Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.03.2017 року, було розірвано. Від шлюбу у сторін є дитина - малолітній син [PERSON] , 2015 р.н. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.03.2017 з відповідача ухвалено стягувати аліменти на утримання дитини, у зв`язку із чим відкрито виконавче провадження. Аліменти відповідачем не сплачуються. Зазначає, що самостійно виховує спільну дитину. Відповідач байдуже ставиться до дитини, від контактів з сином ухиляється, прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням дитини, ігнорує. Вказане, на думку позивача, порушує інтереси дитини, а тому просить позбавити його батьківських прав відносно сина. Представник позивача заявив про можливість проведення судового засідання за відсутністю позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відзиву не надавав. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Представник третьої особи подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування, про що зазначив у письмовому клопотанні. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, висновок представника органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 06.03.2017 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] ( а.с. 8). Згідно постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області від 20.07.2017 відкрито виконавче провадження № 54340454 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 06.07.2017 Московським районним судом м.Харкова по справі № 643/286/17 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Згідно наявної в матеріалах справи копії відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівської районної ради» [PERSON] , 2015 р.н., знаходиться піж наглядом лікаря-педіатра, на прийом до якого з дитиною завжди приходила мати, слідкувала за здоров`ям дитини теж тільки мати (а.с.13). Згідно характеристики директора Івано-Шийчинського НВК Богодухівської районної ради Харківської області відносно малолітнього [PERSON] , останній виховується в закладі з 2018 року, зарекомендував себе як старанний вихованець. На даний час проживає з мамою, яка цікавиться його навчанням і поведінкою та регулярно відвідує заклад загальної середньої освіти, приділяє належну увагу вихованню сина. В дошкільному навчальному закладі батько не з`являвся (а.с.14). Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей ВК ХМР від 18.03.2020 № 218, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] . Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , 2015 р.н. (а.с.42-43). Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.. Як зазначено у п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін..) що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , 2015 р.н., не приймає участі у житті дитини, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання. [PERSON] разом із своїм сином не проживає, матеріально його не забезпечує, станом здоров`я не цікавиться. Вихованням дитини повністю займається його мати [PERSON] . Таким чином, невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та свідоме ухилення від їх виконання повністю знайшли своє підтвердження доказами в суді. При задоволенні позовних вимог суд також враховує, той факт, що дитина повинна виховуватись в повноцінній родині, мати батька, який буде приділяти увагу її вихованню, а оскільки його біологічний батько не виконує ці обов`язки, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Також суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved