Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якому просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 20443,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості ремонтно-відновлювальних робіт та визначення розміру шкоди в розмірі 2630,00 грн. та судовий збір в розмірі 230,00 грн. В подальшому позивачем подано уточнену позовну заяву, де до справи в якості співвідповідача залучено Житлово-експлуатаційну дільницю «Липкижитлосервіс». В обгрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,40 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2010. Відповідачка, яка є власником квартири [ADDRESS] , залила квартиру, належну позивачці. Внаслідок залиття їй було завдано матеріальної шкоди, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки добровільно відповідач кошти сплачувати не збиралася. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в ньому підстав, враховуючи уточнені позовні заяви, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що позивач в своїх вимогах посилається на акт залиття від 06.03.2017 року, однак у цьому документі відсутні відомості щодо встановлення вини [PERSON] . Вважає, що зазначений акт є неналежним доказом у справі, оскільки його складено 06.03.2017, разом з тим, в ньому зазначено, що його складено щодо обстеження стосовно звернення за №53 від 09.03.2017 на факт залиття квартири. Таким чином, з акту вбачається, що його складено за три дні до звернення щодо факту залиття. Це вказує на те, що акт містить відомості, що є неправдивими. Крім того, в акті зазначено, що доступ працівникам ЖЕД «Липкижитлосервіс» до квартири, в якій проживає [PERSON] , надано не було. Але це не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки [PERSON] сама телефонувала працівникам ЖЕД «Липкижитлосервіс» і запрошувала їх до своєї квартири, при цьому майстер [PERSON] прийшов до квартири [PERSON] і переконався в тому, що в цій квартирі сухо. Представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» в судове засідання не з`явився. До суду надійшло пояснення, в яких вказано про те, що згідно наказу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 30.04.2015 №21 «Про затвердження положень про структурні підрозділи комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» існує житлово-експлуатаційна дільниця «Липкижитлосервіс», яка не має статусу юридичної особи, в зв`язку з чим позовні вимоги до ЖЕД «Липкижитлосервіс» не підлягають задоволенню. Та просять слухати справу у їх відсутність. Суд, заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,40 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2010. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до Акту від 06.03.2017, затвердженого начальником ЖЕД «Липкижитлосервіс», встановлено, що відбулось залиття квартири [ADDRESS] . Причину залиття встановити не можливо, оскільки в квартирі працювали люди, та двері ніхто не відкривав. Також, відповідно до висновку судової незалежної експертизи України № ED-1704-1-696.17 експертного будівельно-технічного дослідження від 14.04.2017 встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої в результаті залиття квартири [ADDRESS] , визначений, як вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу, становить 20443,00 грн. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Факт залиття квартири, власником якої є позивачка, з вини відповідача, підтверджується актом залиття від 06.03.2017 року. Проте, суд критично оціноє даний акт, оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивача. При цьому, власники чи мешканці квартири № 20 не були присутні під час складання цього акта. Комісія не оглянула інші квартири, з яких, можливо, відбулося залиття квартири [ADDRESS] . Комісія не встановила особу, з вини якої сталося залиття квартири позивача, та його причину, із зазначенням місця протікання. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивач посилається на висновок № ED-1704-1-696.17 будівельно-технічного експертного дослідження від 14.04.2017, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України». Проте, всупереч вимогами ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта не зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відтак, не може бути взятий до уваги судом, як належний та допустимий доказ, оскільки він не відповідає вимогам закону і суд відхиляє його. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні був наданий акт від 07.12.2020 щодо залиття оздоблення квартири, складений власником квартири № 20 [PERSON] , власника квартири № 19 [PERSON] , власника квартири №21 [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , з якого вбачається, що залиття було виявлено 29.11.2020. В зв`язку з карантином, за даною адресою не проживали. Ймовірна причина залиття: свищ у застарілих трубах на технічному поверсі будинку. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів, що залиття квартири позивачки відбулося саме через винні недбалі дії мешканців квартири № 20 , яка належить відповідачці, що дає підстави для висновку про відсутність складу правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову. При таких обставинах, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed