Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку №10, по вул. Залізняка в м.Бориславі Львівської області. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 23 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] 23 червня 2016року, укладеного між відповідачем [PERSON], як дарувальником та позивачем [PERSON], як обдаровуваною, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 червня 2016р. за №15152421 позивачці у справі [PERSON], на праві власності належить житловий будинок №10 по вул. Залізняка в м. Борислав Львівської області. Даний житловий будинок складається з двох житлових кімнат та однієї кухні, та підвалу, загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 33,0кв.м. Крім позивача [PERSON], у даному житловому будинку зареєстровані та постійно фактично проживають треті особи у справі: [PERSON] та [PERSON], а також двоє малолітніх синів позивача [PERSON] : [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. У житловому будинку зареєстрований, однак, вже тривалий час, з 1985 року, не проживає без поважних на те причин, дядько позивача, відповідач у справі - [PERSON] Так, фактично, відповідач у справі починаючи з часу одруження, тобто з 1985 року переїхав на постійне місце проживання в [INFO], де і проживає в даний час разом зі своєю сімєю в будинку своєї дружини [PERSON] по вул. Шевченка, 233 в с. Ясениця Дрогобицького району Львівської області. Після укладення договору дарування житлового будинку відповідач [PERSON] у будинку не проживав та обіцяв, що добровільно зніметься з реєстраційного обліку за адресою житлового будинку, однак досі цього не зробив. Відповідно до акту обстеження житлового будинку №10, по вул. Залізняка в м. Бориславі від 08 листопада 2017року, складеним комісією ДКП ЖЕК №3, стверджується факт не проживання без поважних причин відповідача у справі з 1985року і по даний час в даному житловому будинку. У зв'язку з формальною реєстрацією відповідача у житловому будинку позивач несе зайві витрати по оплаті комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію. Враховуючи вище викладене, що відповідач зареєстрований в даному будинку, однак не проживає в ньому з 1985 року. Тому, позивач [PERSON], як власник будинку, що знаходиться по вул. Залізняка №10 у м. Бориславі, має право вимагати визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Позивач [PERSON]\~у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON]\~у судовому\~засіданні не\~зявився,\~про причину\~неявки суд\~не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON], яка є одночасно представником позивача [PERSON], згідно довіреності від 13 листопада 2017 року у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов вважає підставним, не заперечує проти задоволення позову. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Суд, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу [PERSON] 23 червня 2016року, укладеного між відповідачем [PERSON], як дарувальником та позивачем [PERSON], як обдаровуваною, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 червня 2016р. за №15152421 позивачці у справі [PERSON], на праві власності належить житловий будинок №10 по вул. Залізняка в м. Борислав Львівської області. Відповідно до акту обстеження житлового будинку №10, по вул.Залізняка в м. Бориславі від 08 листопада 2017року, складеним комісією ДКП ЖЕК №3,стверджується факт, що відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку з 1985 року. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 гривень судового збору.

Outcome: approved