Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради та до [PERSON]В, якого залучено для участі у справі в якості співвідповідача, про визнання права власності в порядку спадкування, на земельну ділянку передану для присадибної ділянки та підсобного господарства, площею 0,30 га, яка розташована за адресою: вул. Леніна, 14, с. Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, та належала [PERSON], померлій 21 лютого 2015 року, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю зареєстрованого за № 269, та про встановлення факту належності [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого за № 269, в якому помилково вказано прізвище: «Скрипник» замість «Скрипкіній». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до в.о. державного нотаріуса Томаківської ДНК Державного нотаріуса [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно: житлового будинку з надвірними спорудами та прилеглої земельної ділянки переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства, які розташовані за адресою: вул. Леніна, 14, с. Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, яке належало її рідній тітці [PERSON], померлій 21 лютого 2015 року. Але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, так як в Державному акті на право власності на землю зареєстрованого за № 269, виданого спадкодавцю, в графі: «Державний акт на право власності на землю видано громадянину України», неправильно вказано назву прізвища: «Скрипник» замість «Скрипкіній», згідно даних свідоцтва про смерть, Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок зареєстрованим за № 1-113, Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 059697. Зазначена обставина виникла внаслідок орфографічної помилки при складанні Державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого за № 269. У звязку з чим нотаріус запропонував їй звернутися до суду для вирішення питання реалізації свого спадкового права. Право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку також підтверджується тим, що вона, в установленому діючим законодавством порядку в 1993 році отримала її у володіння і користувалася нею до дня своєї смерті. Відомості про її прізвище, імя та по батькові, зазначені в Свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок зареєстрованим за № 1-113, який розташований на зазначеній земельній ділянці, відповідають відомостям зазначеним у її паспорті та відповідно свідоцтві про смерть. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень суду щодо позову не надали. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть серії І-КИ за № 602010, виданого 24.02.2015 р. виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області вбачається, що спадкодавець [PERSON]дійсно померла 21 лютого 2015 року/актовий запис № 7/, яка є рідною тіткою позивача у справі. Позивач зверталася до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно: житлового будинку з надвірними спорудами та прилеглої земельної ділянки переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства, які розташовані за адресою: вул. Леніна, 14, с. Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, яке належало її рідній тітці [PERSON], померлій 21 лютого 2015 року. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.01.2016 р. суд вбачає, що в.о. державного нотаріуса Томаківської ДНК Державний нотаріус [PERSON] дійсно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно, так як в Державному акті на право власності на землю зареєстрованого за № 269, виданого спадкодавцю, в графі: «Державний акт на право власності на землю видано громадянину України», неправильно вказано назву прізвища: «Скрипник» замість «Скрипкіній», згідно даних свідоцтва про смерть, Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок зареєстрованим за № 1-113, Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 059697. Зазначені обставини підтверджуються належними спадкодавцю наявними в неї правовстановлюючими документами на зазначене нерухоме майно: Свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок зареєстрованим за № 1-113, Державним актом на право приватної власності на землю зареєстрованим за № 269. Діючим законодавством не передбачено внесення змін в Державний акт на право приватної власності на землю, чи видачу нового Державного акту на право приватної власності на землю, у звязку з припиненням з 01.01.2013 року повноважень територіальних органів Держземагенства, а далі правонаступника Деожгеокадастру у частині реєстрації та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку і відсутності механізму внесення виправлень в дійсні державні акти на право власності на земельну ділянку. До повноважень сільських рад, які раніше реєстрували державні акти на право власності на землю, за зазначених підстав, також не належить внесення змін в Державний акт на право приватної власності на землю, чи видачу нового Державного акту на право приватної власності на землю. У відповідності з ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На звернення адвоката [PERSON], який представляє інтереси позивача, Відділ Держгеокадастру у Томаківському районі Дніпропетровської області надав витяг від 08.02.2016 року за вих. № 99-421-99.4-474/2-16 про нормативно грошову оцінку зазначеної земельної ділянки, яка становить 106 338,00 грн. Відомості про прізвище, імя та по батькові [PERSON], зазначені в Свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок № 506 від 11.04.1988 р., зареєстрованого за № 1-113, який розташований на зазначеній земельній ділянці, відповідають відомостям зазначеним у паспорті та відповідно свідоцтві про смерть останньої. ЇЇ прав на земельну ділянки ніхто не оспорював і не оспорює. З повідомлення в.о. державного нотаріуса Томаківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.03.2016 р. за вих. № 314/01-09 вбачається, що згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43204522 від 10.03.2016 року, після смерті [PERSON], заводилась спадкова справа 18/2013, копію якої додано до матеріалів справи. Із вказаної спадкової справи № 203/2015 вбачається, що позивач [PERSON] у\~\~ поданій\~ заяві про прийняття спадщини\~ від 12.08.2015 р. зазначила, що окрім неї у спадкодавця є спадкоємець за законом син померлої [PERSON]. Але як вбачається з даної спадкової справи [PERSON]\~\~\~ у встановлений 6-місячний строк заяву про прийняття спадщини не подавав. В звязку з чим, [PERSON] був залучений в якості співвідповідача для участі у даній справі, який заперечень щодо позовних вимог [PERSON] до суду не надав. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що [PERSON] являлася власником земельної ділянки переданої для присадибної ділянки та підсобного господарства площею 0,30 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю зареєстрованого за № 269, яка розташована за адресою: вул. Леніна, 14, с. Добра Надія, Томаківського району Дніпропетровської області, а після її смерті позивач, як спадкоємець за законом, має право на отримання спадщини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Визнання права власності на земельні ділянки за позивачем не оспорюється відповідачами та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Частиною 2 ст. 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України після смерті спадкодавця, якому на праві приватної власності належала земельна ділянка, до позивача у справі, як спадкоємця за законом, переходить право на отримання у спадщину вказаного спадкового майна. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача, із спадкоємців померлої не претендує на спадщину після її смерті, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved