Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в подальшому уточнила позовні вимоги, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначала, що з 13 жовтня 2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07.09.2005 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі, просила ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, заперечень проти позову не надав. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явився в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення, оскільки у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони з 13.10.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 07.09.2005 року шлюб між сторонами було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане Відділом РАЦС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова 07.09.2005р.). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане 07.06.2002 року відділом РАГС Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №196). Судовим розглядом встановлено, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Відповідачем не надано доказів, які свідчать про наявність у відповідача захворювань та потреби в лікуванні. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину ( доход дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби ), відповідачем не надано. Як встановлено судом, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні у відповідача немає. При таких обставинах, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1000 гривень. Судовий збір у справі визначається судом виходячи із Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами, а саме, з відповідача підлягає стягненню в доход держави 1% від розміру задоволених вимог по позові, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Згідно зі ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved