Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про виселення з житлового приміщення, вказуючи на те, що з 16.08.1999 р. вона є власницею житлового будинку за адресою [ADDRESS], в 2004 р. вона уклала шлюб з відповідачем та зареєструвала його у вказаному будинку, спільне життя з відповідачем не склалося, на теперішній час шлюб з ним розірваний. З січня 2013 року вона вимушена виїхати з власного домоволодіння через те, що проживання з відповідачем в одному будинку стало неможливим, оскільки він постійно зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, принижує її, пошкоджує меблі, б'є посуд, поводить себе агресивно, вживає нецензурну лексику, що змусило її іти з дому та мешкати у племінниці. Відповідач продовжує проживати у вказаному будинку, куди привів іншу жінку. 05.11.2014р. вона звернулася до Куп'янського МВ ГУМВС України у Харківській області із заявою, на яку отримала відповідь про проведення з відповідачем профілактичної бесіди та висновок, де їй рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали доводи позовної заяви, вказали, що позивач є інвалідом, відповідач порушує право позивача на користування житловим будинком, який є її власністю, систематично порушуючи правила співжиття, а заходи запобігання таким порушенням виявились безрезультатними, просили його виселити без надання іншого житлового приміщення. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що [PERSON] набув право проживання у вказаному будинку на законних підставах, не порушує прав позивача, сплачує комунальні послуги, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. Від 3-ї особи до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх предстанивка, покладаються на розсуд суду. З'ясувавши позиції сторін та їх представників, 3-ї особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні до них правовідносини. Як виходить з договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки 16.08.1999р. [PERSON] придбала житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] ( а.с.4,5). З 23.07.2004р. сторони перебували у шлюбі, від якого не мають дітей, та який був розірваний згідно рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.10.2014р. ( а.с.6) Як встановлено вказаним судовим рішенням, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з 15.01.2013р. Після розірвання шлюбу 05.11.2014р. [PERSON] звернулася до Куп'янського МВ ГУМВС України у Харківській області із заявою, де вказувала, що вона змушена виїхати з свого будинку, оскільки сумісне проживання з відповідачем в ньому не можливе, відповідач постійно зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно, б'є посуд, меблі, кидав в неї речами, вживає нецензурну лексику, привів у будинок співмешканку та проживає з нею, просила захистити її права і законні інтереси, усунувши перепони в користуванні належним їй майном ( а.с.7). Згідно наданої позивачці відповіді №19968 від 07.11.2014р. за її заявою була проведена перевірка та з [PERSON] була проведена профілактична бесіда про недопустимість антигромадської поведінки в подальшому, а [PERSON] рекомендовано звернутися до суду ( а.с.8,9). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є племінницею позивачки, яка з січня 2013р. проживає у неї, бо не може жити у своєму будинку з колишнім чоловіком [PERSON] До цього вони постійно спілкувалися з [PERSON], яка скаржилася, що чоловік останні роки постійно п'є, її ображає, б'є посуд. 15.01.2013р. свідок була вимушена забрати тітку [PERSON] до себе, оскільки та є пенсіонером, інвалідом 3 групи, в неї поганий стан здоров'я, її нікому бульше захистити, а спільне подальше проживання з відповідачем у будинку, який належить позивачці, не можливе з причини його агресивної поведінки. Як свідчить довідка МСЕК [PERSON] дійсно є інвалідом 3 групи загального захворювання ( а.с.10) Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає [PERSON] та її сім'ю більше 10 років, останні роки відповідач випивав, скандалив, [PERSON] його боялася, скаржилася свідку, що він був агресивний, викинув їжу, яку вона приготувала, з холодильника. Іноді, проходячи повз будинок позивачки, вона чула крики і сварки. Позивачка після того, як виїхала з будинку, намагалася вирішити питання мирним шляхом. На теперішній час [PERSON] приводе додому іншу жінку. Як пояснила суду свідок [PERSON], вона також знає давній час сім'ю позивачки. Останні три роки вона скаржилася на поведінку чоловіка, який був агресивним, випивав, вона його боялася, плакала. Показання аналогічного змісту дала суду і свідок [PERSON], яка є сусідкою та, якій [PERSON] часто скаржилася на агресивну і неадекватну поведінку свого чоловіка [PERSON] Як пояснила суду свідок [PERSON], вона є дружиною брата позивачки, спілкується з нею постійно. Останні роки відповідач почав часто випивати, агресивно ставився до дружини. Про погіршення стосунків з чоловіком [PERSON] спочатку не розповідала, а потім подзовнила і повідомила, що ночує в сараї, тому вони були вимушені забрати її до себе 15.01.2013р. Коли вона приїхала до [PERSON], та була в пригніченому стані, сказала, що [PERSON] скандалив, принижував її, погрожував, вона боялася з ним залишатися, в хаті був побитий посуд. На теперішній час позивачка вимушена проживати у своєї рідні, бо не може повернутися до свого будинку, де залишився проживати відповідач і жити з ним під одним дахом, бо у нього тепер інша жінка і стосунки між сторонами дуже неприязні. Напроти, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали суду пояснення, в яких позитивно характеризували відповідача, вказуючи, що він працелюбний, хазяйновитий, веде тверезий спосіб життя. Причини, з яких [PERSON] виїхала з свого будинку, свідкам не відомі. При цьому свідки в своїх поясненнях вказували, що відповідач на теперішній час утримує будинок, сплачує комінальні послуги, обробляє земельну присадибну ділянку . Згідно ст.116 Житлового Кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.85р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» ( із змінами та доповненнями) при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців, трудових колективів, іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Тобто, необхідною підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення є його винна антигромадська поведінка, яка носила систематичний, тобто неодноразовий характер, що робить неможливим спільне з ним проживання, і якщо заходи запобігання такій поведінці і громадського впливу виявилися безрезультатними. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 10,11,58,60,61,179,212,213 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених вище, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку позивачем суду не надані докази систематичності порушення відповідачем правил співжиття, до адміністративної або будь-якої іншої відповідальності [PERSON] не притягувався, відсутні докази того, що до відповідача були застосовані заходи попередження або громадського впливу, що йому запропоновано змінити свою поведінку, та такі заходи виявилися безрезультатними і він продовжував порушувати правила співжиття. Наявність між сторонами неприязних відносин після розірвання шлюбу не є підставою для виселення без надання іншого жилого приміщення. Позивач [PERSON] виїхала з свого будинку до іншого населеного пункту у січні 2013р, де проживає і на теперішній час, а лише 05.11.2014р., майже через 2 роки, вона звернулася до Куп'янського МВ ГУМВС України у Харківській області із заявою, де скаржилася на поведінку відповідача та неможливість проживання з ним в одному будинку, більше до правоохоронних органів [PERSON] не зверталася, інших будь-яких заходів впливу до відповідача не застосовувалося. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Але з позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження жилим будинком позивач [PERSON] до суду не зверталася, не просила вона і про вселення її до жилого будинку, що належить їй на праві власності. Оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що обставини, які на думку позивача обґрунтовують позовні вимоги, не були встановлені та доведені позивачем в ході судового розгляду, не встановлено підстав, що передбачені ст.116 ЖК України для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити як необґрунтованого.

Outcome: dismissed