору середньомісячної суми, вважається належним виконанням відповідне перерахування суми на лікувальні засоби у наступних місяцях, але не більш ніж за один рік. Відповідно до п. 3.1.2. договору, відчужувач має право вимагати розірвання договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків за цим договором. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що жодних дій, направлених на виконання договору довічного утримання, відповідач не вчиняє, матеріально їй не допомагає, не піклується про неї, хоча у звязку з її похилим віком і незадовільним станом здоровя вона потребує такої допомоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно взяті на себе зобовязання за договором він не виконував, оскільки постійно перебуває на заробітках за кордоном і його доходу не вистачає для виконання умов договору. Таким чином судом встановлено, що відповідач не виконує передбачені п.п. 2.1. обовязки за договором довічного утримання від 19 червня 2014 року, а тому вимоги позивача про розірвання цього договору та набуття нею права власності на квартиру [ADDRESS] є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з цим, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності № 6070354 від 19.06.2014 року квартири [ADDRESS], зареєстрованої на імя [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлено відсутність спору з цього приводу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України,у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8810 грн.). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна. Ціна позову визначена позивачем у розмірі 192903 грн.. 1 відсоток ціни позову становить 1929,03 грн.. Таким чином, з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, виходячи зі ставки 1 відсоток ціни позову, що складає: 1929,03 * 50 % = 964 грн. 52 коп.. На підставі ст.ст. 755, 756 ЦК України,

Outcome: partial