Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить: позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона в період з 2011 року по квітень 2014 року проживала разом з громадянином Туркменістану [PERSON] , який мав посвідку на тимчасове проживання в Україні і з 10.10.2012 року був зареєстрований за її адресою. [INFO] в них народився син [PERSON] . Вказала, що подальше сумісне життя в них не склалося і в квітні 2014 року вони розсталися. Наскільки їй стало відомо, відповідач повернувся на батьківщину до Туркменістану і більше вона його не бачила та не спілкувалась, їх син залишився з нею. Вказала, що після розриву стосунків відповідач життям сина не цікавився, ніякої матеріальної допомоги не надавав, вихованням [PERSON] та матеріальним забезпеченням займались вона та її батьки. Вказала, що в 2018 році вона звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, проте рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Також зазначила, що 06 серпня 2020 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище. Вказала, що нинішній чоловік дуже добро ставиться до сина, має намір його всиновити, а [PERSON] сприймає його як батька. З цих підстав, з метою захисту інтересів дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 року закрито підготовче засідання по вказаній цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях підтримали позовні вимоги та пояснили, що орган опіки та піклування надав відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній ухиляється тривалий час від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться сином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходить з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (Рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 2011 року по квітень 2014 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 серпня 2012 року). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та позивач [PERSON] 06 серпня 2020 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №2022. Позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням та утриманням своєї дитини не займається, та з квітня 2014 року з дитиною не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про сина. Піклується про сина, займається його вихованням, здоров`ям, створивши необхідні умови для проживання та розвитку дитини його мати [PERSON] . Відповідно до довідки №108/1/0/554-21 від 24.02.2021 року, виданої КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР встановлено, що [PERSON] уклала декларацію про вибір лікаря, малолітній [PERSON] , 2012 р.н. мешкає за адресою: [ADDRESS] , перебуває під наглядом підприємства з народження. Батько дитини [PERSON] на прийом до лікаря з сином не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився. Відповідно до довідки від 08.02.2021 року Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. №101 ХМР вбачається, що [PERSON] є учнем 3-А класу даного закладу. [PERSON] приводять та забирають зі школи мати, інколи бабуся та дідусь. З розрахунку заборгованості від 06.10.2020 року, виданого Київським ВДВС м.Харкова СМУМЮ (м.Харків) заборгованість відповідача [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] станом на 06.10.2020 року складає 12 399 грн. Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України на виконання ухвали Київського районного суду про витребування доказів від 22.06.2021 року зазначено, що за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомостей про перетинання державного кордону України ,лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованої АР Крим громадянином Туркменістану [PERSON] [INFO] , у період з 01.09.2016 року по 09-00 год. 01.09.2021 року в базі не виявлено. Додатково повідомлено, що інформація у базі даних зберігається протягом 5 років. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] вже зверталась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, однакрішенням Київського районного суду м.Харкова від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , а на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування Харківської міської ради покладено контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків по відношенню до сина. Проте вказане рішення не вплинуло на поведінку відповідача, останній належні висновки для себе не зробив, не став виявляти батьківського піклування та турботи відносно сина, й надалі ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги сину, що свідчить про його свідоме небажання приймати участь у житті дитини. Як убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР щодо доцільності позбавлення батьківських прав від 26.05.2021 року №317 з метою захисту прав та інтересів дітей за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Із змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з`ясовано, що батько дитини тривалий час вихованням та утриманням сина не займався, не цікавиться станом здоров`я сина, його навчанням та дозвіллям, місцезнаходження його невідомо. Враховуючи вищезазначене та рекомендації Комісії,

Outcome: approved