Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка [PERSON], сина [PERSON], брата колишнього чоловіка [PERSON], його дружини [PERSON] і їх дочки [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що у 1984 році вона вселилася у спірну квартиру в якості члена сім'ї її наймачів, а саме, як дружина [PERSON] У січні 1990 року її шлюб з [PERSON] було розірвано. В 1996 році зі спірної квартири виїхав [PERSON] з їх сином [PERSON], а у 2008 році з квартири виїхала родина [PERSON]. З того часу відповідачі спірною квартирою не цікавляться, їх речей в квартирі немає, участі в сплаті комунальних послуг не приймають, поточний ремонт квартири не проводять. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, про час і місце проведення судових засідань повідомлялися належним чином, шляхом неодноразового направлення за зареєстрованим місцем їх проживання рекомендованих листів суду з судовими повістками, які повернулися до суду за закінченням терміну зберігання, та через оголошення в пресі, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надали, заяви про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, в якій також вказав, що заявлений позов він визнає. Представник третьої особи Харківської міської ради Харківської області в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання рекомендованого листа суду з судовою повісткою, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що позивачем не надано жодних належних доказів щодо місця знаходження і роботи відповідачів, не зазначено, які заходи вживалися позивачем для встановлення причин їх не проживання в квартирі, надані позивачем акти від 10 квітня 2016 року не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки зазначені в них особи не можуть бути обізнані щодо постійного проживання або не проживання відповідачів у квартирі, а наведені в цих актах відомості відомі їм виключно зі слів позивача, який є заінтересованим у розгляді справи, позивачем не надано жодної інформації щодо визнання відповідачів непрацездатними, знаходження їх в установах соціальної допомоги та можливого перебування в місцях позбавлення волі, а тому задоволення позову лише на підставі припущень є неможливим. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що спірним жилим приміщенням є трикімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка не приватизована і знаходиться у користуванні сторін та третьої особи [PERSON] Згідно з довідкою комунального підприємства «Жилкомсервіс» у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], її колишній чоловік [PERSON], їх діти [PERSON] і [PERSON], брат колишнього чоловіка [PERSON], його дружина [PERSON] і їх дочка [PERSON] (а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в м. Харкові ради № 175/22 від 01.07.2003 року позивача [PERSON] було визнано основним наймачем по раніше укладеному договору найму житлового приміщення - трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] зі складом сім'ї 6 осіб, а саме: вона, відповідачі і третя особа [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем та її представником не надано суду належних, допустимих та достатніх для визнання позовних вимог доведеними доказів в підтвердження факту не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин більше строку, протягом якого за ними зберігається право користування жилим приміщенням. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження неповажності причин відсутності відповідачів у спірному жилому приміщенні. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що про причини не проживання відповідачів у спірній квартирі їм нічого не відомо. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разу спору судом. Суд зазначає, що спірна квартира не є власністю позивача, відноситься до комунальної власності і належить Територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради Харківської області, яка і є наймодавцем спірного житла, а тому має право продовжити строк, протягом якого за відповідачами зберігається право користування спірним жилим приміщенням. Наявність заперечень Харківської міської ради проти позову суд сприймає як її наміри в майбутньому скористатися цим своїм правом. Суд не може прийняти до уваги в якості допустимих доказів надані позивачем копії актів від 10 квітня 2016 року про не проживання відповідачів в спірній квартирі (а.с. 10-12), оскільки у встановленому порядку посадою особою житло-експлуатаційної організації ці акти не засвідчені. Суд вважає, що показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] і [PERSON] для визнання доведеним факту не проживання відповідачів у спірній квартирі явно недостатньо, оскільки свідок [PERSON] хоча і проживає у тому ж багатоквартирному житловому будинку що і позивач, але в іншому під'їзді, а свідок [PERSON] взагалі проживає в іншому будинку. Зазначені свідки не є сусідами позивача і лише періодично бували в спірній квартирі, обставини не проживання в квартирі відповідачів їм фактично відомі лише зі слів позивача, який є особою, заінтересованою у результатах розгляду справи. В звязку із відсутністю достатніх належних і допустимих доказів у підтвердження заявлених позовних вимог та відповідно до положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд вважає, що позивачем не доведений факт відсутності відповідачів у спірному жилому приміщенні більше ніж шість місяців без поважних причин, і, з урахуванням заперечень власника і наймодавця спірного житла щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed