Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що з 2007 року по 2011 рік вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого має дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею та повністю перебуває на її утриманні. За рішенням Зарічного районного суду м. Суми на утримання дочки було призначено аліменти в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно. На вимогу суду [PERSON] щомісячно сплачуються аліменти на утримання дочки, однак на цьому нажаль закінчуються усі обов'язки батька, з погляду відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач віддалився від дочки, лише декілька разів привітав дитину з днем народження. Після розірвання шлюбу всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Дочка розвивається відносно своїх вікових особливостей, росте дуже чутливою, розумною та талановитою дівчинкою, але відповідач не прикладає до цього ніяких зусиль. Відповідач ніяким чином не піклується про дочку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Таким чином, на даний час створились умови, які шкодять інтересам дитини. Вважає, що ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, відсутність будь-якої добровільної матеріальної та моральної допомоги протягом тривалого часу, відсутність інтересу до життя доньки є підставами для позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини. Також позивач зазначає, що на даний час [PERSON] навчається в Сумському НВК «Просперітас». Оплату за навчання дитини в навчальному закладі сплачує вона самостійно, у зв'язку з відмовою батька брати участь у додаткових витратах на утримання дитини. Відповідач є здоровою молодою особою, отримує гарну заробітну плату, та має можливість сплачувати 50% витрат на навчання дитини. В період з 02 червня 2017 року по 12 березня 2018 року нею було сплачено за навчання та оздоровлення дитини 43 823 грн. 00 коп., з яких 21911 грн. 50 коп. - повинен сплатити батько. Розрахунок відповідно до касових ордерів: 02 червня 2017 року - 7700,00 грн.(дитячий табір), 07 серпня 2017 року - 4000,00 грн.(вступний внесок), 01 вересня 2017 року - 350,00 грн.(екскурсія), 08 серпня 2017 року - 4000,00 грн.(навчання, харчування в школі) 04 жовтня 2017 року - 1747,00 грн. (навчання, харчування в школі), 19 жовтня 2017 року - 4000,00 грн. (навчання, харчування в школі), 15 листопада 2017 року - 4400,00 грн. (навчання, харчування в школі), 13 грудня 2017 року - 5336,00 грн. (навчання, харчування в школі), 29 січня 2018 року - 5000, 00 грн. (навчання, харчування в школі), 06 лютого 2018 рок - 5469, 00 грн. (навчання, харчування в школі), 12 березня 2018 року - 1821,00 грн. (навчання, харчування в школі), Посилаючись на зазначені обставини, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини [PERSON], [INFO], за період з 02 червня 2017 року по 12 березня 2018 року у сумі 21911 грн. 50 коп., та стягнути з відповідача понесені судові витрати, понесені нею по розгляду справи в сумі 2490 грн.00 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2018 року вказаний позов залишено без руху, запропоновано позивачу у строк не більше 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки. 20 квітня 2018 року представником позивача надано суду документи на виконання ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2018 року та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2018 року відкрито провадження по зазначеній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання 08 червня 2018 року о 09 год. 30 хв. 08 червня 2018 року розгляд підготовчого засідання відкладено на 16 липня 2018 року у зв'язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне сповіщення про дату та час розгляду справи. 16 липня від Служби у справах дітей Сумської міської ради надійшов висновок про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON].(а.с.62-63). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 липня 2018 року закінчено підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду на 28 серпня 2018 року о 10 год. 00 хв. 27 серпня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що як на підставу позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], позивач посилається на те, що він жодним чином не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям, не допомагає у її розвитку. Вважає, що такі твердження є хибними та спотворені у її уяві. Після розлучення з [PERSON], стосунки вони не підтримують. Коли він не погодився на умови утримання позивача після розлучення, вона перестала надавати йому змогу бачитись з донькою. Враховуючи, що він проживає у місті Києві, частіше за все має змогу спілкуватися з донькою за допомогою Sкyре, однака позивач не надає такої можливості. Коли він приїжджає до міста Суми побачитись з донькою, двері квартири, де вона проживає, йому не відчиняють. Позивач та її батько вважають, що все, що від нього потрібно - це платити аліменти, на цьому батьківські обов'язки закінчуються. Тому, дійсно, єдиним підтвердженням, що він виконує батьківські обов'язки є той факт, що він вчасно сплачує аліменти, визначені рішенням Зарічного районного суду від 6 червня 2011 року. Зазначає, що заборгованості по їх сплаті він ніколи не мав. Коли він намагається побачитись з донькою, позивач влаштовує скандали, що, мабуть, і зумовило її вимогу про позбавлення його батьківських прав. Просить суд врахувати, що він жодним чином не має на меті ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків відносно доньки і буде окремо ставити питання про встановлення порядку та способу участі у вихованні дитини. Крім того, зазначає, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав відсутній. Він взагалі сумнівається, що позивач зверталась з такою заявою до відповідного державного органу. Жодних документів про це він не отримував. Посилаючись на п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимоги про позбавлення його батьківських прав. Стосовно вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідач заперечує проти задоволення даної вимоги оскільки, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається у приватній школі Prosperitas з 1 вересня 2017 року. В той же час, позивач просить стягнути додаткові витрати, починаючи з 2 червня 2017 року, тобто за три місяці до початку навчання, без зазначення причини такої вимоги. Спірний характер розміру додаткових витрат є очевидним. Також зазначає, що позивач навмисно замовчує той факт, що за навчання [PERSON] у приватній школі сплачує її мати ([PERSON]), яка працює за кордоном, тобто, сама позивач не несе жодних витрат по оплаті навчання. Дана обставина йому відома достеменно, оскільки він підтримує зв'язок з матір'ю позивача. Відповідач зазначає, що навчання у приватній (платній) школі не можна вважати додатковими витратами на дитину, оскільки процес навчання є досить звичайною справою в нашій країні. Крім того, звертає увагу суду на положення ст. 53 Конституції України (норма прямої дії), яка покладає обов'язок забезпечення доступності і безоплатності дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам - на державу. Стосовно сплати позивачем грошових коштів на дитячий табір у розмірі 7700 грн., зазначає, що підтверджуючих доказів понесення таких витрат на надано, що виключає можливість стягнення з нього половини вказаної суми. Додатково зазначає, що позивач ніколи з ним не обговорювала ніякі додаткові витрати на дитину, не зверталась з проханням про сплату половини вартості за будь-які послуги. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину відмовити. 28 серпня 2018 року розгляд справи відкладено на 20 листопада 2018 року у зв'язку з тим, що головуючий суддя Бурда Б.В. перебуває на лікарняному. 05 вересня 2018 року згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми №115 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа передана в провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 вересня 2018 року зазначена справа прийнята до провадження суддею Сидоренко А.П., призначена до судового розгляду на 20 листопада 2018 року. 20 листопада 2018 року у зв'язку із викликом та допитом свідка, який не з'явився в судове засідання, а також наданням сторонами додаткових доказів по справі, в судовому засіданні оголошено перерву до 23 січня 2019 року В дане судове засідання з'явилися позивач [PERSON], її представник [PERSON], представник відповідача [PERSON], представник третьої особи Черненко С.І. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що дійсно між сторонами не склалися сімейні стосунки, відповідач проживав у м. Києві. Якщо мати не хоче надавати можливості спілкування з дитиною, то батько не зможе скористатися таким правом. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, що свідчить про сумлінне ставлення до дитини. Один раз він поїхав до м. Суми, але батько позивача не надав можливості побачитися з дитиною. У 2015 році відповідач поїхав до РФ. В кінці серпня 2018 року відповідач направив по пошті до Служби у справах дітей СМР заяву, в якій просив йому допомогти у спілкуванні з дочкою, відповідач прикладе зусиль, щоб узгодити графік побачень з дитиною. Відповідач є заробітчанином, працює в іншій країні, він дзвонить дитині на свята і ці дзвінки є регулярними. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, та вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши думку осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 22 липня 2007 року по 06 червня 2011 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем, що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 червня 2011 року (а.с.37). [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 14). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 червня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З характеристики КУ ССШ І-ІІІ ступенів №2 ім.Д.Косаренка, м. Суми, Сумської області, вбачається, що [PERSON], [INFO], навчалася в КУ ССШ №2 з 1 класу по 3 клас. Мати приділяла достатньо уваги вихованню доньки, цікавилась її життям, здоров'ям, завжди намагалася допомогти в навчанні. Постійно спілкувалась з вчителями, підтримувала зв'язок з вчителями, підтримувала зв'язок з класним керівником. З її боку просліджувався постійний контроль за всім, що відбувалося в житті доньки. За час навчання батько [PERSON] до школи не з'являвся (а.с.12). З повідомлення Сумського НВК «Просперітас» від 19 лютого 2018 року №173 вбачається, що [PERSON] навчається в Сумському НВК «Просперітас» з 01 вересня 2017 року. Мати, [PERSON], та дідусь, [PERSON], підтримують тісний контакт з навчальним закладом. Протягом навчального року вони відвідали свята (Першого дзвоника, Осінній ярмарок, Новий рік), академічний концерт з гри на фортепіано, батьківські збори (15.09.2017 року). У разі потреби, адміністрація, практичний психолог, класний керівник зв'язується з мамою. Навчання доньки сплачує мати згідно договору №490 від 02 серпня 2017 року, укладеного між адміністрацією та [PERSON] (а.с.13). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона з позивачем подруги, спілкуються десь з 2014 року, відповідача ніколи не бачила. Пояснила, що вона ніколи не бачила батька старшої дитини позивача. Перший час вона думала, що у старшої та молодшої дитини - спільний батько. Згодом стало відомо, що у них різні батьки, і батько старшої дитини мешкає у м. Києві. Свідок також пояснила, що вона ніколи не чула, щоб дитина казала, що батько дзвонив або приходив. Позивач сказала, що коли дитині три роки було, то вона приїхала до м. Суми, і з її слів, відповідач подзвонив лише, коли дитина пішла у перший клас. Пізніше вона не чула, щоб були якісь подарунки на свята. Пояснила, що нещодавно у дитини був день народження, і була розмова, що зі скритого мобільного номеру телефонував батько. Від дитини про батька вона нічого не чула. Заборон у спілкуванні не було. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що з позивачем сусіди, відповідача не знає, діти їхні товаришують. Знайомі з позивачем близько 10 років, підтримують сусідські відносини, їх діти товаришують. Батька [PERSON] вона ніколи не бачила, на день народження ніяких подарунків не надавалося. Ніяких розмов про участь батька у вихованні дитини не було, [PERSON] - дочка позивача, ніколи про батька не говорила, ні про які подарунки від батька, чи про речі від нього вона не казала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її донькою, відповідач - колишній зять. Не у конфлікті з відповідачем, з донькою - добрі стосунки. Пояснила, що відповідач ніяк не проявив себе як батько. Вона намагалася зв'язатися і знайти відповідача, але не змогла. В грудні він дзвонив, але дитиною взагалі не цікавився. Він намагається створити залежність від нього, в зв'язку з необхідністю отримання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідач не цікавиться ні станом здоров'я дитини, ні її життям. [PERSON] перешкод не чинила у спілкуванні батька з дитиною. Він має змогу дзвонити на домашній телефон, який вони не змінювали. Бажання спілкуватися він не виявляє. Свідок пояснила, що вона 17 років працює в Італії, 1-2 рази на рік вона приїздить в м. Суми на 1-2 місяці. Допомагає доньці фінансово. Також зазначила, що відповідач не відмовлявся надати згоду на виїзд дитини за кордон. Позивач самостійно утримує дитину, за навчання, за все платить сама. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його донькою, відповідач колишній зять. Зятя останній раз бачив у 2010 році, після чого не зустрічалися. Після розлучення був дзвінок, коли дитина пішла у перший клас в 2014 році, і ще 3-4 рази дзвонив, на день народження онуки через 2 чи 3 роки, і 19 листопада 2018 року дзвонив на день народження дитини. Перешкод у спілкуванні він не здійснював. З моменту розлучення дитиною займається тільки дочка, вона нею піклується, матеріально утримує. Дочка проживає разом з дітьми з ним. Після того, як позивач подала позов, відповідач почав частіше телефонувати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає 7 років, вони є подругами, відповідача ніколи не бачила, не знайома з ним. Років п'ять тому, коли [PERSON] пішла у шкоду, вона один раз чула, що батько їй подзвонив, поздоровив дитину. Пояснила, що вона з позивачем спілкується досить тісно, їхні діти дружать, вони спілкуються по телефону, ходять один до одного в гості. Якби батько дитини приїхав, то їй було б про це відомо. Дитину утримує позивач та її батьки. Батька роками немає поруч з дитиною. Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок, згідно якого вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON]. відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З висновку вбачається, що спеціалістом служби у справах дітей 05 липня 2018 року було проведено обстеження умов проживання дитини, проведена бесіда з [PERSON] Зі слів [PERSON] вона з 2007 по 2011 рік проживала однією сім'єю з [PERSON], має малолітню дитину [PERSON], 2007 року народження. Після припинення шлюбних відносин, дитина разом з матір'ю залишилася проживати за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини став проживати за адресою: [ADDRESS]. За рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 червня 2011 року з відповідача на утримання малолітньої [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі ј заробітку. Зі слів [PERSON] після розірвання шлюбу [PERSON] перестав цікавитися життям та навчанням дитини. Всі питання щодо виховання та навчання дитини вирішуються матір'ю самостійно. [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні та розвитку малолітньої [PERSON], не телефонує, всіляко уникає будь-якого спілкування з дитиною. Зі слів малолітньої [PERSON], з батьком вона не спілкується, [PERSON] не телефонує їй, не вітає зі святами, не цікавиться її навчанням та життям. З метою з'ясування думки відповідача щодо шляхів вирішення питань, порушених у позовній заяві, було направлено лист до Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві адміністрації з проханням провести бесіду з батьком дитини. Відповідно до листа Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві адміністрації, станом на 04 липня 2018 року [PERSON] до служби не з'явився, з питань усунення перешкод в спілкуванні з дитиною або з інших питань щодо виховання дитини не звертався (а.с.62-63). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу наданих доказів, суд вважає встановленим наявність фактів, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дочки [PERSON], що виразилось, зокрема, у тому, що тривалий час відповідач не проявляв належної батьківської турботи стосовно дитини, не цікавився її станом здоров'я та розвитку. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Як вбачається з поданих представником відповідача доказів, 03 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Сумської міської ради з проханням призначити дні та години спілкування із дочкою [PERSON] (а.с. 97). Аналогічне звернення з питання необхідності сприяння в усуненні перешкод позивача у спілкуванні з дитиною мало місце 10 січня 2019 року (а.с. 116-117). Також з показань допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що відповідач, хоч і рідко, але телефонує дочці, тобто має місце спілкування батька з дитиною, а отже відсутні підстави вважати, що між батьком та дочкою втрачений зв'язок. Враховуючи положення національного законодавства, а також зважаючи на вказані обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочки не є виправданим, оскільки таке не сприятиме нормальному фізичному та психічному здоров'ю дитини. В силу ч. 6 ст. 19 СК України суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а також не відповідає обставинам, встановленим під час судового розгляду. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відмовити. Разом з тим, враховуючи, що у судовому засіданні дійсно встановлені факти неналежного ставлення відповідача до його батьківських обов'язків, суд вважає доцільним попередити відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні дочки та про необхідність зміни ставлення до її виховання, що у даному випадку, на думку суду, буде достатнім і дієвим заходом. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. З наданих позивачем доказів вбачається, що 02 серпня 2017 року між [PERSON] та ДП ПАТ «Сумбуд» Сумський НВК «Просперітас» укладено договір № 490 про розподіл обов'язків по утриманню дитини, предметом якого є розподіл обов'язків і прав між НВК та батьком по утриманню дитини [PERSON] (а.с. 111). За п. 2 цього договору комплекс, крім надання освітніх послуг на рівні державних стандартів, зобов'язаний створити комфортні умови для навчання, виховання, розвитку дітей середнього і старшого шкільного віку, забезпечити оптимальні умови для розвитку інтелектуальних здібностей дітей, виявлення у вихованців природного таланту, конкретний розвиток виявлених здібностей, формування гармонійного розвитку особистості. Також з наданих копій прибуткових касових ордерів (а.с. 21, 23, 24, 25, 26) вбачається, що позивачем понесені витрати у виді сплати вартості навчання у Сумському НВК «Просперітас», розмір якої визначений у додаткових угодах до вказаного договору (а.с. 112, 113, 114), що пов'язані з розвитком здібностей дочки сторін. Однак суд вважає, що оплата харчування дитини є витратами, які понесені для забезпечення нормальних умов проживання дитини і їх не можна вважати такими, що пов'язані з розвитком здібностей дитини в розумінні ст. 185 СК України. Таким чином, при визначенні розміру понесених позивачем додаткових витрат суд не приймає до уваги сплачені позивачем суми за харчування дитини. Таким чином суд вважає доведеним суму додаткових витрат в розмірі 28235 грн. (сплачені 07 серпня 2017 року - 4000 грн., 04 жовтня 2017 року - придбання зошиту 35 грн. 00 коп. та рахівниці 200 грн., 08 вересня 2017 року - 4000 грн., 15 листопада 2017 року - 4000 грн., 19 жовтня 2017 року - 4000 грн., 13 грудня 2017 оку - 4000 грн., 06 лютого 2018 року - 4000 грн.), та з відповідача підлягає стягненню 14117 грн. 50 коп. Крім того, суд не приймає до уваги понесені позивачем витрати по оплаті екскурсії в сумі 350 грн. та перебування дитини у таборі в сумі 7700 грн., оскільки позивачем не доведено, що такі витрати спрямовані для розвитку індивідуальних здібностей дитини, або викликані необхідністю її лікування. За таких обставин суд вважає необхідним позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь відповідача 14117 грн. 50 коп. додаткових витрат на дитину. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 1409 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення оплати додаткових витрат на дитину. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення оплати додаткових витрат на дитину, сплачена сума судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. є більшою, ніж встановлено законом. Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином слід повернути позивачу внесену суму судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за цією позовною вимогою, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial