Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» про стягнення середньогго заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні моральної шкоди, 3% річних та інфляційних витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.03.2015 року його було прийнято на роботу до ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» на посаду заступника начальника управління правового забезпечення. 24.07.2015 року був звільнений за власним бажанням. Причиною звільнення була тривала невиплата заробітної плати. Внаслідок не виплати відповідачем заробітної плати утворилась заборгованість у сумі 62160,63 грн. Відповідно до довідки про доходи виданої відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середньоденна заробітна плата складає 526,32 грн. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з ПАТ Українська СК,, ГАРАНТ -АВТО» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 27.07.2015 року по 12.04.2016 року в сумі 99474,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Однак, відповідач має сплатити 9053,28 грн. середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за період часу з 13.04.2016 року по 27.04.2016 року. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив та просив провести розрахунок заборгованості станом на дату ухвалення рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» в період часу з 11.03.2015 року по 24.07.2015 року на посаді заступника начальника управління правового забезпечення. Наказом від 24.07.2015 року № 316-кго [PERSON] було звільнено за власним бажанням згідно з п.3 ст. 38 КЗпП України. Внаслідок не виплати відповідачем заробітної плати утворилась заборгованість у сумі 62160,63 грн., відповідно до рішень комісії по трудових спорах. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року стягнуто з ПАТ Українська СК,, ГАРАНТ -АВТО» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 27.07.2015 року по 12.04.2016 року в сумі 99474,48 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Вищенаведеним рішенням, яке набрало законної сили, встановлена вина відповідача в тому, що він порушував права позивача на отримання належних йому грошових сум, право на отримання яких було визнане за позивачем судом. В період з 13.04.2016 року по 27.04.2016 року позивачу [PERSON] не було виплачено відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати відноситься: основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плат, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 47 Кодексу передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Також статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки про доходи виданої відповідачем ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складала 526,32 грн. Відповідач ПАТ ,,Українська СК ,,ГАРАНТ -АВТО» на час судового розгляду не здійснив виплату заборгованості, а тому

Outcome: partial