Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ долі в натурі та визнання права власності, зазначивши у позові, що відповідно до договору дарування від 06 вересня 2013 року їй на праві спільної часткової власності належить 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] у м. Запоріжжі. Відповідачі є співвласниками цього ж будинку. Ніякої згоди з приводу можливості виділу в натурі належної їй частини між співвласниками домоволодіння немає, відповідачі не надають їй згоду на продаж, на виділ, на перебудову та інше, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з цим позовом. Належна їй частина жилого будинку розташована у жилому будинку літ. «А» має окремий вхід і складає єдине ціле - квартиру № 1 жилою площею 39,1 кв.м., загальною площею 75,8 кв.м. Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви та просила задовольнити, посилаючись на наведені вище обставини. Відповідач [PERSON] помер [INFO] року, до участі у справі було залучено його правонаступника [PERSON], який будучи неодноразово повідомленим про час та дату судового засідання до суду не з'явився. Відповідач [PERSON] був неодноразово та належним чином повідомлений судом про час та дату судового засідання, але до суду не з'явився. Відповідач [PERSON] була неодноразово та належним чином повідомлена судом про час та дату судового засідання, але до суду не з'явилася. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, так як на їх думку позивач намагається у судовому порядку визнати за собою право власності на самочинні споруди, згоду на побудову яких вона від інших не отримала. Крім того, зазначила, що між співвласниками домоволодіння існує спір з приводу межі між жилими будинками та з приводу зливної ями, яка була збудована позивачем близько до будинку та порушує права відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши осіб, присутніх в судовому засіданні, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлений факт того, що позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить домоволодіння [ADDRESS] у м. Запоріжжі. Належна позивачу частина домоволодіння розташована у жилому будинку літ. «А» має окремий вхід і складає єдине ціле - квартиру № 1 жилою площею 39,1 кв.м., загальною площею 75,8 кв.м, що визнається сторонами. Відповідно д ч.1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Між співвласниками домоволодіння відсутня згода виділу долі позивача зі спільної часткової власності, що й стало підставою для звернення позивача до суду. Право спільної сумісної власності, здійснення права спільної сумісної власності, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, поділ майна, що є у спільній сумісній власності регулюється ст. ст. 355-372 ЦК України. За положеннями ст. ст.21,24, 41 Конституції України, ст. ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Відповідно до ст 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі, що є підставою для задоволення позову. Згідно ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам,права і свободи чи інтереси яких порушені, не визнані або оспорені. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України На підставі вище викладеного,

Outcome: approved