Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 24 травня 1975 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вони мають квартиру [ADDRESS]. Вона була переконана, що вказана квартира була ними приватизована, та її власниками є троє осіб - вона, відповідач та їх син. Спільне життя у них не склалося і у грудні 2013 року вони припинили сімейні стосунки. З жовтня 2013 року відповідач пішов із сім»ї, забравши документи та абонентські книжки для оплати комунальних послуг, які він сам сплачував. Наприкінці листопада 2014 року відповідач почав чинити перешкоди у користуванні житлом та дорікати їй, що вона не сплачує комунальні послуги. Після звернення до підприємств-постачальників послуг, вона дізналася, що оформити особові рахунки на сплату комунальних послуг не має можливості, бо відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, відповідач надати їх відмовився. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.12.2014 року, вказана квартира була набута у власність відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.1992 року, тобто власником квартири є відповідач [PERSON] Позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 53,6 кв.м., яка складається з коридору (10,9 кв.м.), жилої кімнати (13.7 кв.м.), кладаової (1,3 кв.м.), ванної кімнати (3,2 кв.м.), вбиральні (1,5 кв.м.), кухні (7,5 кв.м.), жилої кімнати (15,5 кв.м.). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягають. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що вказана квартира є приватизованою та повинна бути поділена на трьох члені сім»ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сином сторін та погоджується отримати частину квартири, якщо згідно закону він має на це право. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. 24 травня 1975 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Новоолександрівською с/радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 24, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], видане 24 травня 1975 року. Рішенням Марганецького міського суду від 31 березня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано, згідно штампу у паспорті позивача. Відповідно копії заяви [PERSON] до голови виконкому Марганецької РНД від 26.02.1992 року, він був наймачем квартири [ADDRESS] та просив продати вказану квартиру в особисту власність. Рішенням виконавчого комітету Марганецької міської ради народних депутатів від 26 березня 1992 року №135/3 [PERSON] було дозволено продаж двокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно копії договору купівлі-продажу від 06 червня 1992 року, [PERSON] купив займану ним та членами його родини квартиру [ADDRESS] та придбав право власності на вказану квартиру з моменту укладення цього договору. Договір засвідчений державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори 06.06.1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 2672, зареєстровано у БТІ право власності на ім'я [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 04.12.2014 року Реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 19.06.2014 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.1992 року. Твердження відповідача про те, що спірна квартира є приватизованою та повинна бути розділена між ним, позивачем та їх сином, судом не беруться до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлено, що квартира була придбана за договором купівлі-продажу. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права загальної спільної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними та чи шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу. Оскільки квартиру [ADDRESS] було придбано сторонами під час шлюбу, позивачу та відповідачу за законом належить по 1/2 частині вказаної квартири.

Outcome: approved