Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на період навчання їхнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що стягнення аліментів на сина, ухвалених відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2015 року по справі №127/17617/15-ц, припинено у зв'язку з досягненням останнім повноліття. Однак, син є студентом Донецького національного університету імені Василя\~Стуса. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча має можливість надавати таку. За таких обставин позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно на період його навчання, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також звільнити позивача від сплати судового збору. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив ( без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 182, 199, 200 СК України. Відповідно до ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків,чоловіка, дружини, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір'ю повнолітнього [PERSON], [INFO]. Дана обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2015 року по справі №127/23977/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей та в силу положень ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Шлюб між сторонами розірваний (рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2015 року по справі №127/17617/15-ц). Сторони також є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.20015 року по справі №127/23977/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки доходу, але не менше на кожну дитину 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13.10.2015 року і до повноліття дітей. У зв'язку з досягненням сином [PERSON], [INFO], повноліття, аліменти на сина [PERSON] стягуються за вирахуванням тієї частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, тобто в розмірі 1/6 частки доходу відповідача. [PERSON] має заборгованість по аліментам, розмір якої станом на 31.07.2017 року становить 34 296,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, проведеним державним виконавцем по виконавчому провадженню №49560408. [PERSON] є студентом денної форми навчання Донецького національного університету імені Василя Стуса (контрактна форма навчання, строк навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року), стипендію не отримує, що підтверджується довідкою Донецького національного університету імені Василя Стуса від 29.08.2018 року №2401/06.8.1-16 та Договором № 830/76-10/17 про надання освітніх послуг від 01.09.2017 року. Плата за надання освітньої послуги за період навчання в університеті становить 68400,00 грн. [PERSON] не працює, проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач працює, забезпечує утримання дітей, в тому числі і сина, який навчається на контрактній основі. Відповідач проживає окремо, належним чином не дбає про матеріальне забезпечення дітей, в тому числі і повнолітнього сина. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що син потребує матеріальної допомоги, а батько таку допомогу може надати в певній мірі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов'язок батьків по утриманню дитини, а також те, що відповідач доказів надання допомоги сину та неможливості утримувати його суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, вартість навчання, проїзд до навчального закладу, проживання сина за місцем його знаходження та обставини, що встановленні в судовому засіданні та мають значення в їх сукупності, зокрема щодо стягнення з відповідача аліментів ще на одну дитину, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 21.09.2018 року, і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення сином 23 років. Визначення аліментів в розмірі про який клопоче позивач суд вважає не обґрунтованим, оскільки він визначений без урахування обставини стягнення з відповідача аліментів на іншого сина. При визначені розміру аліментів суд взяв до уваги Правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24 грудня 2014 року по справі №6-186цс14 та судом враховані всі обставини, визначені ст. 182 СК України та певна можливість утримання сина матір'ю (позивачем), як-то визначено ст.200 СК України. Суд також звертає увагу, що згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому, вказана норма не передбачає мінімального розміру аліментів та поширення на ці правовідносини положень ч.2 ст.182 СК України, а тому суд при визначенні розміру аліментів не встановлює мінімальну межу, як-то визначає позивач. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З цих же підстав є необґрунтованим клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial