Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї грошові кошти за договором позики та боргової розписки у розмірі 4000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.10.2020 року складає 113459 грн. 60 коп., суму інфляційних витрат, яка станом на 19.10.2020 року становить 18157 грн. 17 коп., суму 3% річних, яка станом на 19.10.2020 року становить 9423 грн. 19 коп. та витрати на оплату судового збору у розмірі1410 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.07.2002 року надала в борг [PERSON] 4000 дол. США строком до 01.01.2003 року. З цього приводу між ними був укладений договір в м. Харкові 26.07.2002 року. Згідно п. 3 договору відповідачка зобов`язалася повернути суму еквівалентну 4000 дол. США незалежно від співвідношення курсу долара США до Української гривні на момент підписання даного договору. Проте відповідачка не повернула кошти в обумовлений строк. 20.04.2016 року відповідачка написала розписку, в якій зазначала, що поверне кошти до 01.01.2018 року. У зазначений строк, в порушення своїх зобов`язань, відповідачка не повернула позику. В зв`язку з тим, що відповідачка прострочила виконання зобов`язання, то згідно ст. 625 ЦК України повинна сплатити суму з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Станом на 19.10.2020 року сума інфляційних втрат, починаючи з 02.01.2018 року становить суму 18157 грн. 17 коп. Станом на 19.10.2020 року, починаючи з 02.01.2018 року 3 % річних від простроченої суми становить суму 9423 грн. 19 коп. На підставі ухвали Овруцького районного суду Житомирської області від 02.02.2021 року справа була передана до суду за підсудністю. Ухвалою суду від 13.05.2021 року було відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 26 липня 2002 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 4000 дол. США у [PERSON] , які зобов`язалася повернути до 01 січня 2003 року. ( а. с. 12) Отримання суми 4000 дол. США підтверджується розписками від 01.04.2009 року та від 20.04.2016 року, відповідно до яких, [PERSON] отримала в борг у [PERSON] суму 4000 дол. США зі строком виплати боргу до 01.04.2010 року та розписки від 20.04.2016 року зі строком виплати боргу до 01.01.2018 року. Оригінали розписок долучено позивачкою до матеріалів справи. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 545 Цивільного кодексу України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. На підтвердження факту укладення договору позики та факту передачі грошової суми позичальнику та отримання боргу позивачка [PERSON] надала суду оригінали розписок від 01.04.2009 року та від 20.04.2016 року, які долучено до матеріалів справи, та згідно яких вбачається, що [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 4000 дол. США, які зобов`язалася повернути в строк до 01.01.2018 року. У встановлений договором позики строк - 01.01.2018 року суму у розмірі 4000 дол. США відповідачкою [PERSON] не повернуто. Як зазначала в судовому засіданні позивачка, вона неодноразово зверталася з вимогою до відповідачки [PERSON] щодо повернення суми боргу. Але її звернення залишилися без уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконала, а також не скористалася своїми процесуальними правами щодо подачі відзиву на позов, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 113459 грн. 60 коп., що еквівалентно 4000 дол. США. станом на 19.10.2020 року. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. За приписами ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому суд погоджується з приведеним позивачем [PERSON] розрахунком індексу інфляції за весь час прострочення за період з 02.01.2018 року по 19.10.2020 року в сумі 18157 грн. 17 коп., а також трьох процентів річних від простроченої суми за період з 02.01.2018 року по 19.10.2020 року в сумі 9423 грн. 19 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1410 грн. 40 коп. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 206, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 549, 1046, 1049 ЦК України, суд -

Outcome: approved