Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 1, 4604 га, розташованої у Київській області, Києво-Святошинський район, с. Мощун, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, кадастровий номер 3222482400:03:005:0041, загальною площею 1,4604 га. 27.06.2013 позивач звернулася із заявою до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві про відсутність державного акту на право власності на вказану земельну ділянку. Після проведення перевірки, 04.07.2013 їй було повідомлено, що факту наявності кримінального правопорушення встановлено не було і їй було рекомендувало відновити втрачений державний акт за місцем його попереднього отримання. 13-19 вересня 2014 року у випуску газети «ЧАС КИЇВЩИНИ» № 36 було надруковано оголошення про втрату нею державного акту. 29.10.2014 вона звернулася із заявою до Управління Держемагентства в Києво-Святошинському районі Київської області про надання копії, завіреної в установленому порядку державного акту на право власності на земельну ділянку. 27.11.2014 отримала відповідь Управління Держемагентства в Києво-Святошинському районі Київської області у якій було зазначено, що у зв'язку із переміщенням Управління Держемагентства в Києво-Святошинському районі на нову адресу, відповідно до матеріалів інвентаризації Державний акт на право власності на земельну ділянку не виявлений. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану у Київській області, Києво-Святошинський район, с. Мощун, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, кастровий номер 3222482400:03:005:0041, загальною площею 1,4604 га. В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно заяви просив слухати справу у свою відсутність. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії АГ № 150116, виданим 21.01.2006 позивач є власником земельної ділянки площею 1, 4604 га, розташованої у Київській області, Києво-Святошинський район, с. Мощун, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, кадастровий номер 3222482400:03:005:0041, загальною площею 1,4604 га. Проте Державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено з приводу чого 27.06.2013 позивач звернулася із заявою до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві. Після проведення перевірки, 04.07.2013 позивача було повідомлено, що факту наявності кримінального правопорушення встановлено не було і їй було рекомендувало відновити втрачений державний акт за місцем його попереднього отримання. 13-19 вересня 2014 року у випуску газети «ЧАС КИЇВЩИНИ» № 36 було надруковано оголошення позивача про втрату нею державного акту на право власності на земельну ділянку серії АГ № 150116, виданого 21.01.2006. 27.11.2014 позивач отримала відповідь Управління Держемагентства в Києво-Святошинському районі Київської області № 01-21/9989 згідно якої відповідно до матеріалів інвентаризації державний акт на право власності на земельну ділянку серії АГ № 150116, виданий 21.01.2006 не виявлений. Згідно ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває від особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України і набувається та здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог п. п. 1,5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч. ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. За ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved