Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 06.10.2015 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №221. Від шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося. Позивач дійшла висновку що шлюб носить формальний характер і просила його розірвати та стягувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку його доходу, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. Справа до суду надійшла 17.09.2019 року та була призначена до підготовчого судового засідання на 18.11.2019р. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що 06.10.2015 року, між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №221. про що свідчить оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданий 06.10.2015 р. Від шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Дитина сторін проживають з позивачем. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дитини, аліментів на утримання своїх дітей. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з цього та зважаючи на визнання позову відповідачем та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який просить позивач. Аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 06.02.2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial