overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] Пєрхата в якому просить розірвати шлюб між ними. Вимоги мотивує тим, що 22 липня 2016 року центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з липня 2018 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечать їх інтересам. Примирення між позивачем та відповідачем не можливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте нею було подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з'явився,\~а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання,\~хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду від 15 січня 2019 року розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va. У зв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Основним аргументом при визначенні підстави припинення шлюбу являється стійкий розлад подружніх стосунків, а в даному випадку позивачка довела перед судом, що причини розірвання шлюбу являються суттєвими, оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на неможливість збереження сімї. За таких обставин, суд зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ в натурі часток житлового будинку з надвірними спорудами. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником ? частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Прилуки, вул. Лермонтова, будинок 1. Інша ? частина даного будинку належить [PERSON]. Згоди на добровільний виділ частки будинку [PERSON] не надала, а тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину від 20 травня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-672, [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в м.Прилуки, вулиця Лермонтова, будинок 1(а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Уразі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість виділити [PERSON] в натурі у власність ? частину житлового будинку з належною часткою господарсько-побутових будівель, як окремий та цілий обєкт нерухомого майна за адресою: м. Прилуки, вул. Лермонтова, будинок 1. На підставі ст.ст. 356, 364, 367 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 7/25 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS]. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності та вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.11.2007 року, № 16775394, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 7/25 частин житлового будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 14776 (а.с.6,7). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» від 03.06.2015 року за № 1245, 7/25 частини будинку [ADDRESS] належить [PERSON], а 18/25 частин даного будинку належить [PERSON]. В користуванні [PERSON] знаходяться приміщення в будинку під літ. А-1, а саме під № 2-3 кімната 11.6 кв.м, 2-4 кімната 8.1 кв.м; прибудова під літ. а'-1 під № 2-2 кухня 8,8 кв.м; прибудова під літ. а''-1 під № 2-1 ванна 3.1 кв.м, 2-5 коридор 5.2 кв.м; погріб під літ. Пг знаходиться під а'-1; навіс під літ. б-1,Г-1; сарай під літ. Б-1; вбиральня під літ.У'-1; літній душ під літ.Д-1; ворота під № 3, огорожа під № 2,4. Загальною площею 36,8 кв.м, житловою площею 19.7 кв.м (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Уразі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість виділити у власність позивачки 7/25 частки спільного майна, а саме житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: м. Прилуки, вул. Гайдара, 16, як окремий та цілий об'єкт нерухомого майна, та припинити право спільної часткової власності сторін на це майно. На підставі ст.ст. 356, 364, 367 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 2004 році познайомилася та мала відносини з відповідачем по справі. У 2007 році у них народилася донька - [PERSON] . У свідоцтві про її народження батьком записаний - [PERSON] згідно ст. 135 Сімейного Кодексу України. Після народження дитини їх стосунки було припинено, відповідач не визнає себе батьком дитини та не надає ніякої матеріальної допомоги. Тому позивач просила суд, визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Київський районний у м.Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис №140 від 20.02.2007 року, про народження дитини [PERSON] , змінивши в графі батько прізвище батька на « [PERSON] », стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06.03.2019 року і до повноліття дитини також позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка направлялась йому, але повернулася без вручення у зв`язку з відсутністю відповідача. Але при цьому відповідачу про дану справу відомо, оскільки він з`являвся періодично в судові засідання, які відкладались у зв`язку з призначенням експертизи. Відповідно до ст.128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місце знаходження. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування частини домоволодіння № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в реалізації права володіння, користування, розпорядження, в якому просила зобовязати відповідача негайно звільнити будинок № 98 по вул. Каспійській в м. Запоріжжі, який її власністю. 20.09.2013 р. відповідач [PERSON] подала уточнений зустрічний позов, в якому уточнила позов вимогою про стягнення з [PERSON] 3\~829,35 грн. за заподіяну матеріальну шкоду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу № НГР-136 від 29 вересня 1999 року вона купила у [PERSON] житлову квартиру [ADDRESS]. Вказала, що договір купівлі-продажу вони оформили на Українській універсальній біржі. Вказала, що усі істотні умови притаманні договору купівлі-продажу нерухомого майна вони виконали: продавець передала їй у власність квартиру, а вона, в свою чергу, сплатила обумовлену у договорі суму 5 000 (п'ять тисяч) грн., володіє та користується квартирою, утримує її в належному для проживання стані, а тому, вважає, що угода між нами фактично відбулася. Але, як з'ясувалося, формально права власності не набула, оскільки ними не було дотримано форми правочину, передбаченої вимогами цивільного законодавства України. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надавши до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач достовірно знала про час та місце судового розгляду справи, оскільки була викликана через оголошення у газеті «Урядовий Кур'єр» № 75 від 24.04.2014 року (а.г. 23), але до суду не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. У судове засідання представник третьої особи, Української універсальної біржі, не з'явився, надіславши до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, повністю і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 29.09.1999 року уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі - продажу № НГР - 136 житлової квартири, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.08). Договір зареєстровано на Українській універсальній біржі. ( а.с. 09). Позивач сплатила відповідачу грошові кошти, зареєструвалася у квартирі, відповідач передала зазначене майно (а.с. 10-13). Таким чином, сторони домовились про всі істотні умови договору, відбулося його виконання, але відповідач ухиляються від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. На підставі викладеного суд приходить до висновку про визнання договору дійсним та визнання за [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившею право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований - відповідач [PERSON], який в квартирі не проживає з вересня 2016 року, забрав особисті речі, що належать, не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення. Реєстрація відповідачки носить формальний характер та ставить позивачку в скрутне матеріальне становище у зв'язку з нарахуванням комунальних платежів, не можливістю оформити субсидію. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі. Ухвалою суду від 14.08.2018 року розгляд позовної заяви призначено в спрощеному провадженні. Позивач судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судові засідання двічі не з'явилася, за невідомою суду причиною, про місце день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.4 ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу -[PERSON] (8-9), яка зареєстрована у вказаній квартирі разом з відповідачем [PERSON] Згідно акту ЖБК Весна-2 від 19.07.2018 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не мешкає з 10.08.2016 року.(а.с.10) Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком дочки позивачки у квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2016 року, його місце проживання невідомо, особисті речі в квартирі відсутні. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з 2016 року, самовільно змінив місце свого проживання, особисті речі відсутні, перешкоди в користуванні житлом відповідачу не створювались, суд вважає, що реєстрація відповідача має формальний характер та втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившею право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що їй належить на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована позивач, її повнолітня онука- відповідач [PERSON], яка в квартирі не проживає з вересня 2015 року, поступово забрала особисті речі, що належать. Реєстрація відповідачки носить формальний характер та ставить позивачку в скрутне матеріальне становище у звязку з нарахуванням комунальних платежів, не можливостю оформити субсидію. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №97 в будинку №18 по вул. Хортицьке шосе в місті Запоріжжі, шляхом визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судові засідання двічі не зявилася, за невідомою суду причиною, про місце день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.28). Позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.4\~ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що квартира № 97 в будинку № 18 по вул Хортицьке шосе в місті Запоріжжі належить на праві власності позивачу [PERSON] (8-9), яка зареєстрована у вказаній квартирі разом з відповідачкою [PERSON]О.(а.с.10-12,19) Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON], яка є онукою позивачки у квартирі [ADDRESS] не мешкає з 2015 року, її місце проживання невідомо, її особисті речі в квартирі відсутні. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з 2015 року, самовільно змінила місце свого проживання, особисті речі відсутні, перешкоди в користуванні житлом відовідачу не створювались, суд вважає, що реєстрація відповідача має формальний характер та втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням, в якому зазначила, що їй належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована позивач, її повнолітній син - відповідач [PERSON], яка в квартирі не проживає з червня 2016 року, . Реєстрація відповідачки носить формальний характер та ставить позивачку в скрутне матеріальне становище у звязку з нарахуванням комунальних платежів, не можливістю оформити субсидію. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №97 в будинку №18 по вул. Хортицьке шосе в місті Запоріжжі, шляхом визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі. Ухвалою суду від 10.08.2018 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Позивач судове засідання не з?явилась? надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності , позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, надав відзив на позовну заяву, зазначивши, що з позовом згоден, у спірній квартирі не проживає з червня 2016 року у звязку з виїздом на роботу до іншого міста, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.4), яка зареєстрована у вказаній квартирі разом з відповідачкою [PERSON]М.(а.с.12) У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі з червня 2016 року, на власний розсуд змінив місце свого проживання, особисті речі відсутні, перешкоди в користуванні житлом відповідачу не створювались, суд вважає, що реєстрація відповідача має формальний характер та втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved