Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на обґрунтування вказавши, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 2008 рік. В шлюбі у них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Між нею та відповідачем було укладено письмовий договір про сплату аліментів, відповідно до умов якого відповідачем щомісячно сплачувалися аліменти в розмірі 1000 грн. на кожну дитину. Проте з липня 2017 року [PERSON] припинив сплачувати аліменти, мотивуючи це тяжким матеріальним становищем. В жовтні 2017 року стан її здоровя значно погіршився, що потягнуло за собою значні витрати на лікування, а це позбавило її можливості належним чином забезпечувати синів, які навчаються, а також професійно займаються в гуртках, що тягне за собою додаткові щомісячні витрати. Відповідач має власний автомобіль, займається підприємницькою діяльністю (таксує), отримає значний дохід та здатний сплачувати аліменти в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину. Крім того, після розірвання шлюбу у його розпорядженні залишилася придбана за спільні кошти квартира, від здачі якої [PERSON] також отримує додатковий дохід. Також вважає, що аліменти повинні бути стягнені з відповідача за минулий період - з моменту припинення ним виплати аліментів (з 01.07.2017 року) і по даний час. На підставі викладеного просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь аліменти утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] та сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожного з дітей, починаючи з 01.07.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснила, що відповідачем у жовтні 2017 року був придбаний автомобіль «Фольксваген Пассат», 2012 року випуску, що спростовує твердження відповідача про його скрутне матеріальне становище. Також позивач пояснила, що син [PERSON] навчається Волинському обласному військовому ліцеї, професійно займається футболом, є учасником скаутської організації «Пласт», у складі якої регулярно їздить в походи, приймає участь у заходах, що тягне за собою додаткові витрати. Це спричиняє витрати на придбання військової та спортивної форми, а також витрати, повязані з відвідуванням сином секції з футболу. Син В»ячеслав навчається Відповідач в судовому засіданні пояснив, що заявлені позовні вимоги визнає частково згідний виплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дітей в сумі 1000 грн. на місяць на кожну дитину. Дійсно, з позивачкою у нього була домовленість про сплату аліментів в добровільному порядку, аліменти він перестав сплачувати регулярно з 01.07.2017 року, оскільки він передав позивачці кошти в сумі 30\~000 грн. для влаштування сина [PERSON] до Волинського обласного військового ліцею. Автомобіль «Фольксваген Пассат», 2012 року випуску, придбаний восени 2017 року, проте, він лише зареєстрований на його імя, але належить іншій особі та придбаний за її кошти. Крім того, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 23.10.2017 року з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] Зазначене унеможливлює сплату ним аліментів на користь позивачки у визначеному нею розмірі. Просить позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.07.2008 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-ЕГ № 019617, актовий запис № 374 (а.с. 4). Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Судом також встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітні діти проживають разом з матірю позивачкою [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є здоровими, самостійних доходів не мають. Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітніх дітей, тобто між ними з цього приводу існує спір. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представни4ків, разом з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні судом розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, є працездатним, офіційно не працює, маж дохід, розмір якого є мінливим. Крім спільних з позивачкою дітей відповідач має ще одну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 28), на утримання якої з нього рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2017 року стягнені аліменти у розмірі 800 грн. на місяць (а.с. 25-27). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на 2018 рік встановлений: з 1 січня по 30 червня -1860 грн., з 1 липня по 01 грудня -1944 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів, його реальну спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей та матеріальне становище. Доводи відповідача про те, що він знаходиться у скрутному матеріальному становищі і не має змоги сплачувати аліменти в розмірі більшому ніж 1000 грн. на місяць на кожну дитину, суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що станом на 24.03.2018 року за [PERSON] зареєстровано два транспортних засоби (а.с. 63), один з яких «Фольксваген Пассат», 2012 року випуску, придбаний ним восени 2017 року, що не заперечується відповідачем. З наданих стороною позивача відомостей з мережі Інтернет (а.с. 64-65), вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля «Фольксваген Пассат», 2012 року випуску становить понад десять розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (вартість найдешевшого автомобіля становить 171000 грн.), оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» \~такий розмір складав: з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень В судовому засіданні відповідач пояснив, що даний автомобіль йому не належить, він лише зареєстрований на його імя, фактично його власником є інша особа. Проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідач суду не надав, як і не надав інших доказів на підтвердження джерела походження коштів на придбання автомобіля. Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON], [INFO], суд до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні, встановлено, що остання проживає окремо від відповідача, отримує пенсію, як пенсіонер за віком. Таким чином, суд вважає, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у розмірі більшому ніж 1000 грн. на кожну дитину щомісяця. Також при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує наступне. Так, судом враховується та обставина, що відповідачем [PERSON] вже сплачуються аліменти за рішення суду на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 2012 р.н у розмірі 800 грн. на місяць. Крім того, з пояснень позивача та її представника судом встановлено, що син сторін [PERSON] є курсантом Волинського обласного військового ліцею, де знаходиться на державному забезпеченні, тобто він є забезпеченим житлом та харчуванням. Доводи позивачки про те, що вона несе додатково витрати на дітей у звязку з тим, що вони відвідують спортивні секції, суд до уваги при розгляді даної справи не приймає, оскільки зазначені позивачкою обставини є підставою для звернення з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дітей. Також судом встановлено, що відповідач застрахував дітей в СК «PZU Україна» та сплачує періодичні платежі, передбачені договором страхування. Після досягненні дітьми 21-річного віку, вони зможуть розпоряджатися значними страховими сумами на власний розсуд. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що розмір аліментів визначений позивачкою, є завищеним, належними та допустимими докази не підтверджений, враховує також те, що обовязок утримувати дітей покладається рівною мірою як на батька, так і не матір, а тому приходить до висновку, що відповідач [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожного з синів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо отримання аліментів з відповідача, але гне міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліментів не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2009 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів на утримання та виховання дітей відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався перераховувати аліменти на суму 1000 грн. щомісячно на допомогу в утриманні малолітніх синів від шлюбу з позивачкою (а.с. 7). Як слідує з пояснень сторін, наданих в судовому засіданні відповідач припинив сплачувати аліменти в добровільному порядку з серпня-вересня 2017 року. Жодних доказів того, що позивач вживала заходи щодо отримання аліментів з відповідача з вказаного часу і до дня звернення до суду з даним позовом, стороною позивача суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення аліментів 12.02.2018 року (а.с. 1). Таким чином, суд вважає, що аліменти на користь позивача на утримання дітей підлягають стягненню починаючи з дня звернення до суду (12.02.2018 року) та до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір в сумі 704,8 грн. на користь держави підлягає стягненню з відповідача [PERSON] На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: partial