Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 02 жовтня 1999 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, у якому [INFO] року народився син [PERSON], який проживає разом з нею. Спільне життя між нею та відповідачем не склалося з причини різних поглядів на життя, різних звичок та уподобань, прояви зневаги з боку відповідача до неї, незацікавленістю життям дитини. У зв'язку з чим з 09 березня 2002 року вони проживають окремо, не мають спільних інтересів, не ведуть сумісного господарства. Зазначене не відповідає її уяві про нормальне подружнє життя. З цих обставин позивач вважає, що примирення та збереження їх шлюбу неможливе та таке, що суперечить її інтересам, тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем були припинені також і через те, що той не працював, вживав наркотичні засоби та алкогольні напої. Приблизно у 2006 році з відповідача за рішенням суду були стягнуті аліменти на утримання дитини, по яким існує заборгованість. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02 жовтня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Димитровської міської ради народних депутатів, актовий запис № 284, у якому [INFO] року народився син [PERSON], який мешкає разом з позивачем. Зазначені факти встановлено на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, пояснень позивача (а.с3, 4). Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також за приписами ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування будь-кого з них до шлюбу не допускається. Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене та те, що шлюб сторін фактично розпався більше тринадцяти років тому, примирення та збереження сім'ї позивач вважає неможливим, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти цього не надав, спір про майно відсутній, місце проживання дитини між сторонами узгоджено, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження сім'ї не відповідало б їх інтересам, тому їх шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у судовому засіданні висловила бажання не відновляти дошлюбне прізвище. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved