Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом за реєстровим №1745 та зареєстрованого в БТІ 17.06.2002 року, їй належить будинок, який розташований за адресою: м.Димитров Донецької області, пров.Київській, б.22. У зазначеному будинку окрім неї зареєстровані відповідачі: її колишня подруга [PERSON] та син подруги [PERSON] Відповідачі не зявляються за місцем реєстрації, не мають особистих речей та не проживають у зазначеному будинку з моменту реєстрації, тобто з травня 2004 року та з липня 2010 року відповідно. Звязок з відповідачами втрачено вже більше як пять років. За таких обставин вона не має змоги оформити субсидію, оскільки є пенсіонером, ніде не працює та перебуває в скрутному матеріальному становищі. Реєстрація відповідачів в житловому приміщенні не дозволяє їй розпорядиться даною нерухомістю на свій розсуд і значно обмежує її законні права. Тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що відповідачі жодного дня не проживали у її будинку, вона їх зареєструвала у себе на прохання подруги [PERSON] із жалю, бо їм ніде було прописатися. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, повідомлені про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не працює, є пенсіонером за віком, що підтверджено копіями трудової книжки та пенсійного посвідчення (а.с.7-8, 16). Також судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, пров.Київській, б.22, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2002 року, посвідченого 24.05.2002 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 1745, що підтверджується копією вказаного договору, реєстраційним посвідчення від 17.06.2002 року та довідкою комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради від 09.09.2015 року про реєстрацію права власності позивача на вказане рухоме майно та технічним паспортом на будинок (а.с.10, 11, 13-15). У даному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка виконавчого комітету Димитровської міської ради від 08.09.2015 року. Відповідно до акту виконавчого комітету Димитровської міської ради від 01.09.2015 року, виготовленого комісією у складі сусідів та у присутності квартальної, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: м.Димитров, пров.Київській, б.22, фактично не проживали за вказаною адресою з 26.05.2004 року та з 06.07.2010 року відповідно по день складання акту (а.с.9). Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає, за адресою: м.Димитров, вул.Говорова, 2, що поряд з пров.Київський. З сусідкою [PERSON] знайома з 1977 року. На теперішній час позивач мешкає у будинку сама, приблизно чотири роки тому [PERSON] проживала зі своїм чоловіком Віктором, з яким розійшлася. Їх діти [PERSON] та [PERSON] вже дорослі і живуть окремо від батьків. З часу, коли чоловік позивача пішов з дому, інших мешкаючи у будинку позивача осіб, вона не бачила, як і сторонніх речей. [PERSON] та [PERSON] вона не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає, за адресою: м.Димитров, пров.Київський, 24. [PERSON] Івагівга її сусідка з будинку № 22. Позивач мешкає у будинку одна. У позивача є діти: донька і син, які мешкаєть окремо. Часто у позивача буває її старенька мати. Приблизно років 3-5 позивач мешкала у будинку № 22 разом зі своїм чоловіком Віктором, який уїхав до Криму. Чоловічих речей у будинку позивача вона не бачить. [PERSON] та [PERSON] вона не знає і ніколи про них не чула. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою розташування житлового приміщення позивача, належного їй на праві приватної власності, членами її сімї не являєюся, не мешкали у даному житловому приміщенні і не підтримують з позивачем ніяких стосунків понад встановлені законом строки, також вони не є співвласниками спірної житлової площі позивача [PERSON] Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідачі не є членом сімї позивача, будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 386 ЦК України,

Outcome: approved