Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] і просить суд визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування на обов`язкову частку після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] в м. Харкові; зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у виготовленні технічного паспорту на спірний житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] шляхом надання вільного доступу техніку для обстеження житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який на час смерті постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] .Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який в цілому належав батькові на підставі договору про право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою від 05.02.1953 року, виданого виконкомом Ради депутатів трудящих на підставі рішення Краснобаварського виконкому від 06.01.1953 року.Відповідно до висновку ПП «ДСБТД» - суб`єкту оціночної діяльності, ринкова вартість вказаного житлового будинку складає 199 317,57 грн., вартість 1/4 частини, відповідно, - 49 829 грн.Після смерті [PERSON] залишилось два спадкоємця за законом - його діти: син [PERSON] і дочка [PERSON] 25.07.2012 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений П`ятою ХДНК ( р. № 7-115), яким заповідав усе належне йому майно [PERSON] .На час смерті батька позивач вже була пенсіонером за віком, тому відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, позивач має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, яка складає 1/4 частину спадкового майна.У встановлений законом строк, 22.12.2017 року позивач подала заяву до П`ятої ХДНК про прийняття спадщини після смерті батька.Коли позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті батька, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.06.2019 року Друга Харківська міська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правових документів на спадкове майно. Позивач зазначає, що їїбрат, відповідач [PERSON] , усілякими способами перешкоджає їй в отриманні спадщини після смерті їх батька. Так, він звертався до суду з позовом про усунення позивача від права на спадкування. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2019 року (справа №639/3081/18) в позові [PERSON] було відмовлено. Відповідач відмовився дати оригінали правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок для оформлення спадщини в нотаріальній конторі.Для подачі позовної заяві в якості письмового доказу позивачу був необхідний технічний паспорт на будинок, однак відповідач також відмовився його надати. Також позивач вказує, що попередила відповідача про сплату за вихід техніка для виготовлення нового технічного паспорту та просила надати доступ для обстеження житлового будинку, дзвонила брату, просила відкрити двері, але при виході техніка 07.07.2019 року відповідач двері не відчинив, що позбавило позивача можливості виготовити технічний паспорт. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.09.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині. Призначено підготовче засідання. 18.12.2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині та зобов`язання вчинити певні дії, утриматись від дій - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблений відповідний актовий та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 09.01.1954 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 17.07.1971 року, [PERSON] , 1949 року народження, одружилися 17.07.1971 року з [PERSON] , 1948 року народження, про що зроблений відповідний актовий запис №3860. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с.9). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 18.07.2018 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №10926 (а.с. 10). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2019 року (а.с.23-30) у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа п`ята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту ухилення від надання допомоги спадкодавцеві та усунення від права на спадкування - відмовлено. Зазначеним рішенням, зокрема, встановлено, що 25 липня 2012 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого усі свої права та обов`язки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також всі права та обов`язки, які можуть належати йому у майбутньому та все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що він за законом буде мати право, він заповідає - [PERSON] , [INFO] , а у випадку його смерті заповідає [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зі спадкової справи № 553/2017р., яка була заведена 5-тою ХДНК вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця, [PERSON] та донька спадкодавця, [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є пенсіонером за віком та інвалідом третьої групи з 11.05.2011 року, безстроково. Оскільки відповідач [PERSON] є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця [PERSON] , вона має право на обов`язкову частку спадкового майна незалежно від змісту заповіту. Згідно з копією довідки КП «ХМБТІ» Харківської міської ради від 27.08.2019 року [PERSON] належало на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору на право будівництва будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого 5-ю ХДНК 05.02.1953 року р.№689 (а.с.11). Зазначена довідка отримана позивачем на підставі її заяви та договору від 20.08.2019 року, укладеного між КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради та [PERSON] про виготовлення довідки. (а.с.12, 14). Вартість вказаної послуги становить 1000 грн. та сплачена [PERSON] відповідно до квитанції від 20.08.2019 року (а.с.13). Відповідно до висновку ПП «ДСБТД» - суб`єкта оціночної діяльності, ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 199 317,57 грн., без урахування ПДВ (а.с.16-18). 22.12.2017 року [PERSON] подала заяву до П`ятої ХДНК про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.21). Однак, 11.06.2019 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача Свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її батька,. [PERSON] , а частку в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та легкових автомобілів марки ЗАЗ моделі Таврія та марки ИЖ моделі 21251 в зв`язку з відсутністю правових документів на вищезазначене спадкове майно. Також в постанові зазначено, що належним чином направлене за адресою [PERSON] повідомлення про необхідність надання правових документів до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав непрацездатної за віком спадкоємиці 1 черги за законом [PERSON] залишилось не отриманим (а.с.22). Згідно з листом Директора ТОВ «Всеукраїнське БТІ» [PERSON] повідомлено на її замовлення №190283 від 24.06.2019 року, що при виході техніка 07.07.2019 для обстеження житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] доступ відсутній (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова ( вдовець ) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Наказом Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів» визначено, що рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що на час смерті батька позивач [PERSON] вже була пенсіонером за віком та їй виповнилось 68 років, тому відповідно до положень ч.1 ст. 1241 ЦК України, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, позивач має право після смерті батька на обов`язкову частку у спадщині, яка в даному випадку з огляду на наявність двох спадкоємців становить 1/4 частку спадкового майна. У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, [PERSON] подала заяву до П`ятої ХДНК про прийняття спадщини після смерті батька, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правових документів на спадкове майно, отже право позивача порушено, оскільки вона позбавлена можливості оформити спадкові права в позасудовому порядку. Отже, оскільки до складу спадкового майна входить будинок [ADDRESS] , який належав на день смерті спадкодавцю на праві власності, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за [PERSON] в межах позовних вимог права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування обов`язкової частки після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином позовні вимогі в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, відзив на позов з відповідними запереченнями не надав. Разом з тим суд, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у виготовленні технічного паспорту на спірний житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] шляхом надання вільного доступу техніку для обстеження житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, оскільки вважає, що належним способом захисту прав позивача є саме вимоги про визнання права власності на спадкове майно і такі вимоги задоволені судом. А інші зазначені вище вимоги позивача стосуються майбутнього можливого порушення прав позивача, тому суд вважає такі вимоги передчасними і не підтвердженими належними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768, 40 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між адвокатом Приображенською Т.Б. та позивачем [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги 06.06.2019 року, на виконання якого позивачу надано правову допомогу у вигляді підготовки та складання уточненої позовної заяви відповідно до ст. 49 ЦПК України, що підтверджується актом виконаних робіт №3 від 02.12.2019 року, підписаним сторонами договору. Вартість таких послуг визначена сторонами в сумі 2000 грн., які сплачені позивачем адвокату відповідно до квитанції прибуткового касового ордеру від 02.12.2019 року (а.с.61-62). З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, за відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення викладеного в позові клопотання позивача та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 000,00 грн. Крім того, позивачем були здійсненні витрати, пов`язані з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи, а саме з оплатою за послуги виготовлення довідки КП «ХМБТІ» Харківської міської ради від 27.08.2019 року щодо власників спірного майна, яка була необхідна для звернення з даним позовом. Вартість вказаної послуги становить 1000 грн. та сплачена [PERSON] відповідно до квитанції від 20.08.2019 року (а.с.13). Отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з розглядом справи та підготовкою до її розгляду у розмірі 1000, 00 грн. При цьому сплату за вихід техніка для виготовлення технічної документації у розмірі 1000 грн. суд не вважає витратами, пов`язаними із вчиненням дій, пов`язаних з розглядом справи, оскільки такі дії були необхідні позивачу для оформлення спадщини у досудовому порядку, тому понесені витрати на їх вчинення відшкодуванню не підлягають. З огляду на викладене та

Outcome: partial