Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва, мотивуючи позов тим, що згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31.10.2018 року і постанови апеляційного суду Черкаської області від 17.01.2019 року за [PERSON] визнано право власності як співзабудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не зареєстрованого житлового будинку, загальною площею 99,2кв.м., по [ADDRESS] . Судом встановлено, що сторони перебували з 17 вересня 1983 року по 30 січня 2007 року в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу вони побудували житловий будинок за вище вказаною адресою. Даний факт не заперечується відповідачем [PERSON] , а також підтверджується рішенням виконавчого комітету Руськополянської сільської ради №87 від 30.08.2007 року «Про оформлення права власності», планом забудови земельної ділянки, технічними паспортами на будинок від 16.05.1989 року та від 25.07.2007 року. Крім того, рішенням Руськополянської сільської ради № 87 від 30 серпня 2007 року доручено Черкаському обєднаному бюро технічної інвентаризації зареєструвати та видати свідоцтво на право власності на домоволодіння по [ADDRESS] - власник [PERSON] . Спірний будинок повністю добудований та експлуатується за призначенням, але будинок не прийнятий до експлуатації і не здійснена його державна реєстрація, оскільки відповідач свідомо не бажає цього робити. Посилаючись на вказане рішення суду [PERSON] звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно для державної реєстрації своїх прав на будинок, однак отримала відмову у реєстрації свого права власності, оскільки за нею визнано лише право як співзабудовника на Ѕ частину спірного будинку. Враховуючи вказані обставини позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати житловий будинок за [ADDRESS] , загальною площею 99,2кв.м., об`єктом незавершеного будівництва, зведеного [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу за спільні кошти подружжя, тобто об`єктом права спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину незавершеного об`єкта будівництва - житлового будинку за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Блажієвський М.І. не з`явилися, однак на адресу суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] . позовні вимоги [PERSON] не визнала, щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31.10.2018 року за [PERSON] визнано право, як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не зареєстрованого житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 99,2 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 17.01.2019 року. Вказаним рішенням суду було встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі з 17 вересня 1983 року по 30 січня 2007 року. За час шлюбу вони збудували житловий будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 99,2 кв.м. Даний факт підтверджується матеріали справи, а саме рішенням виконавчого комітету Руськополянської сільської ради № 87 від 30 серпня 2007 року «Про оформлення права власності», планом забудови земельної ділянки, технічними паспортами на даний будинок від 16 травня 1989 року та 25 липня 2007 року. Рішенням Руськополянської сільської ради № 87 від 30 серпня 2007 року доручено Черкаському обєднаному бюро технічної інвентаризації зареєструвати та видати свідоцтво на право власності на домоволодіння по [ADDRESS] - власник [PERSON] . Спірний будинок повністю добудований та експлуатується за призначенням, але будинок не прийнятий до експлуатації і не здійснена його державна реєстрація, оскільки відповідач свідомо не бажає цього робити. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, суд виходив з того, що спірний домоволодіння було збудовано сторонами за час шлюбу, презумпціяспільної сумісної власності не спростована, а тому на домоволодіння по [ADDRESS] поширюється режим спільного сумісного майна. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (частина третя статті 331 ЦК України), тобто сукупності речей щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Вказане дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Згідно висновоку викладеного Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. На підставі вище вказаних обставин, суд вийшов до висновку, що спірний об`єкт незавершеного будівництва, що розташований по [ADDRESS] , загальною площею 99,2кв.м, збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, а тому необхідно визнати за [PERSON] право на Ѕ частину об`єкта незавершеного будівництва, що розташований за вищевказаною адресою та позовні вимоги [PERSON] у цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] у частині визнання житлового будинку об`єктом незавершеного будівництва, суд не вбачає правових підстав для задоволення.

Outcome: partial