Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, уточнивши позовні вимоги, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1059 грн щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.03.2011 року вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття з проведенням індексації відповідно до закону. Оскільки ст. 182 СК України встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить збільшити розмір аліментів до 1059 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Просить врахувати матеріальне становище дитини, так як збільшилися витрати на її навчання, одяг та відпочинок, а стягуваний із відповідача розмір аліментів в сумі 300 грн. є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Окрім наведеного, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 800 грн. Позивач [PERSON] , представник позивача Гнатишин В.В. у судове засідання не з`явилися, представником позивача подано клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов в частині збільшення розміру аліментів до 1059 грн визнав, а у задоволенні вимоги про стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 800 грн просить відмовити. Також просить врахувати, що він не працює у зв`язку з захворюванням (інвалід 3 групи), має на утриманні неповнолітню дитину. Судом встановлено, що сторони з 6.11.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.12.2010 року, малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2008 року сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №19. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 14.03.2011 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісячно до досягнення нею повноліття з проведенням індексації відповідно до закону, починаючи з 04.02.2011 року. При укладенні шлюбу 9.07.2019 року з [PERSON] позивач змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.07.2019 року, у зв`язку з чим подано письмові уточнення до позовної заяви. Зі змісту довідки №2219, виданої 27.06.2019 року Монастириською міською радою Тернопільської області, вбачається, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає зі своєю матір`ю [PERSON] Згідно довідки №110, виданої 09.08.2019 року Бучацькою міською радою Тернопільської області, [PERSON] згідно трудової книжки [NUMBER] не працює з 12.04.2006 року і по даний час. Зі змісту індивідуальної програми реабілітації інваліда №324 обласної МСЕК №2 від 14.05.2019 року слідує, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи з 2018 року, не працює, хворіє на цукровий діабет типу 1, що також підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 06.06.2019 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.12.2012 року [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , актовий запис №31. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже, не тільки позивач, а й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. У силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положенням п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Як убачається із матеріалів справи, позивач у зв`язку із збільшенням потреб, необхідних для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що впливає на матеріальне становище, просить збільшити розмір аліментів з 300 грн на 1059 грн. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи вищенаведене, те, що з часу присудження аліментів в розмірі 300 грн. щомісячно у 2011 році значно зріс рівень споживчих цін та життя в Україні, визнання позову відповідачем в частині збільшення розміру аліментів, суд приходить до переконання, що потрібно змінити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , визначивши їх у розмірі 1059 грн, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які підлягають з дня набрання рішенням законної сили. Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача 800 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, то така до задоволення не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 1.1 договору про представництво інтересів та надання професійної правничої допомоги від 26.06.2019 року, предметом договору є надання адвокатом Гнатишин В. В. юридичних послуг (професійної правничої допомоги) у справі про зміну розміру аліментів. Як убачається з калькуляції - рахунку №001/19 та акту виконаних робіт від 26.06.2019 року позивачу надано правничу допомогу у вигляді усного консультування щодо зміни розміру аліментів - 1 год вартістю 150 грн, складення тексту позовної заяви в інтересах позивача про зміну розміру аліментів - 1 год вартістю 650 грн, всього на загальну суму 800 грн. Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали позову не містять. Відтак, суд прийшов висновку про відмову в стягненні з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial