Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що 09.03.2009 року близько 01 години 00 хв. в селі Коржі по вул. Незалежності, Баришівського району Київської області в будинку культури, де відбувалося святкування дня 8 Березня, відповідач по справі [PERSON] заподіяв її сину [PERSON] легкі тілесні ушкодження. Вироком Баришівського районного суду Київської області від 17.12.2013 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року вирок суду щодо [PERSON] скасовано і звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності з підстав ст. 49 КК України в звязку з закінченням строків давності, а провадження у справі закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року ухвала апеляційного суду Київської області залишена без змін. Як зазначає позивач, в результаті скоєного відповідачем злочину, її син знаходився на лікуванні у медичних закладах. На негайну його доставку до медичного закладу до лікарні витрачено 300 грн., на лікування у медичному закладі 1804 грн.15 коп., проїзд до сина в лікарню -2000 грн., придбання продуктів для покращеного харчування 1003 грн. 54 коп. Крім того, внаслідок злочинних діянь [PERSON], був пошкоджений одяг - куртку вартістю 850 грн., штани вартістю 250 грн., светр вартістю 150 грн., а всього на суму 6357 грн.69 коп. Діями відповідача завдано і моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі, душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок побиття її сина. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі зазначивши, що заподіяну в результаті скоєного злочину матеріальну та моральну шкоду відповідач по справі навіть частково не відшкодував, жодних дій щодо примирення із потерпілим, чи помякшення його душевних страждань та хвилювань не вживав, не вибачився за вчинене. Така зухвала та цинічна поведінка відповідача [PERSON], її сильно обурює та змушує звернутися до суду за захистом порушених прав. Заперечуючи проти заявленого позову, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позивачкою [PERSON] до суду позов не визнав та зазначив, що лист призначення лікарем ліків для лікування [PERSON] виписувався зовсім на іншу особу і доказом цього є виправлення в листі призначень. Зазначені в позові суми коштів: 1815 грн., 300 грн., витрати на бензин, відсутність чеків на речах та інше, нічим не підтверджується. Частина чеків на купівлю медикаментів, які знаходяться в матеріалах справи, не розбірливі, а в чеках на придбання продуктів харчування, значиться горілка, мясні продукти, гострі приправи, які протипоказані хворим на струс головного мозку. Окрім того звертає увагу суду на неналежне виконання батьками своїх обовязків по належному вихованню свого сина, який будучи неповнолітнім, о першій годині ночі знаходився в будинку культури, до інцинденту із його довірителем, приймав участь у бійці з іншими односельцями. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали кримінальної справи відносно [PERSON] суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних міркувань. Як розяснено у пп. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особини, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомiрними, мiж ними й шкодою є безпосереднiй причинний звязок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що 09.03.2009 року близько 01 години 00 хв. в селі Коржі по вул. Незалежності Баришівського району Київської області в будинку культури на день святкування дня 8 Березня, між відповідачем [PERSON] та сином позивачки [PERSON] на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. Маючи умисел на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, [PERSON], виводячи його із зали будинку культури та тримаючи за шиворот куртки, умисно спрямував [PERSON] головою на вхідні двері, які від удару відчинилися. Доводячи свій умисел на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень до кінця, [PERSON] завдав останньому ще декілька ударів рукою по голові, від чого [PERSON] втратив свідомість та впав в холі будинку культури с. Коржі. Згідно висновку експерта ДУ Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України № 509/11 від 27.11.2013 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Вироком Баришівського районного суду Київської області від 17.12.2013 року, [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.125 КК України і йому було визначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року вирок суду щодо [PERSON] було скасовано і звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а провадження у справі закрито. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 серпня 2014 року ухвала апеляційного суду Київської області залишена без змін. 13 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Баришівського районного суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Оскільки в ході судового розгляду позивачем [PERSON] було зазначено, що на момент вчинення відносно нього злочину, він був неповнолітнім, ніде не працював в звязку з чим, всі затрати на його лікування понесли батьки, то рішенням Баришівського районного суду від 15 січня 2015 року у відшкодуванні матеріальної шкоди було відмовлено, а позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, були задоволені частково та стягнуто на користь позивача 4000 грн. Згідно пунктів 8 та 9 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди. За правилами ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В контексті ч. І ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В ході судового розгляду, за клопотанням позивачки в судовому засіданні були досліджені матеріали кримінальної справи № 1-5/12, провадження 1/355/1/13 по обвинуваченню [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, зокрема медична карта № 1210 /1390 ( т. 2 а.с.59-68 ), в тому числі листок лікарських призначень ( а.с. 63 ). При визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд вважає, що слід врахувати лише ті витрати, в яких медичні засоби, вказані на фіскальних чеках, узгоджуються з призначеними лікарями препаратами для лікування ушкоджень здоров'я, отриманих внаслідок\~\~неправомірної поведінки відповідача [PERSON] Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для справи. Стаття 58 даного закону передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Аналізуючи призначення лікаря та надані суду фіскальні чеки на закупівлю лікарських препаратів, суд вважає, що обгрунтованими є витрати, зазначені в чеках, зазначених №№ 1,2,3,4,5,6,7,9,10,12,13,14,15,17,18,19,20,21,22,23 на загальну суму 1762 грн.40 коп., що підтверджує фактичні понесені затрати на лікування [PERSON] Судом не приймаються до уваги фіскальні чеки №№ 8,11,16 оскільки із них не можливо почерпати жодної інформації. Суд не приймає як належні та допустимі докази на підтвердження заподіяних матеріальних збитків фіскальні чеки на закупівлю продуктів харчування, оскільки такі купувалися виключно за ініціативою позивачки. За правилами ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому засіданні позивачем не надано суду підтвердження витрат на доставку [PERSON] до лікувального закладу, не доведено факту пошкодження його одягу, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволення заявлених позовних вимог в цій частині. Не обгрунтованими і не підтверджуються матеріалами справи є і вимоги позивача в частині відшкодування витрат в сумі 2000 грн. на її поїздки до лікувальних установ за місцем перебування [PERSON] Таким чином, загальна сума матеріальних збитків яка підлягає до стягнення становить 1762 грн. 40 коп. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких\~\~фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру\~\~ відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру\~\~внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,\~\~ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Тобто розмір на відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань, характеру немайнових втрат, стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках тощо. Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.\~\~ Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] сину позивачки - [PERSON] були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми і він перебував на лікуванні в Баришівській ЦРЛ із 10.03. по 26.03. 2015 року, а згодом, за направленням, із 01.04.2015 по 11.04.2015 року перебував на стаціонарі в неврологічному відділенні КОДА ( м. Боярка ) Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, поведінку відповідача [PERSON], який не тільки не надавав посильної допомоги [PERSON] у відновленні його стану здоровя, його відкрите глузування над позивачкою з приводу його уникнення від кримінальної відповідальності , враховуючи тривалість страждань, яких зазнала позивачка внаслідок побиття її сина та його перебування на лікуванні, враховуючи принципи виваженості, розумності і справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 1500 грн. Встановлене судом стверджується : - ксерокопією вироку Баришівського районного суду Київської області від 17.12.2013 року про призначення [PERSON] покарання за вчинення злочину,передбаченого ч.2 ст.125 КК України; - ксерокопією ухвали Колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області від 20.03.2014 року, відповідно до якої [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України та відповідно до ст. 49 КК України справу провадженням закрито за закінченням строків давності; - ксерокопією ухвали Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.08.2014 року; - матеріалами закритої кримінальної справи №51-776 відносно [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України в 3-х томах; - іншими матеріалами цивільної справи.

Outcome: partial