Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, за домовленістю між ними донька проживає з матір`ю, відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2019 було відкрите спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала, просила її задовольнити з підстав, зазначених в позові. Додатково пояснила, що відповідач після припинення між сторонами подружніх відносин переїхав до Іспанії на о. Тенеріфе, повідомляв позивачу, що він проживає у великому будинку, має 3 автомобілі, останній з яких набуто ним у власність нещодавно 18.12.2019 року. Крім того, відповідач в переписці в соціальній мережі Фейсбук обіцяв позивачу, що щоп`ятниці надсилатиме їй 150-200 Євро, з чого вбачається, що він має гарне матеріальне забезпечення та можливість сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в розмірі, про який просить позивач. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову в розмірі, про який просить позивач, заперечила, послалася на відзив на позов, в якому відповідач визнає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини частково в розмірі 1 000 гривень щомісячно. Згідно відзиву на позов така позиція відповідача мотивована тим, що відповідач не працює, знаходиться на лікуванні з причин втрати працездатності. Представник пояснила, що відповідач проживає в Іспанії в будинку хрещеного батька, доходів не має, проходить реабілітацію після перенесеної операції, де йому надається допомога по реабілітації в медичних закладах, що фінансують його близькі та друзі. Крім того, відповідач має на утриманні ще одну доньку [PERSON] , 2009 року народження, яка проживає з матір`ю на о. Тенеріфе. Додатково пояснила, що відповідач, виїжджаючи за межі України, залишив позивачу 2000 Євро та 300 000 гривень коштів сім`ї, зароблених відповідачем, на рахунках позивача. Під час останнього приїзду до України передав позивачу через її батька 4 000 Євро, в поштовій скринці залишив 600 Євро. Відповідач наразі непрацездатний, однак має бажання брати участь у вихованні доньки [PERSON] та не має матеріальної можливості сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в розмірі, про який просить позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження останньої (а.с.3). Позивач зареєстрована та проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] , що слідує з довідки ОСББ «Подолянка - 8» від 21.10.2019 за №835 (а.с.9). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року становить 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн. Наразі дитині позивача та відповідача виповнився 1 рік. Відповідно до ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Судом установлено невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідач проживає окремо, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість її надавати. Протилежного судом не встановлено. Зазначені представником відповідача у відзиві факти, щодо надання утримання у грошовій формі не доведені перед судом жодними доказами. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд враховує особу платника аліментів, який являється молодою людиною працездатного віку, яка офіційно не працює (протилежного судом не встановлено). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо того, що відповідач станом на час розгляду справи є непрацездатною особою, оскільки стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів непрацездатності відповідача та проходження ним реабілітації після перенесеної операції на час розгляду справи. Про тимчасову втрату працездатності відповідачем йдеться у виписці з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 10.01.2019 року, виданої КЗ «ВОПНЛ ім. академіка О.І. Ющенка», яка була пов`язана з проведеною йому операцією 28.12.2018 року, тобто понад рік тому. Так само, суд не бере до уваги в якості підтвердження того, що відповідач надає матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини, посилання представника відповідача на те, що відповідач, виїжджаючи за межі України, залишив позивачу 2000 Євро та 300 000 гривень коштів сім`ї, зароблених відповідачем, оскільки такі обставини перед судом жодним чином не доведені. Аналогічно суд не приймає твердження представника відповідача, що під час останнього приїзду до України відповідач передав позивачу через її батька 4 000 Євро та в поштовій скринці позивача залишив 600 Євро на утримання дитини, оскільки зазначені обставини не підтверджені відповідачем жодними доказами. Окрім наведеного не знайшли підтвердження в ході судового розгляду і доводи відповідача з приводу того, що окрім неповнолітньої дитини сторін відповідач також має на утриманні неповнолітню дитину від першого шлюбу [PERSON] , 2009 року народження. Такі твердження відповідача перед судом також жодним чином не доведені. Разом з тим, належний рівень матеріального забезпечення відповідача вбачається з представлених представником позивача доказів, з яких вбачається, що відповідач здійснює регулярні перельоти до України, що потребує значних коштів, також відповідач має у власності 3 автомобілі, останній з яких придбано ним в грудні 2019 року. Крім того, згідно переписки позивача з абонентом «МУЖ», останній повідомляє, що він проживає у великому будинку, має 3 автомобілі, обіцяє щоп`ятниці надсилати позивачу 150-200 Євро, надсилає фото, на яких він зображений в інтер`єрі великого будинку з басейном та гаражем з 2 автомобілями (а.с.39-45). Суд, оцінюючи надані позивачем роздруківки переписки з відповідачем через мобільний ресурс, вважає за можливе прийняти їх до уваги, оскільки представником відповідача чи відповідачем особисто не було заявлено про недостовірність інформації, яка в ній (переписці) міститься. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання спільної малолітньої дитини суд враховує те, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Враховуючи все вищевикладене, та спільний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає справедливим встановлення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судом враховані всі встановлені та підтверджені в судовому засіданні обставини, що мають бути враховані при винесенні рішення про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 30.10.2019 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в пропорційному розмірі до задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial