Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідачки на її користь борг за договором позики, із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 311,72 грн., та три відсотки річних від вищевказаної суми, а саме 71,72 грн., а всього 7283,44 гривень. Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.10.2013 року між сторонами було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 6900,00 (шість тисяч дев'ятсот) гривень, а відповідачка зобов'язалася повертати позивачці кошти частинами протягом десяти місяців, що стверджується розпискою написаною відповідачкою. Кінцева дата повернення боргу згідно розписки 01.09.2014 року. Позивачка вказує, що у визначений розпискою строк відповідачка суму позики не повернула та на даний час не бажає добровільно повертати позику. У зв'язку з чим, позивачка змушена звернутися до суду з позовом, та просить його задоволити. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити та проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, не повідомила суд про причини неявки, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. . Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року позивачка [PERSON] позичила відповідачці [PERSON] грошові кошти у розмірі 6900 (шість тисяч дев'ятсот) гривень. За вказаних вище обставин, суд вважає, що факт наявності боргового зобов'язання, відповідачки [PERSON] перед позивачкою [PERSON] підтверджується розпискою написаною [PERSON] 28.10.2013 року, копія якої знаходиться у матеріалах справи. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28.10.2013 року, відповідачка [PERSON] зобов'язалася повертати позивачці [PERSON] кошти частинами протягом десяти місяців. Кінцева дата повернення боргу згідно розписки 01.09.2014 року. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] у визначений розпискою строк та на момент ухвалення судом рішення по справі, не повернула позивачці [PERSON] суму боргу в розмірі 6900 (шість тисяч дев'ятсот) гривень, тобто, зобов'язання взяте на себе належним чином не виконала. У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором по поверненню грошових коштів, відповідно до представленого розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості становить 7283, 44 (сім тисяч двісті вісімдесят три грн.. 44 коп.) гривень, з яких основний борг становить - 6900 (шість тисяч дев'ятсот) гривень, витрати від інфляції - 311,72 (триста одинадцять грн. 72 коп.)гривень, три проценти річних від простроченої суми- 71,72 (сімдесят одна грн. 72 коп) гривень. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні, а тому сума боргу підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в користь позивачки [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved