Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що вона є власником житлового будинку № 76 по вул. Голубівській (колишня назва Ворошилова) у м. Словянськ Донецької області. Зареєстрований у вказаному будинку відповідач по справі [PERSON], який є колишнім чоловіком доньки позивача та не є власником зазначеного будинку, не проживає в ньому з 19 березня 2017 року, не користується ним, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В звязку з цим, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 76, розташованим по вул. Голубівській (колишня назва Ворошилова) у м. Словянськ Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повідомлення про явку до суду, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтвердила заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 116109609 від 03 березня 2018 року, договором дарування будинку від 02 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2336, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська № 10495352 від 26 квітня 2006 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 76, розташований по вул. Голубівській (колишня назва - Ворошилова) у м. Словянськ Донецької області на праві власності належить позивачу по справі [PERSON] В той же час з довідки Виконавчого комітету Словянської міської ради від 17 січня 2018 року вбачається, що у вищевказаному житловому будинку зареєстровані донька позивача [PERSON], її онук [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Натомість з акту, складеного комісією у складі керівника мікрорайону «ЖД № 2» [PERSON], а також сусідів-свідків: [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO], та [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO], слідує, що [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], не проживає за вказаною адресою з 19 березня 2017 року. Крім того, рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2762/17 від 14 квітня 2017 року, що набуло законної сили 25 квітня 2017 року, шлюб між донькою позивача та відповідачем розірвано, в звязку з чим суд приходить до переконання, що на час розгляду даної справи у суді відповідач не є членом сімї позивача. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] не є ані членом сімї позивача [PERSON] в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власником спірного будинку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved