Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину спадкового майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що 12 липня 1999 року померла рідна сестра позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно: 1\\6 частина житлового будинку з надвірними спорудами за № 89, яка розташована по вулиці Тюльпанів \\ колишня назва вул.Крупської\\ в м. Виноградів Закарпатської області. Відповідачі по справі чоловік та син померлої спадщину не прийняли, написали заяви , що їм відомо про відкриття спадщини, але приймати її не бажають, що підтверджено заявами , які нотаріально посвідчив нотаріус Калінінградського міського нотаріального округу від 16 лютого 2000 року. Позивачка по справі спадщину після смерті рідної сестри прийняла, так як постійно проживала і проживає в спадковому будинку. . Позивачці у спадковому будинку на праві власності належить 5\\6 частин будинку, а саме: 1\\6 частина будинку на підставі договору дарування, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 20.09.2002 року за реєстром №2978 та 4\\6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 07.12.2006 року за реєстром №2302. Спадкодавцю [PERSON] належить 1\\6 частина будинку по вулиці Тюльпанів\\ бувша Крупська\\, №89 в м. Виноградів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 01.03. 1979 року за реєстром №702 . В серпні 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON], щоб видала свідоцтво про право на спадщину за законом. 17 серпня 2017 року нотаріус відмовив в оформленні спадщини із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на 1\\6 частину спадкового майна. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак її представник [PERSON], подала до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені своєчасно, в судове засідання не зявилися, крім того судом було вжито заходів про повідомлення відповідачів про розгляд справи, шляхов вчинення окремого судового доручення, виконання якого було здійснено на території Російської Федерації, однак такі на виклик суду не з»явилися а відтак, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. ст.ст.280-282 ЦПК України. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що 12 липня 1999 року померла рідна сестра позивача [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно: 1\\6 частина житлового будинку з надвірними спорудами за № 89, яка розташована по вулиці Тюльпанів \\ колишня назва вул.Крупської\\ в м. Виноградів Закарпатської області. Загальна корисна площа житлового будинку становить 85.57 кв.м., в тому числі житлова площа 49.37 кв.м., площа підвальних приміщень 8.74 кв.м. На земельній ділянці знаходяться крім будинку літня кухня, сарай, вбиральня, сарай, ворота, дві огорожі. На правовідносини по спадкуванню цього майна поширюються норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкоємцями першої черги в порядку ст.529 ЦК Української РСР є її син [PERSON] та чоловік [PERSON]. Відповідно до статті 530 ЦК Української РСР до другої черги спадкування відносяться при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідачі по справі чоловік та син померлої спадщину не прийняли, написали заяви , що їм відомо про відкриття спадщини, але приймати її не бажають, що підтверджено заявами , які нотаріально посвідчив нотаріус Калінінградського міського нотаріального округу від 16 лютого 2000 року. Позивачка по справі спадщину після смерті рідної сестри прийняла, так як постійно проживала і проживає в спадковому будинку. Відповідно до ст.. 549 ЦК Української РСР діями, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачці у спадковому будинку на праві власності належить 5\\6 частин будинку, а саме: 1\\6 частина будинку на підставі договору дарування, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 20.09.2002 року за реєстром №2978 та 4\\6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 07.12.2006 року за реєстром №2302. Спадкодавцю [PERSON] належить 1\\6 частина будинку по вулиці Тюльпанів\\ бувша Крупська\\, №89 в м. Виноградів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 01.03. 1979 року за реєстром №702 . В серпні 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON], щоб видала свідоцтво про право на спадщину за законом. 17 серпня 2017 року нотаріус відмовив в оформленні спадщини із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на 1\\6 частину спадкового майна. У позивачки відсутній оригінал, є лише копія правовстановлюючого документа на 1/6 частину будинку. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, враховуючи те, що позивачка прийняла спадщину, в порядку передбаченому законом, і не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового будинку, оскільки відсутній оригінал праововстановлюючого документа на частину будинку, тому змушена звернутись до суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved