Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 08 квітня 1988 року є власником житлового будщинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлшюбі з 27 квітня 1970 року, шлюб розірвано на підставі рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2001 року. З 12 квітня 2001 року відповідач у вказаному будинку не проживає, на неодноразові прохання позивача знятися з реєстраційного обліку не реагує. Позивач не перешкоджала відповідачеві користуватися будинком, останній добровільно зібрав речі та пішов з будинку. Реєстрація відповідача в будинку створює позивачеві перешкоди для отримання субсидії. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком та зняти його з місця реєстрації. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що під час перебування з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі вони за спільні кошти придбали житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шюбу позивач вигнала його з будинку і в добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного сумісного майна позивач не бажає. На даний час відповідач позбавлений житла. Просить суд визнати вищезазначений житловий будинок спільною сумісною власністю його і позивача та визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку. Позивач надала суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що відповідач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, оскільки ще з часу розірвання шлюбу, тобто з 02 березня 2001 року, йому було відомо про наявність будинку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала. Також зазначила, що спірний житловий будинок дійсно був придбаний спільно нею і відповідачем під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі. Однак цей будинок тривалий час перебував у непридатному для проживання у ньому стані через пожежу. У них букла усна домовленість з відповідачем про те, що пізля розлучення він забирає собі автомобіль, а будинок залишається позивачеві. На даний час будинок придатний для проживання і їх син займається ремонтом. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала. Просила застосувати позовну давність до зустрічних позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Проти задоволення первісних позовних вимог заперечував. Також зазначив, що жодної домовленості з приводу поділу спільного сумісного майна між ним і позивачем не було. Автомобіль він продав, оскільки потрібні були кошти для захисту сина в суді. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Проти задоволення первісних позовних вимог заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON] спірний житловий будиноу і автомобіль були придбані сторонами під час їх перебування у шлюбі. Шлюб був розірваний судом, свідоцтво про розірвання шлюбу сестра не брала, вважала, що судового рішення достатньо. Коли сторони розійшлися відповідач забрав автомобіль, а будинок залишився сестрі. Остання казала, що у них відбулася усна домовленість з приводу поділу майна. Житловий будинок був у поганому стані і коли відповідач пішов сестра за свої кошти здійснила капітальний ремонт будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін по справі. Спірний будинок був придбаний батьками під час їх перебування у шлюбі. Потім батьки розійшлися і батько забрав автомобіль, а матері залишився будинок. Приблизно у 2007 році будинок був пошкоджений внаслідок пожежі. У 2013 році він разом з дружиною почав ремонтувати будинок і на даний час у ньому проживають. З батьком не спілкується з 2002 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою сторін по справі. Проживає у спірному будинку разом з чоловіком з 2002 року, а з 2012 року почали проводити в будинку газ та здійфснювати ремонтні роботи. Відповідач нічого в будинку не робив, він проживає з іншою жінкою за іншою адресою. Під час судового розгляду справи по суті сукдом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що як первісні позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1970 року підтверджується копією рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2001 року, яким шлюб розірвано. Копією договору купівлі-продажу доводиться факт того, що 08 квітня 1988 року [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Сторонами не оспорювався факт не проживання відповідача у спірному будинку з 12 квітня 2001 року. Також судом встановлено, що вказаний житловий будинок був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти. Відповідно до ч.1 ст.22 діючого на час придбання житлового будинку Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, оскільки спірний житловий будинок був придбаний сторонами у шлюбі, він є спільною сумісною власністю як позивача, так і відповідача по справі. У ч.2 ст.405 ЦК України зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У даному випадку відповідач є співвласником вищезазначеного житлового будинку і має такі ж права власника, як і позивач, у зв'язку з чим посилання позивача на вимоги ч.2 ст.405 ЦК України як на підставу позбавити відповідача права користування житловим будинком є необгрунтованими, а посилання позивача на те, що свого часу між нею і відповідачем відбулася домовленість з приводу поділу спільного сумісного майна є недоведеними, оскільки жодних письмових доказів з цього приводу суду не надано, а відповідач щодо наявності такої домовленості заперечує. Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні первісного позову відмовити. Що стосується зустрічних позовних вимог, суд також вважає їх необгрунтованими. Так, як було вказано раніше, спірний житловий будинок був придбаний сторонами у шлюбі, у звязку з чим він вже вважається спільною сумісною власністю як позивача, так і відповідача по справі, тому судового рішення з цього приводу не потрібно. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. У даному випадку сторонами не заперечувався факт тривалого проживання відповідача за іншою адресою, як і факт понесення позивачем грошових затрат на капітальний ремонт будинку, у зв'язку з чим суд вважає, що визнання за відповідачем Ѕ частини спірного житлового будинку у даному випадку не буде відповідати вимогам розумності і справедливості. В той же час суду не було надано жодного доказу щодо вартості житлового будинку на час його придбання і його вартості на даний час з метою визначення частки відповідача у будинку. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, чого відповідачем не було зроблено. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги, встановленою. Посилання позивача на пропущення відповідачем строку позовної давності є необгрунтованим. Так, відповідно до ст.44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. У даному випадку доказів реєстрації розлучення у відповідних органах суду не надано, у звязку з чим вважати, що шлюб між сторонами розірвано підстав немає і строк позовної давності відповідачем не пропущено. Оскільки у задоволенні первісних і зустрічних позовних вимог відмовлено, понесені сторонами судові витрати по справі відшкодуванню їм не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed