Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області 31 сесії VII скликання від 23.01.2020 року №507-31-VII про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 липня 2008 року у справі №2-493/08, за нею (позивачкою) та сестрою (відповідачкою) у рівних частинах було визнано право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, кожна із них успадкувала земельну ділянку під належною їй частиною будинку. З метою встановлення меж земельних ділянок в натурі, вони звернулись із відповідними заявами до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. Рішенням 31 сесії VII скликання Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 23.01.2020 року № 507-31-VII було вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати земельну ділянку у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по 1/2 частці кожній, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1487 га, кадастровий номер 3220683201:01:025:0052. Однак, при ознайомленні із даним рішенням, позивачкою було виявлено, що земельна ділянка із таким кадастровим номером - це ділянка під частиною будинку, яка належить їй. Тобто, своїм рішенням Медвинська сільська рада помилково надала дозвіл на затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у спільну часткову власність не тієї земельної ділянки, при цьому земельну ділянку під частиною будинку, яка належить її сестрі (відповідачці) до уваги взято не було. Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без представника сільської ради а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 липня 2008 року, справа № 2-493/08, було визнано за [PERSON] та [PERSON] , кожній по 1/2 частині права власності на житловий будинок загальною площею 117,5 кв.м., по 1/2 частині сараю літня кухня площею 59,4 кв.м., по 1/2 частині сараю площею 25,5 кв.м., по 1/2 частині сараю площею 20,9 кв.м., по 1/2 частині погреба площею 27,1 кв.м., по 1/2 частині убиральні «Е», по 1/2 частині убиральні «Ж», по 1/2 частині гаража площею 20 кв.м., по 1/2 частині колодязя, по 1/2 частині огорожі, загальною інвентаризаційною вартістю 84136 грн, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). 11 вересня 2008 року позивачка [PERSON] набула право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину будинку з відповідною часткою господарських будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 203964765 (а.с. 16). На момент набуття права власності на частину будинку позивачкою, земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, приватизована не була. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3217472272019 вбачається, що 11 грудня 2019 року Відділом у Богуславському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було зареєстровано земельну ділянку площею 0,1487 га, кадастровий номер 3220683201:01:025:0052, цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-19). В послідуючому, рішенням 31 сесії VII скликання від 23.01.2020 року №507-31-VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам», [PERSON] та [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] в межах села Медвин, загальною площею 0,1487 га, кадастровий номер 3220683201:01:025:0052. Також у спільну часткову власність передано [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по 1/2 кожній за адресою: [ADDRESS] в межах села Медвин, загальною площею 0,1487 га, кадастровий номер 3220683201:01:025:0052 (а.с. 11). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Осадчою Владиславою Ринатівною за № 51357437 від 27 лютого 2020 року, було вирішено залишити заяву [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим номером 3220683201:01:025:0052, прийняту 21.02.2020 року за реєстраційним номером 38584619 без розгляду у зв`язку з її відкликанням (а.с. 12). Положення ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України визначають, що особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості (Постанова КЦС ВС від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19). Відповідно до ч.1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону . Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Згідно ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Оскаржуваним рішенням Медвинської сільської ради порушено вимоги ст. 89 ЗК України, оскільки позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] , як співвласники житлового будинку, мають право отримати у власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у спільну сумісну власність. Отже, позовні вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими, підтвердженими наявними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні 60 коп.

Outcome: approved