Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 09.01.1993 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського району м. Кривого Рогу, актовий запис №16. В обґрунтування позову зазначає, що з 09.01.1993 року вони із відповідачем [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського району м. Кривого Рогу, актовий запис №16. Від шлюбу у позивача та її чоловіка народилися діти - син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з липня 2018 року, оскільки у них різні погляди на життя та моральні цінності, відповідач зловживає алкоголем, безпідставно ображає її нецензурними словами та застосовує фізичне насилля, чим принижує її людську гідність. Позивач звертає увагу суду, що на теперішній час їй доводиться проживати разом з дітьми у орендованій квартирі. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і повернення до шлюбних відносин з відповідачем неможливе. Вважає, що шлюб між нею та відповідачем носить формальний характер. В зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглядати за своєї відсутності. Відповідач, у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.01.1993 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського району м. Кривого Рогу, актовий запис №16, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу подружжя мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час є повнолітнім та двох малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , відповідно, виданими Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8). Шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з відсутністю взаємопорозуміння, протилежними поглядами на життя. Сторони спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Спір про місце проживання дітей між сторонами відсутній. Як видно з положень ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них на підставі постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану, відповідно до статей 106 та 107 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Положеннями ст.112 СК України встановлено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. В ході підготовчого провадження судом не застосовувались положення ст.111 СК України шляхом надання сторонам строку на примирення з метою збереження їх сім`ї, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Таким чином, в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги, що шлюб між подружжям існує лише формально, зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, оскільки це суперечитиме їх інтересам, з урахуванням обопільної згоди сторін на розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне ухвалити рішення із задоволенням позовних вимог [PERSON] та розірванням шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] 09.01.1993 року відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського району м. Кривого Рогу, актовий запис №16. Згідно з ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.01.1993 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити без змін, оскільки позивачем не подано відповідних клопотань про зміну прізвища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384,20 грн., а інші 50% (384,20 грн. відповідно) - повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved