Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог в позові вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстрована її донька - [PERSON] , [INFO] , яка фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року. При зверненні до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації [PERSON] їй роз`яснили про необхідність особистої присутності особи, що знімається з обліку та її паспорту для відмітки про зняття з реєстрації. Її речей у належному їй будинку немає, вона не цікавиться його станом, комунальні платежі не сплачує. Врегулювати питання зняття з реєстрації у добровільному порядку вона не має можливості, так не може прибути до міста Сватове. Реєстрація доньки у належному їй будинку вплине на суму призначеної соціальної допомоги та взагалі на можливість її призначення. Ухвалою суду від 19 листопада 2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з викликом сторін в судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала, від якої на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с. 33). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала, за адресою реєстрації повістки не отримує. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час, і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, а також, враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником житлового домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 28 травня 1996 року (а.с. 7-8). В будинку [PERSON] зареєстрована її донька [PERSON] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМСУ в Луганській області (а.с. 26), записом в домовій книзі (а.с. 12-14), також станом на 21.10.2019 р. в будинку окрім власника [PERSON] проживає [PERSON] , [PERSON] , про що видана довідка про склад сім`ї від 21.10.2019 № 8451 (а.с. 17). Те, що [PERSON] не проживає в будинку матері з 2013 року, підтверджено актом про не проживання особи за місцем її реєстрації від 2019 року за підписами сусідів (а.с. 15). Обов`язки щодо утримання будинку несе позивач [PERSON] , що підтверджено копіями квитанцій про сплату за надання комунальних послуг, де платником вказана [PERSON] (а.с. 18а-22). Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , відповідач в будинку не проживає, обов`язки щодо утримання житла не несе, не проживає в ньому більше року, а отже своєю реєстрацією чинить перешкоди власнику у володінні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного та

Outcome: approved