Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому зазначено, що [INFO] помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,29га, що розташована на території Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області №967, акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №4596. Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу. Третя особа [PERSON] також є донькою померлого [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом. У встановлений законом строк позивач звернулася до державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, на що отримала від нотаріальної контори повідомлення №375/02-14 від 28.04.2016 про те, що [PERSON] було складено заповіт не на користь позивача, а на користь відповідача. З початку 2015 року батько позивача систематично зловживав спиртними напоями до моменту смерті, що буде підтверджено показаннями свідків. За життя батько після 2010 року постійно казав, що він заповідає пай донькам у рівних частках, та про те, що він буде писати на когось заповіт намірів не висловлював, навіть рідним, які його доглядали та проживали по сусідству. Позивач зазначає, що при опитуванні свідків, у день складання заповіту 19.11.2015 з ранку вживав алкогольні напої та на поставлені питання не завжди відповідав правильно, іноді забував де він знаходиться та не пам'ятав деякі речі, які траплялися з ним. [PERSON] знаходився під спостереженням сімейного лікаря КУ «Пологівський ЦПМСД» з діагнозом ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз СН П А ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., риск 3. При зловживанні спиртними напоями та даних захворюваннях [PERSON] за станом свого здоров'я не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач зазначає, що оглянувши оспорюваний заповіт, нею встановлено, що почерк та підпис в оспорюваному заповіті не належить її батьку [PERSON] У зв'язку із цим, просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] від 19.11.2015, посвідчений приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун Валентиною Іванівною, зареєстрований в реєстрі за №3060 В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON], підтримавши позов та виклавши мотиви його пред'явлення, просили позов задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судові засідання не з'являлася, однак подавала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник адвокат Богдан В.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість вимог позивача, в тому числі на дотримання встановленого порядку складання заповіту, відповідність його змісту волі заповідача та підписання його особисто заповідачем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області в судові засідання не з'являвся, однак подавав до суду заяви про їх проведення без його участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, свідків та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], виданим 06.01.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області. Померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], що встановлено судом і не заперечується особами, які беруть участь у справі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 7,29га, що розташована: Запорізька область Пологівський район Пологівська міська рада. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, згідно вказаних норм Закону заповідач є вільним у здійсненні розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті і може призначити своїми спадкоємцями будь-яких фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Діюче законодавство України не містить застережень щодо попереднього узгодження заповідачем із будь-якими особами, в тому числі родичами, наміру скласти заповіт та призначити спадкоємців, не зобов'язаний він їх і повідомляти про це, що узгоджується зі ст.1255 ЦК України, якою встановлена таємниця заповіту, що полягає у забороні розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. З огляду на викладене, посилання позивача про те, що її батько виказував намір скласти заповіт на своїх доньок, та про те, що він нікому не повідомляв про намір скласти заповіт на котрогось іншого, не заслуговує на увагу. 19.11.2015 спадкодавцем [PERSON] був складений заповіт, згідно якого ним на випадок своєї смерті було зроблено таке розпорядження: «земельну ділянку площею 7,29га, що розташована: Запорізька область Пологівський район Пологівська міська рада, яка належить мені на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області від 30.01.2003, на підставі розпорядження Пологівської райдержадміністрації від 28.11.2002 №957, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4596, заповідаю [PERSON], 02.12.1958р.н., реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - [NUMBER]». Заповіт складений і підписаний в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] і посвідчений Черкун В.І., приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3060. Заповіт підписаний заповідачем [PERSON] та вчинений запис: «Прочитан о мною в голос. Звіт заповіту розумію. підпись власноручно [PERSON]». Спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулася до Пологівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], за якою державним нотаріусом [PERSON] 05.02.2016 було заведено спадкову справу №16/2016. Статтею 1247 ЦК України встановлені загальні вимоги до форми заповіту, якими є: складання заповіту у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Вимоги до форми заповіту, передбачені ст.1247 ЦК України, названі загальними тому, що вони стосуються як до випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів встановлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а також Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. Названі в указаній статті вимоги мінімально необхідні, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач стверджувала, що її батько [PERSON] зловживав спиртними напоями та мав захворювання, через які він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Однак, позивачем та її представниками не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження зазначених доводів. Так, згідно інформації КУ Пологівська ЦРЛ від 24.04.2017 №1183 [PERSON], [INFO] на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КУ Пологівська ЦРЛ не перебував. Згідно інформації КУ «Пологівський ЦПМСД» від 27.04.2017 №400/01-16 [PERSON], [INFO] не зареєстрований та на «Д»-обліку не перебував. Згідно копії інформації КУ Пологівська ЦРЛ від 26.09.2016 №2547, доданої до позову, вбачається, що [PERSON], [INFO] знаходився під спостереженням сімейного лікаря КУ «Пологівський ЦПМСД», діагноз: Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз СН П А ст. Гіпертонічна хвороба П ст., риск 3. Таким чином, ніяких медичних документів, які б свідчили, що [PERSON] за життя мав психічні розлади чи зловживав спиртними напоями позивачем та її представниками до суду надано не було. Посилання позивача на показання свідків про те, що [PERSON] зловживав спиртними напоями та зранку 19.11.2015, тобто в день складення та підписання заповіту, теж вживав спиртне, суд вважає не переконливими, оскільки факт перебування особи в стані алкогольного сп'яніння не може встановлюватися показаннями свідків. Допитані ж свідки: [PERSON] та [PERSON], які були присутні під час складення і підписання заповіту [PERSON], та третя особа Черкун В.І., приватний нотаріус Пологівського районного нотаріального округу, заперечували, що [PERSON] 19.11.2015 під час складення і підписання заповіту перебував в стані алкогольного сп'яніння. Окрім цього, згідно висновку провідного судового експерта Смолій О.М. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи №15691 від 05.12.2018, проведеної за клопотанням позивача, вбачається, що ознаки, які б свідчили про виконання підписів від імені [PERSON] в двох примірниках заповіту від 19.11.2015, складеного від імені [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І., зареєстрованого в реєстрі за №3060, під впливом тимчасових збиваючих факторів (знаходження у стані алкогольного, наркотичного сп'яніння тощо), не проявилися. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Позивач та її представники клопотань про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не заявляли. З пояснень третьої особи приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. вбачається, що ніяких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] у неї, як у нотаріуса, не виникло, так як на її питання він орієнтувався в просторі, обстановці, в порі року, в році свого народження і стверджував, що має рідних дітей, які з ним не спілкувалися понад 20 років, і робить заповіт на сторонню особу, бо вона здійснює за ним догляд, як за людиною похилого віку. Таким чином, підстави припустити, що [PERSON] не розумів значення своїх дій і (або) не міг керувати ними на момент складання заповіту, судом не встановлені. Позивач стверджувала, що почерк та підпис в заповіті від 19.11.2015, складеному від імені [PERSON], посвідченому приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І., зареєстрованому в реєстрі за №3060, не належить її батьку [PERSON] Однак, позивачем та її представниками не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження зазначених доводів. Згідно висновку головного судового експерта Турбар О.М. Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №15-132 від 19.08.2017, проведеної за клопотанням позивача, вбачається: «Досліджуваний рукописний текст, який починається словами «Прочитан … » та закінчується в графі «Підпис заповідача» словами «… [PERSON]» в двох екземплярах заповіту від 19.11.2015 року, посвідченого Черкун В.І., приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за №3060, виконаний ймовірно, [PERSON]. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилися можливим через недостатній обсяг порівняльного матеріалу. Рукописний текст, який починається словами «Прочитан … » та закінчується в графі «Підпис заповідача» словами «… [PERSON]» в двох екземплярах заповіту від 19.11.2015 року, посвідченого Черкун В.І., приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області та зареєстрованого в реєстрі за №3060, має деякі ознаки незвичності письма, які можуть бути характерними для текстів, виконаних особами похилого або літнього віку.». Згідно висновку провідного судового експерта Смолій О.М. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи №15691 від 05.12.2018, проведеної за клопотанням позивача, вбачається: «Підписи від імені [PERSON] в: примірнику заповіту від 19.11.2015, складеного від імені [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3060 (документ №1), на зворотній стороні першого аркушу документа, в рядку «Підпис заповідача:», примірнику заповіту від 19.11.2015, складеного від імені [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3060 (документ №2), на зворотній стороні першого аркушу документа, в рядку «Підпис заповідача:» - виконані [PERSON] під впливом відносно постійних природних збиваючих факторів, серед яких можуть бути вікові зміні, хворобливий стан тощо. Ознаки, які би свідчили про виконання цих підписів під впливом тимчасових збиваючих факторів (знаходження у стані алкогольного, наркотичного сп'яніння тощо), не проявилися.». Питання відносно виконання рукописних записів не вирішувалося через не надання експерту більш значних за обсягом порівняльних матеріалів у вигляді вільних зразків почерку [PERSON] в різнохарактерних документах. З пояснень третьої особи приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. вбачається, що після надрукування тексту заповіту на комп'ютері, [PERSON] особисто його прочитано та власноручно підписано. Факт підписання особисто [PERSON] двох екземплярів заповіту від 19.11.2015 в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Пологівського району Запорізької області Черкун В.І. підтверджується показаннями допитаних свідків: [PERSON] та [PERSON], які особисто при цьому були присутні. Таким чином, позивачем та її представниками в установленому порядку не доведено той факт, що заповіт від 19.11.2015, складений від імені [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. та зареєстрований в реєстрі за №3060, підписаний не [PERSON], а іншою особою, дане твердження спростовується дослідженими під час судового розгляду справи доказами. Посилання позивача в судових дебатах на розбіжності в показаннях свідків щодо того, на якому транспортному засобі її батько [PERSON] та свідки [PERSON] і [PERSON] поїхали 19.11.2015 до нотаріальної контори, то суд вважає, що зазначені обставини не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують факт підписання 19.11.2015 в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Пологівського району Запорізької області Черкун В.І. заповіту [PERSON] Щодо вільного волевиявлення заповідача [PERSON] та відповідність заповіту його волі, то слід зазначити, що згідно пояснень третьої особи приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І., що під час бесіди з нею [PERSON] пояснив, що рідні діти з ним не спілкуються понад 20 років, а він людина похилого віку і за ним догляд виконує знайома [PERSON], якій він за догляд за ним бажає залишити свій земельний пай. Зазначене підтверджується показаннями допитаних свідків: [PERSON] та [PERSON] Окрім цього, відповідач перед смертю доглядала за [PERSON] та здійснила його поховання, що встановлено судом і не заперечується особами, які беруть участь у справі. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оскільки позивачем та її представниками у встановленому порядку не доведено недійсність заповіту, складеного 19.11.2015 спадкодавцем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №3060, з підстав зазначених у позові, то в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed