Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що 07.11.2017 р., рухаючись по вул.М.Бажана, 37 в м.Харкові разом з онукою, вона побачила відповідача, який вигулював собаку великого розміру, схожа на метиса американського пітбультер'єра. Собака була без намордника, бігала та стрибала навкруги неї . На зауваження щодо притримання собаки, відповідач не реагував, внаслідок чого собака сильно вдарила позивача головою під праве коліно, від якого [PERSON] відчула нестерпну біль, впала на землю разом з дитиною та самостійно піднятися вже не могла. У зв'язку з отриманою травмою, а саме переломом великогомілкової кістки без зміщення, їй накладено гіпс на всю ногу, від стегна до пальців, тривалий час вона лікувалася. Позивач зазначає, що внаслідок даної пригоди, нею були витрачені кошти для лікування, зокрема для придбання ліків, накладення гіпсу у розмірі 2517,19 грн., понесені витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн. Також діями відповідача, як зазначає позивач, їй завдана моральна шкода, відшкодування якої позивач вважає розумним у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, в якому частково визнав вимоги [PERSON] в частині матеріальної шкоди та зазначив, що не погоджується з сумою витрат на придбання деяких ліків, які не мають відношення для лікування перелому гомілки, а саме: краплі «Офтальмодек», препарати «берліприл», «корвалкапс», «анальгін», «валеріана», «цитрамон», гепаринова мазь. Відповідач не згоден з витратами позивача на послуги адвоката та розміром моральної шкоди, обґрунтовуючи їх можливістю скористатися безкоштовною вторинною правовою допомогою, тому як позивач визнана інвалідом, відсутністю доказів спричинення душевних страждань.[PERSON] просить врахувати часткове погашення ним матеріальної шкоди в сумі 900 грн. ( а.с. 33-34). Представником позивача надано відповідь на відзив, виписку з медичної карти [PERSON] із призначеними для лікування медичних препаратів, рекомендацій щодо ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області. У відповіді представник посилається на те, що серед препаратів, які зазначені у лікувальних рекомендаціях і назва яких оспорюється відповідачем , наявні аналоги та є похідними один від одного, але вони відносяться до однієї групи і відповідають призначеним лікам. За вимогами ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи , оцінивши надані докази, приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, частиною 6 ст. 82 ЦПК встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.01.2018 року встановлено, що 07.11.2017 р. собака [PERSON], яка була без повідка та намордника, штовхнула [PERSON], внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому ноги .[PERSON], який визнав фактичні обставини, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП (а.с.18). Як вбачається з довідки КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 3», у [PERSON] виявлено лінійний перелом в/3 метадіафіза великогомілкової кістки без зміщення. Випискою з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] встановлено анамнез травми, діагностичні дослідження, проведене лікування та рекомендації лікаря ( а.с. 9, 47). Відповідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №634238, [PERSON] є інвалідом дитинства 2 групи опорно-рухового апарату (а.с.7). [PERSON] придбано ліків та медичних виробів для гіпсування на загальну суму 2517,19 грн. відповідно до рекомендацій лікаря (а.с.10-13). Всі придбані ліки відповідають медичним призначенням, окрім, застосування краплів «Офтальмодек». Підтвердження того, що такий медичний препарат призначався лікарем, позивачем не надано. Суд відхиляє твердження відповідача щодо недоведеності необхідності придбання деяких медичних препаратів, тому як позивачем підтверджено належними та допустимими доказами понесення нею витрат, у зв'язку з проходження медичних обстежень, лікуванням та придбанням медичних препаратів на загальну суму 2314,19 гривень. Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із зазначеною нормою обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК). З огляду на викладені обставини позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною здоров'ю, суд вважає за необхідне задовольнити у розмірі 2314,19 грн. Що стосується матеріальної допомоги відповідача на суму 800 грн., то така сума була врахована позивачем та витрачена на первісне надання медичної допомоги, яка не включена у позов. Щодо розміру витрат на правову допомогу, то представником представлені акти виконаних робіт по наданню усних консультацій позивачеві, підготовку позовної заяви та відповіді на відзив, участі в судових засіданнях на загальну суму 4000 грн., а також рекомендації з приводу мінімальних ставок адвокатського гонорару на окремий вид послуг, затверджені рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 року № 17. Визнаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката суд враховує положення ч.4 ст.137 ЦПК України, якими визначено, що такі витрати мають бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тому суд вважає частково задовольнити позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Виходячи зі змісту Закону України«Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень ч.4 ст.9 вказаного Закону особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Частиною четвертою ст. 12 цього Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Позивач посилається на те, що крім матеріальної (майнової) шкоди, їй була заподіяна моральна шкода, яку вона обгрунтовує тим, що вона зазнала фізичного болю та душевних страждань.[PERSON] стверджувала, що її стан здоров' я, як інвалід П групи та маючи захворювання опорно-рухомого апарату, після травми значно погіршився, вона пережила нервовий стрес, відчувала незручності під час готування їжі,ведения домашніх справ, порушився нормальний хід її життя, вона відчуває себе ущемленою, боїться собак, лікування тримає по теперішній час, відповідач і раніше систематично випускав собаку на прогулянку без повідка та намордника. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦПК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За вимогами ч. 1, 2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як випливає з роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Судом встановлено, що саме дії відповідача є наслідком завдання моральної шкоди позивачу [PERSON], що знайшло своє підтвердження при розгляді справи. Враховуючи факт інвалідності позивача через захворювання опорно-рухомого апарату, перенесені нею фізичні та психологічні страждання, їх характер і тривалість, наслідки спричинених ушкоджень, суд вважає за необхідне, виходячи із засади розумності, виваженості та справедливості, стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 2500 грн. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial