Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись при цьому те, що вони з відповідачем перебували: у шлюбі, зареєстрованому 19 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції м. Харкова, актовий запис за № 409. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач на теперішній час не мешкає з ними, відбуває покарання у містах позбавлення воли і добровільно матеріальну допомогу не надає і тому просить стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачу [PERSON], який відбуває міру покарання в місцях позбавлення волі, була направлена копія позову для відому. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19 травня 2010 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 409. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року шлюб розірвано. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір*ю [PERSON]. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Судом встановлено, що [PERSON] працездатний і на утриманні не має інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Згідно зі ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем [PERSON] не надані про добровільну допомогу на утримання дитини, яку він надавав після розірвання шлюбу. . При цьому при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 243,60 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved