Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.01.2019 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області, належить трикімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які є родичами колишнього власника житлового приміщення. Відповідачі не мешкають за місцем реєстрації з лютого 2013 року, особистих речей у зазначеній квартирі не мають, проживають за іншою невідомою їй адресою, до того ж, коли останні уходили, то повідомили колишнього власника [PERSON], що зніматися з реєстрації вони не будуть, оскільки в них не це немає часу. Вона змушена сплачувати за відповідачів житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Тому позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи двічі належним чином сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, у судове засідання не зявилися без повідомлення причин, відзиву на позов не подали. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2019, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 214, колишній власник вказаної квартири є [PERSON], що підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого за станом на 18.01.2019, технічним паспортом на квартиру, виготовленим за станом на 05.05.2003 (а.с.11, 12, 13-14). У даній квартирі з 20.09.2005 зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 23.01.2019 (а.с.15). Відповідно до акту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Молодіжний-27» міста Мирноград від 29.01.2019 відповідачі [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: [INFO], фактично не проживають за вказаною адресою з лютого 2013 року по день складання акту (а.с.16). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов'язків до нового власника від попереднього власника квартири, за згодою якого були зареєстровані відповідачі, у звязку з чим збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини його непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved