Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, Краматорська міська рада про зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на наступне. На підставі свідоцтва про право власності позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . По сусідству з нею на земельній ділянці [ADDRESS] , яка межує з її земельною ділянкою біля її будинку відповідач розпочала будівництво гаражу, яке на думку позивача є незаконним. У 2015 році на ділянці відповідача без будь-яких дозвільних документів розпочато будівництво гаражу. З метою побудови гаражу на ділянці відповідача було викопано великий котлован у безпосередній близькості до його домоволодіння. Дане будівництво проведено відповідачем з численними порушеннями будівельних норм, в першу чергу протипожежних, що створює пожежну небезпеку для будинку позивача. Постановою №63 від 28.12.2017 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності та внесено припис №72 від 20.12.2017 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, а саме: відстань між гаражем відповідача та будинком позивача становить лише 2,6 м, що є порушенням додатку 3.1 п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень». Вказаним приписом зупинено будівельні роботи та зобов`язано відповідача привести об`єкт будівництва до вимог норм протипожежної безпеки до 20.01.2018 року. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, будинок позивача почав давати тріщини та усадку і вона змушена була провести роботи з його укріплення, а саме застосувати стяжку металоконструкціями, що потягло за собою суттєві витрати позивача, а саме 13710 грн. На неодноразові звернення позивача до відповідача з метою усунення порушень, шляхом знесення незаконно побудованого гаражу, а також відшкодування матеріальної шкоди, відповідач не реагує, що змусило позивачку звернутися до суду з позовом. Просить ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] знести за свій рахунок самочинно збудовану будівлю (гараж), який побудовано на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та привести вказану земельну ділянку в частині на якій здійснювалося будівництво у попередній стан, а також стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану самочинним будівництвом в розмірі 13710 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 28.04.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Копії ухвали було надіслано на адресу сторін, а відповідачам та третім особам крім того, також надіслано копії позовної заяви з додатками. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01.06.2020 року постановлено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 22.07.2020 року до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено відділ державного архітектурно-будівельного контролю Краматорської міської ради. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10.08.2020 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі було зупинене. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 12.02.2021 року у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта провадження у справі було поновлено. Відповідно до наданого відповідачем відзиву, позовні вимоги нею не визнаються, у зв`язку з їх необґрунтованістю та неправомірністю. У відзиві зазначено, що відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] . На даній земельній ділянці було здійснено будівлю гаражу. Дійсно, 20.12.2017 року їй було видано припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт та припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Зазначені в приписах порушення нею були усунуті, що підтверджується актом, складеним за результатом проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 08.04.2019 року. Крім того, дане будівництво було здійснено на підставі робочого проекту, що був виготовлений у рамках діючого законодавства. Відтак, посилання позивача на те, що будівництво гаражу здійснювалося з порушенням будівельних норм і правил є необґрунтованими, адже не підтверджені належними та допустимими доказами. Тому позовна вимога про знесення за свій рахунок гаражу, який побудовано на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та приведення вказаної земельної ділянки в частині на якій здійснювалося будівництво у попередній стан є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди, на думку відповідача вона теж не підлягає задоволенню оскільки причинно-наслідковий зв`язок між здійсненням будівництва гаражу та утвореними тріщинами на будинку позивача є відсутнім. У задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі. Позивачем на відзив була подана відповідь, відповідно до якого зазначено, що доводи відповідача є необґрунтованими, а надані у якості доказів документи не можуть вважатися належними та допустимим доказами, оскільки датовані 2018-2019 рр., а будівельні роботи, що потягли за собою руйнівні для будинку наслідки розпочалися у вересні 2015 року та тривали до кінця 2017 року та проводилися безпідставно, тобто без будь-яких законних дозвільних документів. Відповідачем заперечення на відповідь позивача надано не було. Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору пояснень не надходило. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі та з урахуванням сплати власних коштів, які були витрачені позивачем на сплату послуг нотаріуса для посвідчення довіреності на представлення інтересів позивача у суді, проведення експертизи, а також сплату послуг Ощадбанку та Укрпошти загалом просив стягнути з відповідача на користь позивача 12470,40 грн. Звернув увагу суду на той факт, що надана представником відповідача [PERSON] схема генплану суттєво відрізняється від робочого проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] », який був наданий відповідачем 20.11.2020 року для проведення судової будівельно-технічної експертизи, тобто просив суд не брати його до уваги. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, з урахуванням позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] здійснювалося відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». У судовому засіданні представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору просили ухвалити рішення, відповідно до чинного законодавства України. У судовому засіданні експерт пояснив, що за результатами проведеної експертизи ним було встановлено, що господарська будівля, яка побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » не відповідає вимогам проекту в частині її місця розташування на місцевості, оскільки проектним рішенням передбачено розташування споруди на мінімальній відстані від житлового будинку суміжного домоволодіння [ADDRESS] на відстані 6,0 метрів, а фактично вказана споруда розташована на відстані 2,6 метри. Вказані відступи від проектного рішення суперечать вимогам ДБН 360-92**(12) п. 3.25а* та Додатку 3.1 оскільки мінімальна допустима відстань згідно наведених пунктів нормативних актів становить 6,0 метрів. Господарська будівля побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » фактично розташована всупереч вимог нормативних актів та проектних рішень. У причинно-наслідковому зв`язку з руйнуванням житлового будинку на території домоволодіння [ADDRESS] , яке було виконане з відступом від проектних рішень. При проведенні обстеження в ході проведення експертизи будь-яких інших чинників, які б впливали на руйнацію будинку позивача, встановлено не було. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступних висновків: Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності позивачу [PERSON] належить житловий будинок, допоміжні будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі державного акту на право приватної власності на землю, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі державного акту на право приватної власності на землю, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] здійснювалося будівництво господарської споруди. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Положеннями частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог до ч.3 ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1,7 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. У п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від З0 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Пунктом 5 указаної постанови роз`яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають установлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Згідно з п.23 зазначеної постанови у необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ЦПК України. У матеріалах справи міститься висновок експерта № 6749-6751, відповідно до якого було встановлено, що господарська будівля, яка побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » не відповідає вимогам проекту в частині її місця розташування на місцевості, оскільки проектним рішенням передбачено розташування споруди на мінімальній відстані від житлового будинку суміжного домоволодіння [ADDRESS] на відстані 6,0 метрів, а фактично вказана споруда розташована на відстані 2,6 метри. Вказані відступи від проектного рішення суперечать вимогам ДБН 360-92**(12) п. 3.25а* та Додатку 3.1 оскільки мінімальна допустима відстань згідно наведених пунктів нормативних актів становить 6,0 метрів. Господарська будівля побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » фактично розташована всупереч вимог нормативних актів та проектних рішень. З урахуванням даних, встановлених під час дослідження з попередніх питань було встановлено, що будівництво господарчої споруди за адресою: [ADDRESS] було виконане з відступом від проектних рішень, визначених наданим на дослідження проектом та знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з руйнуванням житлового будинку на території суміжного домоволодіння [ADDRESS] . Що стосується виданих відповідачу приписів від 20.12.2017 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт та про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, то зазначені в приписах порушення відповідачкою було усунуто, що підтверджується актом складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог у сфері містобудівної діяльності від 08.04.2019. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Отже, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Така правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 458/1173/14-ц, від 22.05.2019 року по справі № 725/6305/15-ц, від 01.04.2019 року по справі № 404/8750/15, від 20.11.2019 року по справі № 685/1537/17-ц, від 26.09.2019року по справі № 585/1928/16-ц, від 20.12.2019 року по справі № 640/13906/17. Суду не надано належних доказів щодо неможливості перебудови споруди та приведення її у відповідність до будівельних норм. Під час розгляду справи було з`ясовано, що відповідач не відмовлялася від проведення перебудови спірної будівлі, вчиняє дії щодо забезпечення дотримання будівельних норм, зокрема забезпечення пожежної безпеки, тоді як позивач не розглядає інших варіантів вирішення конфлікту, окрім знесення спірного гаражу. Також судом враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про недоцільність знесення спірної господарської будівлі, оскільки знесення будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли неможливо усунути допущені порушення іншим шляхом, передбаченим чинним законодавством. Відтак, суд вважає, що позивачем поза розумним сумнівом не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами своїх позовних вимог щодо використання усіх можливих законних заходів щодо реагування, неможливості здійснення відповідачем реконструкції спірної нерухомості, та що її знесення є єдиною, крайньою, доцільною і виключною мірою для відновлення порушених прав [PERSON] . У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо зобов`язання [PERSON] знести за свій рахунок самочинно збудовану будівлю (гараж), який побудовано на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та привести вказану земельну ділянку в частині на якій здійснювалося будівництво у попередній стан. Тому в цій частині позовних вимог позивачеві необхідного відмовити. Поміж тим, відповідно до висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи було встановлено, що господарська будівля, яка побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » не відповідає вимогам проекту в частині її місця розташування на місцевості, оскільки проектним рішенням передбачено розташування споруди на мінімальній відстані від житлового будинку суміжного домоволодіння [ADDRESS] на відстані 6,0 метрів, а фактично вказана споруда розташована на відстані 2,6 метри. Вказані відступи від проектного рішення суперечать вимогам ДБН 360-92**(12) п. 3.25а* та Додатку 3.1 оскільки мінімальна допустима відстань згідно наведених пунктів нормативних актів становить 6,0 метрів. Господарська будівля побудована згідно проекту «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] » фактично розташована всупереч вимог нормативних актів та проектних рішень. З урахуванням даних, встановлених під час дослідження з попередніх питань було встановлено, що будівництво господарчої споруди за адресою: [ADDRESS] було виконане з відступом від проектних рішень, визначених наданим на дослідження проектом та знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з руйнуванням житлового будинку на території суміжного домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що руйнування будинку позивача стало наслідком будівництва гаражу відповідача, а отже, витрати позивача, пов`язані з укріпленням свого будинку необхідно стягнути з відповідача, адже дане укріплення будинку було вимушеною мірою задля запобігання подальшого руйнування будинку позивача, що також підтверджується дослідженими фотознімками. Щодо наданих представником відповідача [PERSON] під час судового засідання копій будівельних паспортів забудови земельної ділянки по [ADDRESS] суд зазначає, що при винесенні рішення судом береться до уваги саме робочий проект «Будівництво господарської споруди за адресою: [ADDRESS] », який був використаний при проведенні судової будівельно-технічної експертизи, оскільки саме цей документ був наданий самою відповідачкою як доказ на підтвердження законності здійснення нею забудови та відповідно до її пояснень саме на підставі цього робочого проекту здійснювалась спірна забудова, а тому надані представником відповідача будівельні паспорти не протирічать та не впливають на висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до розрахунку, складеного ФОП [PERSON] , стяжка метолоконструкцією будинку [ADDRESS] склала 13710 грн., тобто ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідачем не було доведено у судовому засіданні, що шкода була завдана не з її вини. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючі що позовні вимоги були задоволені частково, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 407,50 грн., витрати, пов`язані з оплатою експертизи в сумі 5883,85 грн., витрати, пов`язані з перерахуванням коштів ДНДІСЕ банком в сумі 58,85 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача коштів, які були витрачені позивачем на сплату послуг нотаріуса для посвідчення довіреності на представлення інтересів позивача у суді, вони задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже не є витратами на професійну правничу допомогу. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат Укрпошти за переписку, ініційовану відповідачем під час розгляду справи, оскільки позивачем не надано належного доказу, який би підтверджував ці обставини, а наданий фіскальний чек від 14.05.2021 року не може бути прийнятий судом у якості доказу, оскільки не містить в собі відомостей, які б ідентифікували отримувача, його адресу, тощо. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial