Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] у її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 40% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред»явлення позову до досягнення дітьми повноліття, та додаткових витрат, пов»язаних з лікуванням та забезпечення навчання у реабілітаційному центрі (проїзд, засоби гігієни та навчальне приладдя) [PERSON], [INFO], у розмірі 3000 грн. щомісячно до закінчення лікування та реабілітації. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 25.11.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом із нею. Шлюб з відповідачем розірвано 11.04.2014 року згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області, відповідач [PERSON] ухиляється від обов»язку утримувати своїх дітей, працює поза межами України і отримує заробітну плату згідно курсу НБУ у розмірі 9410 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про розгляд справи у її відсутності представником позивача [PERSON] подано заяву. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач [PERSON] до дітей не навідується, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (шляхом розміщення оголошення в обласну редакцію газети «Свобода» (№81(3221 від 18.10.2017р.)), про причини своєї відсутності не повідомив. Згідно ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки проти ухвалення заочного рішення не заперечила представник позивача. Оцінивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, зареєстрований 25.11.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №57. Рішення набрало законної сили та є чинним. За час перебування у шлюбі у сторін народилися: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, видане 14.02.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №09); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.06.2009 року, актовий запис №25); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.01.2012 року, актовий запис №05); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.01.2012 року, актовий запис №04). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту довідки №3053, виданої 13.10.2017 року Монастириською міською радою Монастириського району Тернопільської області, вбачається, що діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають з позивачем [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Встановлено, що способу виконання обов»язку утримувати дітей позивач та відповідач не визначили, батько в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає. Як зазначено у позовній заяві відповідач [PERSON] працює поза межами України та отримує відповідну заробітну плату, проте у матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований. У силу ст.182 СК України (у редакції, яка діє на момент ухвалення рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Пpo Державний бюджет на 2017 рік» встановлено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №4928 від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесені зміни до ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Тому при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на корись позивача, суд керується нормою ч.2 ст.182 СК України, чинною на час розгляду і вирішення справи, яка діяла на час подачі позову (16.06.2017 року), якою передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і застосовує її до часу набрання чинності змін у законодавстві. З огляду на зазначене, оцінюючи перевірені в судовому засіданні докази, виходячи з обов»язку відповідача щодо утримання дітей, суд вважає можливим у даній справі здійснити стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі, зазначеному позивачем [PERSON] - 40 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 16.06.2017 року по 07.07.2017 року, а з 08.07.2017 року - у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме внесеним до ч.2 ст.182 СК України змінам, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №4928 від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно посвідчення серії [NUMBER], виданого 15.09.2015 року Управлінням соціального захисту населення, дитина [PERSON], 2008 р.н., - інвалід, у зв»язку з чим призначено державну соціальну допомогу з 08.01.2017 року по 08.07.2019 року в сумі 2717 грн. З наданої позивачем виписки із історії №11968 ш.Г.06 стаціонарного хворого, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 19.12.2017 року знаходився на стацобстеженні та лікуванні в 8 ТОККПНЛ з діагнозом психічний розлад внаслідок дисфункції головного мозку, ЗНМ ІІ рівня, дизартрія, енурез, енкопрез. Долучені представником позивача до матеріалів справи виписки з медичної карти №1054, №12383, виписки із історії №6976 ш.Г.70, довідки №16, виданої 06.05.2016 року Монастириським РТМО, підтверджують те, що [PERSON], [INFO], хворіє легкою розумовою відсталістю (психічні розлади внаслідок дисфункції головного мозку), ЗНМ І рівня, дизартрія, у зв»язку чим потребує періодичного медичного обстеження, лікування (знаходився на лікуванні у відділенні для дітей з ураженням нервової системи та порушення психіки з 16.11.2010 року по 26.11.2010 року, з 04.09.2013 року по 12.10.2013 року знаходився на стацобстеженні та лікуванні в 8 від.ТОККПНЛ). Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч.2 ст.185 СК України. Отже, законодавчо закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв»язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У зв»язку з тим, що [PERSON], [INFO], навчається та проходить реабілітацію у Заліщицькому обласному багатопрофільному навчально-реабілітаційному центрі позивач просить стягувати з відповідача кошти на лікування та на забезпечення навчання у реабілітаційному центрі (проїзд, засоби гігієни та навчальне приладдя) у розмірі 3000 грн. щомісячно до закінчення лікування та реабілітації. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень. Те, що [PERSON], [INFO], дійсно навчається у обласному закладі освіти «Заліщицький обласний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр» підтверджується довідкою №126 від 06.11.2017 року, згідно якої дитина навчається у 2-Б класі і знаходиться на неповному державному забезпеченні, а також даними індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів від 09.01.2017 року. Проте, як убачається зі змісту інформаційного листа №200 від 06.11.2017 року обласного закладу освіти «Заліщицький обласний багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр» заклад платних послуг не надає, [PERSON], [INFO], зарахований до навчального закладу 01.09.2015 року у підготовчий клас, має статус з інвалідністю, тому поряд із педагогічною реабілітацією приділяється увага і медичній реабілітації, при виникненні проблем зі здоров»ям дитини родичі звертаються до медичних установ за місцем проживання. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3000 грн. додаткових витрат на дитину щомісячно до закінчення лікування та реабілітації позивачем не вказано, в якому розмірі вона щомісячно несе витрати на лікування та догляд сина - інваліда [PERSON], [INFO], не додано відповідних чеків, розрахунків таких витрат. З переліку канцелярського приладдя, не вбачається його вартості та призначення для використання [PERSON], не є таким підтвердженням і копії фіскальних чеків, доданий до матеріалів справи товарний чек №Ф7-Чк-0070951 від 24.10.2017 року на придбання ліків, з якого не вбачається використання саме на лікування [PERSON], а не іншої особи. У силу ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов»язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов»язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. На підставі вищенаведеного, враховуючи рівність обов»язків батьків щодо дітей, те, що [PERSON], [INFO], на даний час має інвалідність та потребує систематичного лікування та спеціального догляду, суд приходить до переконання, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають додаткові витрати у розмірі 3000 грн. одноразово, тому позов підлягає частковому задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. У силу ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача 640 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved