Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 06.02.2013 року. За період спільного подружнього життя за спільні сімейні кошти ними було придбано наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою [ADDRESS] . 22.04.2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відтак, дане майно було набуте за час шлюбу та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Представник позивачки\~\~ [PERSON] адвокат Пробіжанська Н.П. у судове засідання не з`явилася, попередньо подала до суду письмову заяву, у якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак не повідомив суд про причини своєї неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом ухвалено рішення при заочному розгляді, відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 06.02.2013 року сторони зареєстрували шлюб у Могильницькій сільській раді Теребовлянського району Тернопільській області, актовий запис № 1. Згідно договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Хомутовою О.М. від 14.11.2014 року [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, що адресою [ADDRESS] . Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки посвідченого державним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Хомутовою О.М. від 14.11.2014 року [PERSON] купив земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із витягу №187663027 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договорів купівлі - продажу, від 14.11.2014 року. Рішенням Борщівського районного суду від 22.04.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12, ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70\~Сімейного кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, якщо спростовується презумпція спільності майна подружжя. Згідно із частиною четвертою статті 368\~ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га придбані у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, на підставі цивільно-правової угоди, яка укладалась відповідачем, за відома позивача, в інтересах та для потреб сім`ї. Доказів протилежного судом не встановлено. Отже, спірне майно- житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельна ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га є об`єктом спільної сумісної власності сторін спору та їх частки визнаються рівними. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги\~\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають до задоволення шляхом визнання спільною власністю житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою [ADDRESS] \~\~та визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою [ADDRESS] та визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 6125010100:03:002:0261, площею 0,0818 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved