Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання угоди дійсною та про визнання права власності на майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 жовтня 1997 року між нею та [PERSON], який є відповідачем у справі, був укладений шлюб, який зареєстровано Вищетарасівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 13. 16 листопада 2000 року на товарній біржі «Українська» подружжя [PERSON] у [PERSON], яка також є відповідачем у справі, придбало будинок № 113 по вул. Садова с. В.Тарасівка, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Договір був оформлений між [PERSON] та [PERSON]. На теперішній час ціна будинку становить 41539 грн., це підтверджується звітом експерта про оцінку будинку. Укладена між ними угода купівлі-продажу була зареєстрована товарною біржею «Українська» 16.11.2000 року під реєстраційним № 128797. 03.04.2013 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] був розірваний, що підтверджується рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області. Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному засвідченню. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майнаабо вчинення певної дії. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає змоменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] набулиправо власності на житловий будинок № 113 по вул. Садова с. Вищетарасівка. Позивач, посилаючись на ст. 60 СК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України, вважає, що вона має право власності на 1/2 частки житловогобудинку № 113 з господарчими будівлями з 1/2 частками земельної ділянки по вул. Садовас. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною п'ятою абз.4 статті 74 ЦК України передбачено, що «У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє повне підтвердження поясненням позивача та письмовими доказами: договором купівлі-продажу нерухомості від 16.11.2000 року, укладеного на Українській Товарній біржі за реєстраційним номером 128797; технічним паспортом на об'єкт нерухомості житловий будинок № 113 по вул. Садова с. Вищетарасівка , виданий Томаківським БТІ; копією звіту про оцінку житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 04.10.1997 року, який було зареєстровано Вищетарасівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 13, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КИ № 017238. 03.04.2013 року шлюб між позивачем та вказаним відповідачем був розірваний, що підтверджується рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області. Вказаний вище договір був підписаний між відповідачами [PERSON]А.(Покупець) та [PERSON]О.(Продавець), які його уклали 16.11.2000 року на Українській Товарній біржі за реєстраційним номером 128797 відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», копію якого додано до матеріалів справи. Згідно ст. 60 СК України майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Тобто вказаний договір купівлі-продажу було укладено в той час, коли сторони перебували у шлюбі. Як вбачається із звіту про оцінку житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами ринкова вартість об'єкту нерухомості житлового будинку № 113 по вул. Садова с. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області, станом на 22.09.2015р., складає 41\~539 грн. Вказаний звіт ТОВ «Експерт-Групп» додано позивачем до матеріалів справи. Відповідно до п.1, п.3 укладеного договору купівлі-продажу від 16.11.2000 року об*єкт нерухомості:житловий будинок «…розташований на земельній ділянці площею 0,19 га, знаходяться: А-жит.буд., житл. площ. 26,80 кв.м, Б- літня кухня, В-погріб, Г-гараж, Д-сарай, Е-навіс, Ж-уборна, 3-сарай, споруди., проданий за 5733 грн. Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному засвідченню. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майнаабо вчинення певної дії. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає змоменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 220 чинного ЦПК України, при недодержанні вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір може бути визнано дійсним в судовому порядку при умові, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всім істотним умовам договору. Згідно ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Як слідує із вищенаведених доказів та документів сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання вищевказаного договору, укладеного в простій письмовій формі. Що стосується позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями та ? частини земельної ділянки суд приходить до наступного: В п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~(із змінами та доповненнями) роз'яснено,\~що розглядаючи позови,\~пов'язані зі спільною власністю громадян,\~суди повинні виходити з того,\~що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю в тому числі є: майно,\~нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16\~Закону «Про власність»\~ст. 22 КпШС); майно,\~придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї,\~чи майно,\~що є у власності осіб,\~які ведуть селянське (фермерське) господарство,\~якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше,\~або майно,\~придбане внаслідок спільної праці громадян,\~що об'єдналися для спільної діяльності,\~коли укладеною між ними письмовою угодою визначено,\~що воно є спільною сумісною власністю (п.1\~ст. 17,\~\~\~ст. 18,\~п.2\~ст. 17 Закону «Про власність»). Відповідно до ч. 2\~ст. 355 ЦК\~майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної\~\~сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 356 ЦК\~власність двох\~\~чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, а згідно ч. 1\~ст. 368 ЦК\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток\~\~кожного з них у праві власності є спільною сумісною\~\~власністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved