Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Мирноградської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На обґрунтування вимог зазначила, що з 24.07.1990 року вона значиться зареєстрованою і проживає в [INFO], яка раніше на підставі договору найму у звязку з трудовими відносинами з акціонерним товариством закритого типу «Україна» належала її батькові [PERSON], який 27 грудня 1991 року помер. Після смерті батька основним наймачем квартири стала її мати [PERSON], яка 04.02.1994року також померла. Після смерті матері на підставі рішення Димитровської міської ради №79 від 18.03.1994 року особовий рахунок на квартиру було переоформлено на її імя. Маючи бажання приватизувати квартиру, вона неодноразово з зазначеного питання зверталась до Димитровської міської ради, де в приватизації житла їй було відмовлено, так як зясувалось, що будинок ні на чиєму балансі не перебуває і рішення щодо його передачі на баланс будь-якого підприємства чи в комунальну власність до теперішнього часу не приймалось. Вказуючи на те, що близько 30 років вона відкрито, добросовісно і безперервно користується квартирою, яка через пошкодження і руйнування інших залишилась єдиною в зазначеному будинку, та повністю несе витрати з його належного утримання і функціонування, позивачка просить суд на підставі ст.344 ЦК України визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. Представник відповідача та третя особа проти задоволення вимог не заперечували. Вислухавши пояснення сторін та давши оцінку дослідженим доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 24.07.1990 року по теперішній час значиться зареєстрованою і проживає за адресою: [INFO], що підтверджується записами домової книги, її паспортними даними та актом обстеження (арк.спр.6-7, 14 ). Згідно з рішенням виконавчого комітету Димитровської міської ради № 79 від 18.03.1994 року, позивачка є основним наймачем зазначеної квартири. Особовий рахунок на вказану квартиру було оформлено на її імя після смерті матері [PERSON], яка померла 04.02.1994року та стала наймачем після смерті свого чоловіка [PERSON], якому була надана ця квартира у звязку з трудовими відносинами з орендним торгівельно-виробничим підприємством та який помер 26.12.1991року (аркс. спр. 15). Як випливає з представлених суду письмових доказів, зокрема листа за підписом міського голови, будинок, в якому живе позивачка, був побудований в 1954 році за рахунок коштів Димитровського орендного торгівельно-виробничого підприємства (в подальшому акціонерне товариство закритого типу «Україна», державна реєстрація якого 17.03.2000року розпорядженням міського голови була скасована), однак жодних даних про знаходження будинку на балансі зазначеного підприємства чи будь-якого іншого - не встановлено. Про те, що будинок не перебував на балансі жодного підприємства і не був переданий в комунальну власність свідчать і письмові відповіді Димитровської міської ради на неодноразові звернення позивачки з приводу приватизації квартири (арк.спр. 17.18). Зазначене підтверджується і письмовою відповіддю начальника управління комунальної власності Димитровської міської ради, згідно якої будинок №28 по вулиці Невського в м.Димитров ні в чиєму підпорядкуванні не перебуває і власника не має (арк.спр.18). Як зазначено в судовому засіданні третьою особою [PERSON], зазначений будинок відійшов йому на підставі акту передачі майна від 12.11.1997року при купівлі ним будівлі мехмайстерен, розташованої по вулиці Невського,28 та яка належала на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю «Вікторія», проте будь-якого документу на предмет підтвердження права власності на цей будинок він не має. До того ж, він знав, що в будинку №28 по вул.Невського жили особи, які перебували у трудових відносинах з орендним торгівельно-виробничим підприємством, зокрема в квартирі №1 проживала сімя [PERSON]. Тому власником зазначеного будинку він себе не вважає і не заперечує, щоб право власності на спірний будинок було зареєстровано за позивачкою. Зазначене підтверджується і договором купівлі-продажу від 11.11.1997року, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю торгова фірма «Вікторія» продала, а [PERSON] купив будівлю стройцеху, яка знаходиться по вулиці Невського,27, розташовану на земельній ділянці Димитровської міської ради та яка належала продавцю на підставі договору поділу цілостного майнового комплексу акціонерного товариства закритого типу «Україна», яке є власником майна на підставі договору купівлі-продажу між Донецьким регіональним відділом Фонду державного майна України та організацією орендарів Димитровського АТПП, перетвореного на АТЗТ «Україна» (арк.спр.41). Згідно акту передачі майна від 12.11.1997року, підписаного між директором ТОВ торгова фірма «Вікторія» [PERSON] і [PERSON], [PERSON] відійшов і жилий будинок (без зазначення номеру) по вулиці Невського в м.Димитров (арк.спр.42). Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного між Димитровською міською радою і третьою особою [PERSON], плану-схеми меж земельної ділянки та матеріалів інвентарізаційної справи, жилий будинок №28 на орендованій земельній ділянці не значиться (арк.спр. ). Згідно інформації бюро технічної інвентарізації м.Димитрова документація на будинок №28 по вулиці Невського в м.Димитров, відомості про його балансоутримувачів, про реєстрацію права власності станом на 01.01.2013 року в БТІ відсутня (арк.спр16,20). Згідно акту комісії з обстеження земельних ділянок садибної забудови та вирішення спорів з питань містобудування Мирноградської міської ради від 03.10.2016року, двоквартирний одноповерховий будинок №28 по вулиці Невського в місті Мирноград Донецької області, розташований на земельній ділянці Мирноградської міської ради, на час обстеження є одноквартирним, так як інша квартира, зі слів позивачки, в 1990-х роках була повністю зруйнована під час пожежі. Після цього будинок став одноквартирним, зусиллями позивачки був приведений до належного стану і тривалий час продовжує утримуватись за її рахунок. Та обставина, що одноповерховий будинок №28 по вул.Невського в м.Мирноград (Димитров) загальною площею 64,3 кв.метри є будинком садибного типу і є одноквартирним підтверджується також і технічним паспортом, виготовленим 14.06.2016року на замовлення позивачки (арк.спр.8-10). Згідно ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, починається з 01 січня 2001 року. Якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року. Якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то у строк набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно ч. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні і визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 11 Постанови передбачено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Судом встановлено, що будинок №28 по вул.Невського в м.Мирноград (раніше Димитров) на балансі ніде не перебуває, реєстраційні документи на нього відсутні. Позивачка більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно користується цим будинком, місця проживання не змінювала, що дає суду підстави для висновку про правомірність набуття нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Відповідно до ст.ст.16,60 Цивільного процесуального Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу і довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачкою доведено обставини, визначені змістом ст.344 ЦК, які мають значення для справи, і іншого способу узаконення її права на обєкт нерухомості компетентним державним органом за встановлених судом обставин не існує, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved