Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі договору дарування від 18.02.2020 року вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому, крім неї (позивача) зареєстрований відповідач [PERSON] , який є її ( [PERSON] ) колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2020 року. Також позивач зазначила, що оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, у неї виникають труднощі зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідачем [PERSON] , чим об`єктивно порушуються її (позивача) права, при цьому зазначена обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою) впливає на розмір призначення субсидії на житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене вище, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.07.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання учасників справи. Учасники справи повідомлені судом про судове засідання, при цьому позивач [PERSON] надала до суду заяву, зареєстровану в суді за вх. № 26294 від 02 листопада 2021 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на веб-сайті судової влади України про виклик відповідача в судове засідання, при чому з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні, надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі продажу від 08 грудня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Звіздун Н.К., зареєстрованого в реєстрі за № 1-4729 та на підставі договору дарування від 18 лютого 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Кропивницької міської нотаріальної контори № 1 Кушнір В.П., зареєстровано в реєстрі за № 2-57, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Окрім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2020 року, яке набрало законної сили 29.06.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.04.1974 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг, актовий запис № 779, - розірвано. При цьому, відповідно до довідки квартального комітету № 14 Подільського району м. Кропивницького від 18 квітня 2021 року № 124, яка видана на ім`я [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , 1952 року народження, який з 09.1999 року за даною адресою не проживає. Крім того, згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 30.06.2021 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 24.01.1998 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в домоволодінні, яке належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , підтверджується заявами сусідів [PERSON] та [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] , та № 4 відповідно, від 19.04.2021 року та від 20.04.2021 року, підписи яких засвідченого головою квартального комітету № 14 Подільської районної у місті Кропивницькому ради Саловою Н.П. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним. При цьому, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , як член сім`ї позивача [PERSON] , не проживає в зазначеному вище домоволодінні понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в домоволодіння, або ж був відсутній в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 908,00 грн. залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved