Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~Мар`ївської сільської\~ради Новомиргородського\~району Кіровоградської\~області,\~Новомиргородської районної\~державної адміністрації\~Кіровоградської області,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~визнання недійсним\~рішення та\~скасування державної\~реєстрації права\~власностізазначивши,\~що вона є власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01 квітня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Мар`ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на підставі рішення виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 31 березня 2005 року за №121. 22 лютого 2019 року Мар`ївська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області прийняла рішення №266 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] . Зазначеним рішенням Мар`ївська сільська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] кадастровий номер 3523884600:51:000:0042 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, площею 0,2500 га. із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), також Мар`ївська сільська рада цим рішенням погодила проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність. 01 квітня 2019 року Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області) за заявою відповідача реєстраційний номер 33410871 від 01 квітня 2019 року здійснила державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3523884600:51:000:0042, площею 0.25 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Рішення Мар`ївської сільської ради №266 від 22 лютого 2019 року та факт реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3523884600:51:000:0042 порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке розташоване на цій земельній ділянці, оскільки [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами з 01 квітня 2005 року, а також позбавляє останню, як землекористувача, вільно користуватися цією земельною ділянкою. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати недійсним рішення Мар`ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 22 лютого 2019 року №266 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] кадастровий номер 3523884600:51:000:0042 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, площею 0,2500 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та скасувати державну реєстрацію на право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3523884600:51:000:0042, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса земельної ділянки: [ADDRESS] , здійснену Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, номер запису про право власності [PERSON] на земельну ділянку 30991407 від 01 квітня 2019 року. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу без їхньої участі, позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у даній справі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними оголошеннями, розміщеними на офіційному сайті суду від 14.12.2020 року, про причини неявки не повідомили. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України відповідачі про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. У відповідності\~до ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~280\~ЦПК України:\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди представника позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.ст.280,\~281 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та\~ст. 321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом\~\~встановлено,\~\~що\~\~ [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01 квітня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Мар`ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на підставі рішення виконавчого комітету Мар`ївської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 31 березня 2005 року за №121. Право власності позивача на житловий будинок зареєстровано 01 квітня 2005 року Новомиргородського дільницею ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», про що міститься запис на зворотній стороні свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01 квітня 2005 року, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок та копією свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01 квітня 2005 року 22 лютого 2019 року Мар`ївська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області прийняла рішення №266 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] . Зазначеним рішенням Мар`ївська сільська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача кадастровий номер 3523884600:51:000:0042 із земель комунальної власності житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі, площею 0,2500 га. із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), також Мар`ївська сільська рада цим рішенням погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому надана у власність [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд знаходиться по [ADDRESS] , а саме під житловим будинком з надвірними спорудами, які належать позивачу, що підтверджується копією рішення Мар`ївкої сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №266 від 22 лютого 2019 року. 01 квітня 2019 року Новомиргородська районна державна адміністрація Кіровоградської області за заявою [PERSON] реєстраційний номер 33410871 від 01 квітня 2019 року здійснила державну реєстрацію права власності відповідача на земельну ділянку кадастровий номер 3523884600:51:000:0042, площею 0.25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Номер запису про право власності [PERSON] на земельну ділянку 30991407. Підставою для реєстрації права власності відповідача на земельну ділянку стало рішення Мар`ївської сільської ради №266 від 22 лютого 2019 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №161994554 від 03 квітня 2019 року. З копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ- 3506878072019 від 20 лютого 2019 року, вбачається, що дана земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , та окрім цього даний витяг містить інформацію про спірну земельну ділянку, місце її розташування, цільове призначення, кадастровий план земельної ділянки із відображенням на ньому житлового будинку, опис меж земельної ділянки із зазначенням площі забудови цієї земельної ділянки. Згідно ст. ст.\~13,14,\~19 Конституції України\~земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля є об`єктом права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми чинного законодавства закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. В силу п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. По аналогічним правовідносинам Верховним Судом України сформована відповідна правова позиція у справі за №6-253цс 16 від 13 квітня 2016 року, в якій вказано, що за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Нормами ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Нормами ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст.1278 Цивільного кодексу України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до п. 24. Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно копії спадкової справи №160/2019, заведеної 16 жовтня 2019 року після смерті [INFO] [PERSON] 01.10.2020 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом №547, №548, №549 Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою спадкоємцям [PERSON] , а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які отримали у спадшину по 1/3 (одній третій) частці майна. Спадщина, на яку в указаних частках видані ці свідоцтва, складається з: земельної ділянки № [NUMBER] , площею 4,7700 га, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, кадастровий номер 3524083400:02:000:0805, що розташована на території Малотимошіївської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області. Таким чином, дослідивши матерали справи, суд приходить до висновку, що рішення Мар`ївської сільської ради №266 від 22 лютого 2019 року та факт реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3523884600:51:000:0042 порушує права [PERSON] на вільне володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке розташоване на цій земельній ділянці, оскільки позивач є власником житлового будинку з надвірними спорудами з 01 квітня 2005 року, а також позбавляє позивача, як землекористувача, вільно користуватися цією земельною ділянкою. Отже,\~позивач позбавлена\~свого законного\~права,\~як власник\~нерухомого майна\~таземлекористувач земельної\~ділянки,\~яка розташована\~під об`єктом\~нерухомості,\~вільноволодіти,\~користуватися,\~розпоряджатися житловим\~будинком та\~земельною ділянкою,\~якарозташована під житловим будинком та призначена для його обслуговування, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved