Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 1980 року по 25.10.2011 вона перебувала з [PERSON] у шлюбі. Під час перебування в шлюбі, вони продали однокімнатну квартиру № 168 на проспекті [PERSON], буд. №1-м в м. Києві за 100 000 грн. За частину спільних коштів, отриманих від продажу квартири, а саме 60 000 грн., вона з відповідачем [PERSON] вирішили придбати у його рідного брата [PERSON], земельну ділянку площею 0,1280 га, що розташована за адресою: село [PERSON], Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вул. Г. Артемівського, кадастровий номер 3222486600:05:001:0225. Оплату за дану земельну ділянку було здійснено 29.12.2009, про що відповідач [PERSON] написав розписку про отримання коштів. Замість укладення договору купівлі - продажу, відповідачі 30.12.2009 уклали договір дарування земельної ділянки. Проте вона вважає, що цей правочин є удаваним, тому що фактично між сторонами було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки. Оскільки дану земельну ділянку було придбано під час перебування у шлюбі за спільні з відповідачем кошти, вважає, що вона є спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу, між ними згоди щодо розподілу спільного майна не досягнуто, вона не має змоги користуватися земельною ділянкою, через те, що відповідач [PERSON] перешкоджає їй у цьому, грубо порушуючи її законне право власності на частину у спільному майні подружжя. Тому просила визнати договір дарування земельної ділянки, який був укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], 30.12.2009 і зареєстрований у реєстрі за № 4837 удаваним правочином та визнати, що між відповідачами 30.12.2009 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: село [PERSON], Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вул. Г. Артемівського, кадастровий номер 3222486600:05:001:0225. Визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Стягнути з відповідача [PERSON], судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачі позов визнали. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі по 25.10.2011, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-БК №126531 від 25.10.2011. Під час перебування в шлюбі, позивач та [PERSON] продали однокімнатну квартиру № 168 на проспекті [PERSON], буд. №1-м в м. Києві за договором купівлі - продажу від 25.08.2009 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 1755 за 100 000 грн., що підтверджується договором купівлі продажу, та не оспорювалося відповідачами . За частину спільних коштів, отриманих від продажу квартири, а саме 60 000 грн., позивач та відповідач [PERSON] придбали у рідного брата відповідача [PERSON] - [PERSON] земельну ділянку площею 0, 1280 га, що розташована за адресою: село [PERSON], Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вул. Г.Артемівського, кадастровий номер 3222486600:05:001:0225, що підтвердили сторони в судовому засіланні. Оплату за земельну ділянку позивач здійснила 29.12.2009 , про що відповідач [PERSON] написав розписку про отримання коштів. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено відповідачами, замість укладення договору купівлі - продажу, відповідачі 30.12.2009 уклали договір дарування земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], 30.12.2009 і зареєстрований у реєстрі за № 4837. Згідно зі ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину. який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тому, суд вважає що укладаючи договір дарування земельної ділянки, відповідачі насправді вчинили договір купівлі-продажу земельної ділянки, що підтверджується розпискою про отримання відповідачем [PERSON] грошей за її , а тому договір дарування є удаваним правочином та визнає що між [PERSON] та [PERSON] 30.12.2009 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: село [PERSON], Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, вул. Г. Артемівського, кадастровий номер 3222486600:05:001:0225. Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, , є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки дана земельна ділянка була придбана під час перебування у шлюбі за спільні позивача з відповідачем кошти, тому вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, шо є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому, суд визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved