Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Луганськвугілля» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди посилаючись на наступне. З 06 травня 2006 року вона працювала майстром котельно-ковальської дільниці ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». В подальшому її неодноразову переміщували в інші цехи, а 09 жовтня 2013 року наказом №225 звільнили по п.3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов?язків. Однак, свої трудові обов?язки вона виконувала сумлінно, жодних завищень об?ємів робіт працівникам не допускала та вважає що накази №125 від 26.06.2013 року та №148 від 26.07.2013 року про винесення їй доган є незаконними, бо вона не порушувала ані технологічної дисципліни, ані допускала прогулу. А тому, оскільки позивач вважає, що її звільнили незаконно, звернулася до суду з позовом в якому просить визнати наказ №225 від 09.10.2013 року ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля» про її звільнення незаконним та скасувати його; поновити її на роботі на посаді майстра відділу технічного контролю ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля»; стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5036 гривні 11 копійок; судові витрати в розмірі 229,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, оскільки їй звільненням завдано моральні страждання, які виразилися в порушенні звичайного темпу життя, почалися безсоння та головні болі, зріс артеріальний тиск. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що позивач - [PERSON] з 06 травня 2006 року працювала майстром котельно-ковальської дільниці ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». 01 листопада 2008 року була переведена майстром до ковальсько-термічного підрозділу на дільницю нестандартизованого обладнання. 17 липня 2013 року переміщена в ремонтно-механічний цех майстром технічного контролю. 01 серпня 2013 року знову переміщена до відділу технічного контролю майстром. А 09 жовтня 2013 року наказом №225 її взагалі було звільнено за систематичне невиконання своїх трудових обов?язків. Цей наказ вважає незаконним, бо жодних приписок або завищень об?ємів робіт працівникам своєї дільниці вона не робила, всі проставлені об?єми були погоджені з начальником цеху Щербаковим В.В. Крім того, наказ №125 від 26.06.2013 року, яким їй було оголошено догану за порушення технологічної дисципліни вважає також незаконним, бо ця продукція була прийнята. А наказ №148 від 26.07.2013 року про оголошення догани за прогул 19.07.2013 року вважає взагалі абсурдним, бо на цей день вона писала заяву про надання їй відгулу за відпрацьований раніше час. Крім того, внаслідок звільнення вона почала погана себе почувати та морально страждати. А тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що позивач [PERSON] протягом 2013 року неодноразово не виконувала свої трудові обов?язки за що піддавалася дисциплінарним стягненням. А тому в жовтні 2013 року, після проведеної перевірці правильності нарахувань зарплати, за результатами якої були виявлені суттєві порушення та приписки в об?ємах виконаних робіт окремим працівникам, які закривалися майстром [PERSON], її, за погодженням із профкомом, було законно звільнено по п.3 ст. 40 КЗпП України, а тому просив суд відмовити в задоволення позову. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, копією трудової книжки позивача підтверджується, що вона з 06 травня 2006 року працювала майстром котельно-ковальської дільниці ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». 01 листопада 2008 року була переведена майстром до ковальсько-термічного підрозділу на дільницю нестандартизованого обладнання. 17 липня 2013 року переміщена в ремонтно-механічний цех майстром технічного контролю. 01 серпня 2013 року переміщена до відділу технічного контролю майстром /а.с.5-7/. З наказу №125 від 26.06.2013 року ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля» вбачається, що позивачу [PERSON] було оголошено догану за щомісячні зриви завдань по ремонту машин МПБ та теліжки ДКНЛ /а.с.12/. Отже посилання позивача на те, що догану вона отримала за випуск неякісної продукції не відповідає дійсності, оскільки в п.3 цього наказу вказано, що саме за щомісячні зриви завдань по ремонту машин та теліжки, позивачу було оголошено догану. Крім того, позивач в судовому засіданні підтвердила, що була ознайомлена з цим наказом, однак не оскаржувала його. З наказу №148 від 26.07.2013 року ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля» вбачається, що позивачу [PERSON] було оголошено догану за прогул /а.с.14/. Суд не приймає до уваги посилання позивача, що вона була відсутня на роботі 19.07.2013 року згідно своєї заяви, бо на а.с. 16 є лише заява позивача про надання їй відгулу за раніше відпрацьований час. Однак, ця заява не підписана директором заводу, тобто не погоджена з керівництвом, та не було видано про це наказ. А, відповідно до ч.1 ст. 72 КЗпПУ, робота у вихідний день може компенсуватися лише за згодою сторін. Крім того, цей наказ також був доведений до відома позивача, однак у встановлений законом строк оскаржений не був. Наказом №138 від 24.07.2013 року підтверджується, що позивача було переміщено з посади майстра дільниці нестандартизованого обладнання на посаду майстра технічного контролю в ремонтно-механічний цех /а.с.17/ Абзацом 8 п.3 Посадової інструкції майстра ковальсько-термічного підрозділу на дільниці нестандартизованого обладнання підтверджується, що на позивача [PERSON], як на майстра цього підрозділу, були покладені обов'язки по забезпеченню правильності та своєчасності оформлення первинних документів по обліку робочого часу виробітки, заробітної плати, простоїв. З цією інструкцією позивач була ознайомлена під розпис /а.с.23-26, 90-91/. Наказом №209 від 20.09.2012 року підтверджується, що позивачу [PERSON] було поставлено виконання обов?язків майстра нестандартизованого обладнання. З цим наказом позивача було ознайомлено під особистий розпис /а.с.92-93/. З п.2.10 Посадової інструкції майстра дільниці нестандартизованого обладнання вбачається, що позивач зобов?язана була закривати відрядні наряди за місяць /а.с. 94-96/. Суд критично ставиться до посилання позивача про те, що вона не була ознайомлена з цією інструкцією, оскільки це спростовується актом від 21.09.2012 року, згідно якого ця інструкція була доведена до її відома /а.с.97/. Крім того, позивач сама в судовому засіданні підтвердила, що вона більше ніж вісім місяців - з 20.09.2012 року по 17.06.2013 рік закривала відрядні наряди за місяць працівникам дільниці нестандартизованого обладнання, тобто дійсно виконувала обов?язки майстра дільниці нестандартизованого обладнання. Актом від 24.09.2013 року по перевірці начислення заробітної плати на дільниці нестандартизованого обладнання ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля», підтверджується наявність ряду недоліків при нарахуванні заробітної плати та закриттю нарядів по відрядній оплаті, які допускала позивач [PERSON] /а.с.85-86/. Свідок [PERSON] суду пояснила, вона працює начальником відділу праці та заробітної плати на ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». 24.09.2013 року вона входила до складу комісії по перевірці начислення заробітної плати на дільниці нестандартизованого обладнання ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». Перевірялася правильність нарахування заробітної плати за перше півріччя 2013 року. Дійсно, перевіркою було встановлено, що майстер цієї дільниці - [PERSON] закривала невідповідні об?єми виконаних робіт окремим працівникам, що, в свою чергу, тягло нарахування необґрунтовано високої заробітної плати цим робітникам. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює виконуючим обов?язки заступника директора по виробництву ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». 24.09.2013 року він входив до складу комісії по перевірці начислення заробітної плати на дільниці нестандартизованого обладнання ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». Перевірялася правильність нарахування заробітної плати за перше півріччя 2013 року. Дійсно, перевіркою було встановлено, що майстер цієї дільниці - [PERSON], на яку покладені були ці обов?язки, закривала слюсарю [PERSON] завищені об?єми виконаних робіт, що, в свою чергу, тягло нарахування йому необґрунтовано високої заробітної плати. Хоча він навіть фізично не міг виконати ті об?єми робіт, які йому приписувалися. А тому і зарплата у [PERSON] була вище в два рази ніж у інших слюсарів цієї дільниці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює зварювальником на ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля». В першому півріччя 2013 року він працював на дільниці нестандартизованого обладнання , де об?єми виконаних робіт йому закривала майстер цієї дільниці - позивач [PERSON] Вона неодноразово занижувала йому об?єми виконаних робіт, внаслідок чого його зарплата була низькою. Крім того, вся дільниця скаржилася на неправильність в закритті виконаних робіт, бо одним завищувалися, а іншим занижувалися їх об?єми робіт. З доповідної слюсаря [PERSON] вбачається, що йому закривалися об?єми виконаних робіт, які він дійсно не виконував. А їх фактично виконував [PERSON] /а.с.83/. Аналізом нарахування заробітної плати працівникам дільниці нестандартизованого обладнання за січень-серпень 2013 рік підтверджується, що дійсно, слюсар [PERSON] отримував зарплату майже вдвічі більшу ніж слюсар [PERSON] при однаковому шостому розряді /а.с.87/. Випискою з протоколу засідання профспілкового комітету ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля» №105 від 08.10.2013 року підтверджується, що на засіданні профкому була присутня більшість його складу та була надана згода на звільнення позивача з підприємства за систематичне невиконання працівником обов?язків згідно трудового договору /а.с.98-99/. Наказом №225 від 09.10.2013 року ВП «Перевальський Ремонтно-механічний завод» ДП «Луганськвугілля» підтверджується, що позивача [PERSON] було звільнено з 10.10.2013 року по п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку /а.с.8/. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року /зі змінами/ «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. А тому, оскільки, 26.06.2013 року наказом №125 та 26.07.2013 року наказом №148 до [PERSON] вже застосовувалися дисциплінарні стягнення за невиконання неї обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, ці стягнення не втратили юридичної сили за давністю, не зняті достроково та на момент винесення наказу №225 від 09.10.2013 року про її звільнення минулого не більше одного року, що повністю узгоджується з вимогами п.23 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року /зі змінами/ «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд приходить до висновку, що позивач не довела та не підтвердила належними та допустими доказами по справі незаконність наказу №225 від 09.10.2013 про її звільнення, та вважає що позивачу слід відмовити в задоволенні позову в цій частині за необґрунтованістю. Крім того, оскільки, сукупністю зібраних у справі доказів незаконність наказу №225 від 09.10.2013 про звільнення позивача не встановлено, то відсутні правові підстави для задоволення решти позовних вимог, так як вони є похідними від основних вимог.

Outcome: dismissed