Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем по даній справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 06.09.2014 в виконавчому комітеті Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Актовий запис № 25 ( свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане 06.09.2014). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 08.04.2015 року виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 18) Донька проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2017 року їхній шлюб розірвано. Відповідач з вересня 2016 року з ними не проживає. З того самого часу, так само як на теперішній час, не займається вихованням доньки, не піклується ні про її фізичний та ні про духовний розвиток. Дитина постійно проживає разом зі нею та її батьками. Відповідач [PERSON] абсолютно не виконує обов'язки, що покладені законом на батька по відношенню до дитини. Батько не піклується про розвиток дитини, оскільки не проводить часу з донькою та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. Відповідач абсолютно байдужий до здоров'я дитини. У зв'язку з повною відсутність будь-якого впливу на дитину, батьком абсолютно нівелюється обов'язок щодо виховання доньки у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своїх близьких і родини. Ніякого надання матеріальної допомоги на утримання доньки, на її лікування та харчування з боку Відповідача не надходило у зв'язку з чим вона вимушена була звертатись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], що свідчить про байдужість батька щодо матеріальної забезпеченості своєї дитини, без якої про нормальний фізичний розвиток та стан здоров'я говорити неможливо. Під час останньої зустрічі з Відповідачем, він висловив бажання проти позбавлення його батьківських прав, щодо доньки [PERSON], [INFO] про що надав нотаріально завірену заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з'явився, в поданій до суду нотаріально завіреній заяві позовні вимоги [PERSON] про позбавлення його батьківських прав визнав, не заперечував проти задоволення позову, справу просив проводити в його відсутність, що суд вважає за можливе. Представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачемвимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, з відповідачем по даній справі позивач перебувала в шлюбі, зареєстрованому 06.09.2014 в виконавчому комітеті Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Актовий запис № 25 ( свідоцтво про шлюб серія [NUMBER], видане 06.09.2014). Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 08.04.2015 року виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 18) Донька проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач з вересня 2016 року з позивачем та неповнолітньою донькою не проживає. З того самого часу, так само як на теперішній час, не займається вихованням доньки, не піклується ні про її фізичний та ні про духовний розвиток. Дитина постійно проживає разом з позивачем та її батьками. Відповідач [PERSON] абсолютно не виконує обов'язки, що покладені законом на батька по відношенню до дитини. Батько не піклується про розвиток дитини, оскільки не проводить часу з донькою та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. Відповідач абсолютно байдужий до здоров'я дитини. У зв'язку з повною відсутність будь-якого впливу на дитину, батьком нівелюється обов'язок щодо виховання доньки у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своїх близьких і родини. Ніякого надання матеріальної допомоги на утримання доньки, на її лікування та харчування з боку відповідача не надходило у зв'язку з чим позивач вимушена була звертатись до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], що свідчить про байдужість батька щодо матеріальної забезпеченості своєї дитини, без якої про нормальний фізичний розвиток та стан здоров'я говорити неможливо. Відповідач висловив бажання проти позбавлення його батьківських прав, щодо доньки [PERSON], [INFO] про що надав нотаріально завірену заяву, посвідчену 01.12.2017 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В. за реєстровим № 1845 Права батьків по відношенню до своєї дитини невід'ємно пов'язані з їх обов'язками, які кореспондують правам та зазначені у ст. 150 СК України. Згідно ст.166 СК України: . Особа, позбавлена батьківських прав:1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;2) перестає бути законним представником дитини;3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України: батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1-2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов'язки по вихованню дитини передбачені ст. 150 СК України, ст.12 закону України «Про охорону дитинства» та конкретно розкриті у першій частині позову, щодо поведінки та відношення Відповідача до їх виконання. Згідно з ч.3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов'язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Окрім цього, за ч.2 ст. 51 Конституції України: батьки зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей. Відповідачем ігнорується дана основоположна Конституційна вимога. За ст. 9 Конвенції про права дитини: в найкращих інтересах дитини, у випадку якщо батьки не піклуються про неї, дитина може бути розлучена з батьками за рішенням компетентного органу. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON]В підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенції про права дитини, ППВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved