Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці на його користь моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. стягнути з відповідача на його користь судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона працювала на посаді судді Автозаводського районного суду м.Кременчука з 16.06.1975р. по 12.01.1996р. Після виходу у відставку з посади судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області їй призначено довічне утримання в розмірі 80%, виходячи з заробітної плати (грошового забезпечення) яку вона мала на момент звільнення. Позивач пояснює, що з січня 2012 року змінилася суддівська винагорода, про що свідчать довідки з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області. Після звернення до Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці їй було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. У зв'язку зі зверненням до суду за захистом порушених прав позивача, постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2012 року, дії відповідача визнано неправомірними та зобов*язано зробити перерахунок згідно чинного законодавства. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2013р. залишено без змін постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука. Постанова суду виконана частково. Сума довічного грошового утримання виплачена неповністю. Тому вона вимушена була знову звернутися з позовом до Автозаводського районного суду м.Кременчука про неправомірні дії відповідача та зобов*язати зробити їй перерахунок довічного грошового утримання. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.02.2014р. позов задоволено та ухвалою Харківського адміністративного суду від 11.03.2014року залишено без змін. Позивач зазначає, що незаконними діями, які виразились у прийнятті протиправних рішень про відмову у проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання відповідачем завдано йому моральну шкоду, яка виразилась у порушенні його життєвих планів, а саме з січня 2013 року вона тяжко захворіла,перенесла три тяжких операції та знаходилася на лікуванні в Київському інституті ім. Шалімова, та потребувала матеріальної допомоги. Позивач вказує, що весь цей час вона переживала душевні хвилювання, оскільки його фінансові плани були порушені, вона залишилася без засобів існування. Перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання відбувся лише частково та не виконаний до цього часу. [PERSON] зазначає, що окрім наведеного вище, відповідач продовжує відмовляти йому у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Розмір моральної шкоди, завданої протиправними діями Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці позивач оцінює у 30 000 грн. В ході розгляду справи відповідачем надано до суду заперечення, де відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку подання документів про призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25 січня 2008 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України за номером 200/14891 від 12 березня 2008 року, відповідно до якого на територіальні органи Пенсійного фонду України покладено функції призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Умови перерахунку відповідним Порядком не передбачені. У зв'язку із викладеним позивач вважає, що Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці діяло в межах пенсійного законодавства України. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не зазначено в позові, чим підтверджується факт заподіяної йому моральної шкоди, не доведено вини відповідача, а також не зазначено, які саме норми закону порушено відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, прохала суд провести розгляд справи без її участі, прохала позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав,прохав задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача - Управління пенсійного фонду України в місті Кременчуці, в судовому засіданні позов не визнав, прохав відмовити в його задоволенні. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] працювала на посаді судді Автозаводського районного суду м.Кременчука з 16.06.1975р. по 12.01.1996р. Після виходу у відставку з посади судді Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області їй призначено довічне утримання в розмірі 80%, виходячи з заробітної плати (грошового забезпечення) яку вона мала на момент звільнення. Відповідно до довідки про обчислення стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, виданої ТУ ДСА в Полтавській області, повний стаж роботи, що дає [PERSON]. право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання. Більше того позивач [PERSON] звільнена у відставку в той період,коли діяли всі вище зазначені норми щодо захисту соціальних гарантій судді,в тому числі і у відставці. 29.03.2012р.позивач звернулася до УПФУ в м. Кременчуці із заявою надання роз*яснень причин не перерахунку з.01.01.2012 року довічного утримання судді у відставці в зв*язку з набранням чинності ст..138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та надав довідку ТУ ДСА в Полтавській області. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці [PERSON] було відмовлено в проведенні зазначеного перерахунку. 22.05.2012 р. Головним Управлінням ПФУ в Полтавській області на звернення позивача надано відповідь про відсутність підстав для проведення перерахунку. В зв'язку із цим [PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2012 року, дії відповідача визнано неправомірними та зобов*язано зробити перерахунок згідно чинного законодавства. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2013р. залишено без змін постанову Автозаводського районного суду м.Кременчука. Постанова суду виконана частково. Сума довічного грошового утримання виплачена неповністю. Тому вона вимушена була знову звернутися з позовом до Автозаводського районного суду м.Кременчука про неправомірні дії відповідача та зобов*язати зробити їй перерахунок довічного грошового утримання. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.02.2014р. позов задоволено та ухвалою Харківського адміністративного суду від 11.03.2014року залишено без змін. Окрім того, позивач неодноразово зверталася до Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці із наданням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак їй рішеннями колегіального органу з призначення пенсії Управління Пенсійного фонду України в місті Кременчуці було відмовлено у перерахунку на підставі того, що, відповідно до Порядку подання документів про призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25 січня 2008 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України за номером 200/14891 від 12 березня 2008 року, на органи Пенсійного фонду покладено лише функції призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; здійснення перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції, зокрема місцевих судів, Законом не передбачено. Пунктом 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно роз'яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди повинен встановити її наявність, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно вказаної Постанови, особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду лишу у випадку доведеності її вини та коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння такої шкоди. Відповідно до статті 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 Цивільно-процесуального кодексу України встановлений обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона. Оцінюючи досліджені судом матеріали справи, з яких вбачається, що після незаконної відмови у праві на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді позивач, [PERSON] змушена була звертатись до значних установ, серед яких Міністерство соціальної політики України, ТУ ДСА України в Полтавській області, Харківський апеляційний адміністративний суд, органи Державної виконавчої служби, до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача, Управління Пенсійного фонду України у місті Кременчуці, щодо невиконання рішень суду стосовно призначення щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого позивач тривалий час був позбавлений основного джерела фінансування з вини відповідача. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку із безпідставною відмовою відповідача в призначенні щомісячного довічного грошового утримання, що завдало позивачу моральних страждань, т.я. з січня 2013 року вона тяжко захворіла,перенесла три тяжких операції та знаходилася на лікуванні в Київському інституті ім. Шалімова, в першій кременчуцькій міській лікарні та потребувала матеріальної допомоги, оскільки фінансові плани позивачки були порушені і вона залишився без засобів існування, враховуючи характер немайнових втрат, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 5 000 грн. Щодо підстав, якими відповідач обґрунтовує своє заперечення, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачем безпідставно було відмовлено у виплаті щомісячного довічного грошового утримання, що підтверджується відповідними рішеннями суду. Стосовно вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача понесених ним витрат на оплату судового збору при подачі позову, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору.

Outcome: partial