Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 25 квітня 2017 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, відповідач в добровільному порядку не виділяє належних коштів на її утримання, тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь та на її утримання аліменти до досягнення сином трьох років в розмірі 1/4 частини доходу. Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, судовий розгляд справи продовжено. В судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності та просили вирішити справу відповідно до вимог законодавства. Суд, враховуючи вимоги ч.1 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи та інші докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають з 25 квітня 2017 в зареєстрованому шлюбі, та мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8 - копії свідоцтв про шлюб, народження). Позивач не працює у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення сином трьох років (а.с. 9 - копія довідки), відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Крім того, відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному із подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно (ст. 77 СК України). Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов'язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Разом з тим, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року по справі № 214/8691/14-ц, стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16 жовтня 2014 року. Крім того, позивачем [PERSON] також подано позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку), до повноліття дитини, яке рішенням суду від 12.11.2018 р. задоволено частково. Так, згідно частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з'ясування обставин справи, розумності та справедливості, враховуючи наявність інших аліментних зобов'язань відповідача, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частки його доходу, на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, що буде відповідати інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 31 серпня 2018 р. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial