Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнила, про стягнення додаткових витрат та зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 25.11.2011 року по 20.03.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Рішенням Жовтевого районного суду м. Харкова від 22.09.2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. 02.10.2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист, однак з жовтня 2015 року по теперішній час [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, чим спричиняє скрутне матеріальне становище для дитини. Позивач вказує, що донька, починаючи з 2013 року систематично хворіє на обструктивний бронхіт, з приводу чого неодноразово була госпіталізована на лікування до лікарні. На теперішній час дитина потребує постійного спостереження, консультації лікарів та відповідного лікування й профілактики внаслідок слабкого стану здоров'я. Всі необхідні ліки були придбані [PERSON] на загальну суму 2970,54 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить ухвалити рішення, в силу якого стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 2970,54 грн. та змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду, з 1/4 частини на 1/2 частину від всіх видів доходу відповідача щомісяця на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] ,до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позов, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що не заперечує проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 1500 грн., однак заперечує проти зміни розміру аліментів з 1/4 частини від усіх його доходів щомісячно на 1/2 частину, оскільки станом на час ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки він працював та отримував близько 3500 грн. доходу на місяць, а з 23.11.2015 року він не працює та отримує пенсію в розмірі 1622,47 грн. на місяць, внаслідок чого його матеріальний стан погіршився. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.09.2015 року, яке набрало законної сили 02.10.2015 року, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано. З лютого 2013 року дитина проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо (а.с.11). Таким чином, обставини встановлені рішенням Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 22.09.2015року не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку(доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні 21.04.2016 року відповідач зазначив, що він не працює, є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років у розмірі 1622,47 коп. З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №132 від 03.03.2016 року вбачається, що пенсіонер [PERSON] отримав пенсію за вислугу років за період: листопад 2015 року - 378,58 грн., грудень 2015 року - 1622,47 грн., січень 2016 року - 1622,47 грн., лютий 2016 року - 1622,47 грн., березень 2016 року - 1622,47 грн., а всього - 6868,46 грн. (а.с.39). Враховуючи, що відповідач є пенсіонером, його матеріальний стан погіршився, суд приходить до висновку про відсутність на теперішній час правових підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача у розмірі 1/4 частини від його доходу на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.09.2015 року,а тому позовні вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів не обгрунтовані та задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 2970 грн. 54 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до положеньст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідност. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістомст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В зазначеній нормі закону йдеться про те що обов'язок у батьків брати участь у додаткових витратах виникає лише за умови, якщо ці витрати пов'язані з особливими обставинами, тому особа, яка звертається з вимогами про стягнення додаткових витрат, в порядку статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язана доводити не тільки факт того, що на дитину були додатково понесені витрати, а й те, що ці витрати були понесені у зв'язку з особливими обставинами, у даному випадку - у зв'язку з хворобою дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, встановленню підлягає наявність саме особливих обставин, зокрема, розвитком здібностей дітей, хворобою, що вимагає додаткових витрат. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути витрати на лікування доньки, які були понесенів нею особисто. На підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивач надала суду письмові докази, які підтверджують, що [PERSON], [INFO], згідно виписки з історії хвороби №3566 від 23 листопада 2015 року, дитина знаходилася на лікуванні в КЗОХ «ХМДКЛ» № 24 з 14.11.2015 року по 23.11.2015 року з діагнозом: гострий обструктивний бронхіт (а.с.17). Крім того, у судовому засіданні було досліджено копії квитанцій на придбання ліків, консультативні висновки, рецепти на придбання ліків (а.с.18-28). При цьому суд враховує положення ч.1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від виконання обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією № 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованою Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11, держави-учасниці докладаютьвсіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь позивачки 1500,00 грн. додаткових витрат на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що були понесені позивачем на лікування. дитини. З огляду на вищевказане позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат підлягають задоволенню в сумі 1500 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 278 грн. 33 коп.

Outcome: partial