Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину яка навчається посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 13.12.2015 року було розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. На даний час донька навчається в Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана, на денній формі навчання, термін навчання становить до 30.06.2021 року. Після розірвання шлюбу відповідач добровільно приймати участь в утриманні доньки відмовився. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.09.2010 року стягнено з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.07.2010 року і до повноліття дитини. Однак, відповідач рішення суду не виконував, а тому у нього утворилась заборгованість, яка станом на 24.07.2018 року становить в розмірі 83142,07 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку в розмірі ј частини його доходу на період навчання, тобто з моменту подачі позову до суду по 30.06.2021 року. Також просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 27.09.2010 по 24.07.2018 року у розмірі 83142,07 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Сімейного Кодексу України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 13.12.2005 року було розірвано, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачем. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.2000 року. Відповідно до довідки № 680 від 26 вересня 2018 року [PERSON] навчається на денній формі навчання Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана. Термін навчання до 30.06.2021 року. За нормою ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст. 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 Сімейного Кодексу України). В п. 20 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням того, що обов'язок утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання покладено на обох батьків, суд вважає, що позовна вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягає до задоволення. Одночасно, право повнолітньої дитини на утримання припиняється у разі припинення навчання. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість по аліментах за період з 27.09.2010 по 24.07.2018 року у розмірі 83142,07 грн., суд вважає, що дані вимоги також підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.09.2010 року стягнено з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше , ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12.07.2010 року і до повноліття дитини. Позивач зазначає, що відповідач вказане рішення суду не виконує, тому у нього утворилась заборгованість по аліментах за період з 27.09.2010 по 24.07.2018 року у розмірі 83142,07 грн. 24.07.2018 року виконавчий лист повернуто позивачу відповідно до п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з відміткою заборгованості 83142,07 грн. У відповідності до ч. 4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Наданим відповідачу правом на подачу відзиву до суду відповідач [PERSON] не скористався. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище зазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved