Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 22.05.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб від якого мають доньку [PERSON] [INFO] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Відповідач відокремився від сім`ї, проживає в окремій кімнаті спільної квартири. Шлюбно-сімейні відносини припинено, почуття любові втрачено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе. 20.06.2019 року відповідачем [PERSON] до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо розірвання шлюбу, вказуючи на те, що в разі задоволення позову вказана обставина буде суперечити його інтересам та інтересам їх малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник [PERSON] позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог. Позивач заперечила проти надання строку для примирення, вказавши, що шлюб існує формально, протягом двох останніх років вона переконалася у втраті почуттів до відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не висловив чіткої позиції щодо позовних вимог, зіславшись на розсуд суду, пояснивши при цьому, що він намагався зберегти сім`ю, але позивач не йшла на поступки, при цьому в судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що між ним та позивачем відсутні шлюбно - сімейні стосунки понад 1, 5 роки та підтврдив обставини, що вказані у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.05.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають доньку [PERSON] [INFO] . Спільне життя позивачки [PERSON] з відповідачем [PERSON] не склалося, оскільки різні погляди на шлюб, сім`ю, ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини припинено, сторони не сприймають одне одного як чоловік та дружина, почуття любові втрачено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім`ї неможливе. Статтею 111 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно положення частини 2 статті 36 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. У зв`язку з вище викладеним позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, слід задовольнити в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 768,40 грн.

Outcome: approved