Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів: марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER], 2001 року випуску, марки «Пежо Партнер», номер кузова [NUMBER], р.н.[NUMBER], 2014 року випуску, укладених 08.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вказані автомобілі продані відповідачем без її згоди. В подальшому позивачка 03.02.2017 року уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за продані транспортні засоби у вигляді 75% вартості проданих автомобілів, а саме 75000 грн., відступивши від засад рівності часток подружжя у спільному майні. В процесі судового розгляду справи 21.04.2017 року позивачка збільшила розмір позовних вимог і просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 219 250 00 гривень, що становить ? частини ринкової вартості проданих 08.07.2015 року спірних автомобілів. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилається на те, що в період шлюбу з [PERSON] з 04 червня 2011 року, який було розірвано рішенням Гусятинського районного суду від 02 грудня 2015 року ними було придбано майно: два автомобілі, а саме 05.11.2011 року автомобіль марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER, номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER], 2001 року випуску та 27.03.2015 року «Пежо Партнер», номер кузова [NUMBER], р.н.[NUMBER], 2014 року випуску, які були зареєстровані на і»мя відповідача, що підтверджується копіями облікових карток від 24.12.2015 року Теребовлянського ВРЕВ та відповідно від 27.03.2015 року відділу РЕР ДАІ з обслуговування м. Рівне. В кінці травня 2015 року їх шлюбні стосунки припинилися, з вказаного часу вони спільне господарство не ведуть, взаємних прав та обов»язків не мають. Вона перейшла проживати у будинок своїх батьків, що по вул. Стефаника, 83 в м.Копичинці, а відповідач проживає окремо у власному будинку, що по вул. І. Франка, 30 в м.Копичинці. Проте, 08.07.2015 року відповідач без її згоди, не в інтересах сім»ї, з метою виключення вказаних автомобілів із переліку майна, що підлягає поділу, продав їх своїй матері [PERSON], а отримані кошти використав на власні потреби. Посилаючись на ч.3 ст. 368 ЦК України, вважає, що вказані автомобілі, які набуті ними за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, які відповідно до ст. 372 ЦК України, ст.70 СК України при поділі майна є рівними та відповідно до частин 1, 2 ст.369 ЦК України розпорядження якими повинно було відбутися за її письмовою згодою. Вважає, що відповідач розпорядився спільним майном на свій розсуд, проти її волі, використав виручені кошти не в інтересах сім»ї, чи на її потреби та приховав від неї факт продажу зазначених автомобілів. Вказала, що вартість проданих автомобілів потрібно врахувати при поділі спільного майна подружжя, в якому їм належить по ? частини вартості проданих автомобілів, і тому вона має право на грошову компенсацію у вищевказаному розмірі вартості автомобілів. При цьому зазначила, що автомобілі марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER та «Пежо Партнер», які перебували у експлуатації лише 4 роки та відповідно 1 рік та які були без технічних несправностей, відповідачем відчужено за 18100 гривень та відповідно за 28100 гривень. Тобто, вважає, що вони відчужені за заниженою вартістю, оскільки згідно висновків експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження автомобілів ринкова вартість автомобіля марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER, в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 07 липня 2015 року становила 207980.00 гривень, і відповідно ринкова вартість автомобіля «Пежо Партнер», в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 07 липня 2015 року становила 230520.00 гривень. Тому вважає, що вартість відчужених автомобілів слід рахувати від їх реальної ринкової вартості, ? частина яких становить, зокрема: автомобіля марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER-103990.00 гривень, автомобіля марки «Пежо Партнер» - 115260.00 гривень. Посилаючись на наведене, просить позовні вимоги в редакції від 21.04.2017 року задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві в редакції від 03.02.2017 року, яка була подана в судовому засіданні 22.02.2017 року, та у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 21.04.2017 року. Просили позовні вимоги задовольнити. Позивачка ствердила, що її не було відомо про продаж відповідачем спірних автомобілів і письмової згоди на їх продаж вона не давала. Заперечила факт, що гроші на придбання автомобілів надані були його матір»ю. Вказала, що кошти на придбання спірних автомобілів в сумі 20000 Євро її позичили її батьки, які були передані її матір»ю [PERSON] із закордону та отримані нею від її батька [PERSON]. Підтвердження факту позички її вказаної суми є договори позики від 25.11.2011 року та від 23.03.2015 року, які укладалися на Україні і про укладення яких знає відповідач. Також ствердила, що на час продажу автомобілів вона не перебувала в шлюбних відносинах з відповідачем, оскільки вона проживала окремо у будинку своїх батьків, що по вул.Стефаника,83 в м.Копичинці. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнали та просили відмовити позивачу в їх задоволенні. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що його мати [PERSON] літом 2011 року після їх одруження позичила їм з дружиною на потреби сім»ї, а саме, на розвиток бізнесу, кошти в сумі 35000 доларів США, і про це знала позивачка. За частину вказаних коштів, а саме, в сумі 15000 доларів США він з відповідачкою придбали спірні автомобілі, а за решту - квартиру в Болгарії. Також вказав, що у зв»язку з розлученням його батьків та оскільки вказані кошти він з відповідачкою його матері не повертали, йому мати сказала в рахунок погашення даного боргу за розпискою віддати її спірні автомобілі та повернути 20000 Євро за куплену квартири в Болгарії. Тому він зі згоди позивачки у липні 2015 році під час перебування в шлюбі з нею продав своїй матері [PERSON] автомобіль марки «Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER за 18100 гривень, і автомобіль марки «Пежо Партнер» - за 28100 гривень.., при цьому, договори купівлі-продажу не укладалися. Вартість спірних автомобілів при їх продажі не була заниженою. Крім того, подані позивачем висновки експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження просить не брати до уваги, оскільки вони проведені без огляду автомобілів і їх вартість значно завищена. Частина боргу за розпискою, від суми 35000 доларів США, у розмірі 20000 доларів США так і не повернули його матері по даний час. Будь-яких коштів від батьків позивачки, під час проживання з нею в шлюбі, він не отримував і не знав, крім отриманих в день їхнього весілля та 500 Євро у м. Тернопіль. Якщо і кошти її батьками перераховувались позивачці, то вони останньою використовувалися на будівництво їх будинку. Також вказав, що він, хоч подав позовну заяву про розірвання шлюбу з [PERSON], але продовжував з нею проживати в його будинку до кінця листопада 2015 року. Відповідач та його представник також вважають безпідставними твердження позивача про те, що відповідачу було відомо про укладені договори позики коштів на суми -13000 Євро та 7000 Євро. Заперечують щодо наданих суду вищевказаних договорів позики коштів на придбання спірних автомобілів. Вважають, що вказані договори є не належними доказами, оскільки не відомо яким чином вони укладалися і де. Також представник відповідача вказала, що у позовній заяві про розлучення [PERSON] вказав, що він не проживає з [PERSON] близько 8 місяців з метою того, щоб було більше підстав для розірвання шлюбу. Свідок [PERSON], яка є матір»»ю відповідача по справі, в судовому засіданні підтвердила факт того, що в кінці серпні 2011 року після одруження її сина [PERSON] і [PERSON] вона у своїй квартирі, що в м. Тернопіль, де також була присутня в одній із кімнат її невістка [PERSON], і чула їх розмову, на прохання її сина позичила їм на розвиток бізнесу 35000 доларів США . На підтвердження позички коштів її син написав її розписку, яку вона залишила на комп»ютері. Проте, після скандалу із своїм чоловіком в липні 2015 року, який закінчився розірванням шлюбу, вона запропонувала сину взамін за 35 000 дол. США повернути її два спірні автомобілі. З 35000 дол.США, які вона позичила своєму сину, її було повернуто два спірних автомобілі, які син з невісткою купили, а квартира, яку вони купили за частину вказаних коштів в Болгарії, залишилася них. [PERSON] було відомо також про перереєстрацію зазначених автомобілів на неї. Договора купівлі - продажу спірних автомобілів вважає поверненням боргу. ЇЇ доходи від двадцятирічної підприємницької діяльності позволяли позичити її сину вищевказану суму коштів. Крім того вказала, що її син та невістка не могли вказані вище гроші заробити на покупку спірних автомобілів. Також вказала, що її син [PERSON] з [PERSON] розійшлися як сім»я 27 жовтня 2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, підтвердила факт того, що вона, працюючи ще до одруження [PERSON] з [PERSON] і по теперішній час прибиральницею в будинку [PERSON], що по [ADDRESS] виконувала свою роботу два рази в тиждень і у дні, коли вона там прибирала, [PERSON], бачила постійно скільки приходила, яка жила і поводилася як в себе вдома. Вказала, що [PERSON] у вказаному будинку в листопаді 2015 року ще проживала. Суд, заслухавши доводи сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно). Відповідно до положень ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ч. 1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто, з аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв»язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, діяв недобросовісно. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частина 4 ст.65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 04.червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районного управління юстиції Тернопільської області. У період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «»Мерседес -Бенс» 316 CDI SPRINTER, тип - фургон малотоннажний-в, номер шасі кузова [NUMBER], білого кольору, р.н. [NUMBER], 2001 року випуску, який був зареєстрований 05.11.2011 року на ім»я відповідача [PERSON] з правом корисування [PERSON], що підтверджується копією облікової картки ТЗ Теребовлянського ВРЕВ та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 4-тим ВРЕВ УДАІ УМВСУ в Тернопільській області. Також в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки « Режо Партнер», тип-загальний вантажний фургон малотоннажний-в, номер шасі кузова [NUMBER], білого кольору, р.н.[NUMBER], 2014 року випуску, який був зареєстрований 27.03.2015 року на ім.»я відповідача [PERSON], що підтверджується копією облікової картки ТЗ відділу РЕР ДАІ з обслуговування м. Рівне та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого центром ДАІ 5601. 08 липня 2015 року вищевказані транспортні засоби зняті з обліку та перереєстровано на [PERSON] - мати відповідача по справі. Даний факт підтверджується обліковими картками № 67751640 від 08.07.2015 року та відповідно № 67744032 від 08.07.2015 року. Відповідно до копії довідки-рахунку серії ААЕ № 190965, виданої ТзОВ « АВТО-ЛЕНД» 07.08.2015 року автомобіль марки «»Мерседес -Бенс» 316 CDI SPRINTER продано [PERSON] за 18 100.00 гривень. Відповідно до копії довідки-рахунку серії ААЕ № 190964, виданої ТзОВ « АВТО-ЛЕНД» 07.08.2015 року автомобіль марки «Пежо Партнер», продано [PERSON] за 28 100.00 гривень. Як видно із вищевказаних копій довідок-рахунків, виданих ТзОВ « АВТО-ЛЕНД» 07.08.2015 року спірні автомобілі продано [PERSON] за 18 100.00 гривень та відповідно за 28 100.00 гривень та переоформлені на [PERSON] - матір відповідача. Відповідно до висновків експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження зазначених вище автомобілів від 17.03.2017 року № 235/17-22, № 236/17-22 ринкова вартість вантажного фургону малотоннажного марки «Мерседес -Бенс» SPRINTER 316 CDI, номер кузова [NUMBER], 2001 року випуску, в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 07 липня 2015 року становила 207980.00 гривень, і відповідно ринкова вартість вантажного фургону малотоннажного-В марки «Пежо Партнер» 1.6 HDI, номер кузова [NUMBER], 2014 року випуску, в працездатному стані, що визначена без огляду, станом на 07 липня 2015 року становила 230520.00 гривень. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]- сторонами по справі розірвано. Також судом встановлено, що згідно розписки [PERSON] від 29 серпня 2011 року, останній позичив у своєї матері [PERSON] 35000 доларів США на розвиток бізнесу та зобов»язався їх повернути на першу вимогу.(Т.1 а.с.182). Згідно договору позики від 25.11.2011 року, який укладений між [PERSON] та її мамою [PERSON] остання позичила [PERSON] 13000 Євро для купівлі вантажного автомобіля, які зобов»язалася повернути матері до 22.11.2016 року (Т. а.с.202). Згідно договору позики від 23.03.2015 року, який укладений між [PERSON] та її мамою [PERSON] остання позичила [PERSON] 7000 Євро для купівлі автомобіля, які зобов»язалася повернути матері до 23.03.2018 року( Т.1 а.с.204). відповідно акти прийому-передачі котів? На підтвердження отримання нею вищевказаних сум коштів позивачкою подано акти прийому-передачі грошей від 25.11.2011 року та відповідно від 23.03.2015 року з яких видно, що [PERSON] отримала вказані суми коштів. ( Т.1 а.с.205). На підтвердження наявності коштів у матері позивачки вона надала суду виписки з банківських рахунків за 2005-2007 роки.( Т.1 а.с 207-219). Таким чином спірні автомобілі марки «»Мерседес-Бенс» 316 CDI SPRINTER та «Пежо Партнер» були придбані сторонами під час шлюбу і реалізовані під час шлюбу, тобто за взаємною згодою подружжя - сторін по справі. Крім того у сторін у внаслідок укладення договору позики, також виникло зобов»язання в інтересах сім»ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя має здійснювати як солідарні боржники, які у свою чергу, відповідач з метою повернення позичених коштів, позичених у [PERSON], повернув останній спірні автомобілі. Крім того, судом встановлено, що при поданні позовної заяви 09.11.2016 року про поділ майна подружжя позивачка не зазначала про інше спільне майно - спірні автомобілі, що підтверджується копією рішення Гусятинського районного суду від 30.03.2018 року в справі №596/2230/16-ц, яке набрало законної сили.( Т.2 а.с.20). Тобто, доказом того, що позивачці було відомо про продаж спірних автомобілів свідчить той факт, що вона вже зверталася з позовом до суду про поділ майна подружжя, не включивши дані автомобілі в цей позов. Посилання позивачки на те, що автомобілі були продані після припинення шлюбних відносин, про що свідчить факт її проживання за іншою адресою, а саме, по вул. Стефаника,83 в м. Копичинці, суд не приймає до уваги, оскільки сам по собі факт прописки чи проживання не свідчить про наявність чи відсутність шлюбних відносин. Крім того, було встановлено, що вона за вказаною адресою була зареєстрована ще з 08.06.2010 року щодо якого вона не заперечувала, перебуваючи з відповідачем в шлюбних відносинах. Посилання позивачки на те, що вона з травня 2015 року була зареєстрована за іншим місцем проживання ніж її колишній чоловік, і на докази, які подані позивачкою на підтвердження зазначених посилань, а саме, акт обстеження та встановлення факту проживання від 17.01.2018 року, письмові пояснення двох сусідів [PERSON] та [PERSON] по будинку її батьків від 18.01.2018 року, письмову заяву батька позивачки [PERSON] від 19.01.2018 року, якими позивачка підтверджує факт її проживання з травня 2015 року в будинку її батьків, а не спільно з відповідачем до розірвання шлюбу в грудні 2015 року; копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу від 09.11.2015 року, в якій позивач вказав, що він з нею не проживав близько восьми місяців; копію адресної довідки, в якій вказано, що [PERSON] зареєстрована [ADDRESS] з 08.06.10 року; супровідний лист, який направлявся судом по справі щодо розірвання шлюбу сторонам за їх адресами, зокрема її за адресою: м.Копичинці, вул. Стефаника,83 (Т.1 а.с.198-201,206,240,242) суд не приймає до уваги, оскільки вони не є доказом того, що вони припинили шлюбні відносини. Суд не приймає до уваги посилання позивачки про отримання нею під час шлюбу з відповідачем коштів від її батьків на придбання спірних автомобілів, як такі, що не доведені в судовому засіданні. Подані позивачкою договори позики грошей від 25.11.2011 року на суму 13000 Євро та від 23.03.2015 року на суму 7000 Євро на придбання спірних автомобілів та акти прийому-передачі коштів від 25.11.2011 року та відповідно від 23.03.2015 року (Т.1 а.с.202-205) суд не приймає до уваги, оскільки на час укладення договорів мати позивачки [PERSON] перебувала за кордоном, а тому їх порядок посвідчення не відповідає нормам закону. Крім того, сама позивачка не заперечувала того факту, що договори не були належним чином оформлені, а передавалися її батьком від матері з Іспанії. Суд також не приймає до уваги подані позивачкою висновки експертного дослідження за результатами проведення товарознавчого дослідження зазначених вище автомобілів від 17.03.2017 року № 235/17-22, № 236/17-22 оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Суд також не приймає до уваги подані позивачкою виписки з банківських рахунків її матері [PERSON] за 2005-2007 роки (Т.1 а.с.207-219), оскільки вони нічого не підтверджують, а тільки свідчать про рух коштів на її рахунках. Посилання позивачки на те, що покази свідка [PERSON] не є об»єктивними, оскільки [PERSON] є матір»ю відповідача, яка є зацікавленою в результаті розгляду справи, суд не приймає до уваги, оскільки дані покази підтверджені іншими матеріалами справи, зокрема належно оформленим договором позики (Т.1 а.с.182). Посилання позивачки на те, що покази свідка [PERSON] не є об»єктивними, оскільки вона є матеріально залежною від відповідача, суд не приймає до уваги, як такі, що спростовуються матеріалами справи. Суд не приймає до уваги письмову заяву батька позивачки [PERSON] від 19.01.2018 року, письмові пояснення [PERSON], [PERSON]- сусідів позивачки від 18.01.2018 року (Т.1 а.с. 200,201,206) як такі, що не мають правового значення. Той факт, що відповідач погодився сплатити позивачці в добровільному порядку 75 000 гривень, сам по собі не може свідчити про визнання ним позову позивачки, оскільки з заявою про визнання позову він не звертався, а також пояснив, що хотів мирним шляхом врегулювати спір і кошти надати позивачці для утримання сина. Той факт, що відповідач 09 листопада 2015 року подавав позовну заяву про розірвання шлюбу сам по собі не може свідчити про припинення їх шлюбних відносин. Крім того, відповідач ствердив, що вони продовжували проживати спільно до кінця листопада 2015 року і вказаний факт підтверджено допитаними в суді свідками [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищезазначені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.3 п.6, 355 ч.1, 368 ч.3, 369 ч.2, 372 ч.2 Цивільного кодексу України, ст.ст.60 ч.3,61, ч.ч.2,4 ст.65 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed