Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 21 вересня 2013 року. Під час спільного подружнього життя у них народився син: [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися, між ними виникали сварки, свідками сварок ставала дитина. З січня 2016 р. вони з відповідачем припинили сімейні стосунки. З вказаного часу разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, сумісного домашнього господарства не ведуть. Спору майнового характеру між ними на даний час не існує. Вважаючи, що відновлення та збереження шлюбу неможливе, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві, додала, що вони з відповідачем неодноразово намагались налагодити сімейні стосунки, але це ні до чого не призводило. Вона не бажає надалі так жити і тому просить суд розірвати її шлюб з відповідачем. Відповідач у судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Зазначив, що у них з позивачем є почуття любові один до одного, він намагався зберегти сімейні стосунки, але, мабуть, не знайшов необхідних слів, щоб вмовити позивача не розлучатися. Наполягав на примиренні між ним та позивачем. Ухвалою суду від 17 лютого 2016 року сторонам наданий час для примирення терміном один місяць. Після спливу даного строку позиція позивача не змінилась. Відповідачем будь-яких даних на підтвердження отримання позитивного результату з цього питання, суду не надано. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2013 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 261 (а.с. 8). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дитини та питання їх матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в наданій позовній заяві вказала про своє бажання відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у зв'язку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved