Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні ? часткою квартири №34 у будинку №6 про провулку Коцюбинського у м. Бар Вінницької області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дана частка квартири належить позивачеві на підставі свідоцтва про право на власності на житло від 19.10.1993 та довідки КП «Барське бюро технічної інвентаризації» №35 від 22.03.2016. Інші частки квартири належать відповідачам у справі та третій особі. Відповідачі з серпня 2014 року чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою шляхом заміни замків у вхідних дверях, внаслідок чого позивач позбавлена можливості користуватися належною їй часткою квартири. Оскільки у добровільному порядку спір позивач вирішити не може, то змушена звертатись до суду, просила суд зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди у здійсненні права приватної власності ? часткою квартири №34 у будинку №6 про провулку Коцюбинського у м. Бар Вінницької області, надати безперешкодний доступ до неї, надати ключі від даної квартири, надати ключі від поштової скриньки, надати ключі від підвального приміщення. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги, просила суд зобовязати відповідачів не чинити їй перешкоди у здійсненні права приватної власності ? часткою квартири. Зменшені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що між нею та відповідачами склалися неприязні стосунки, відповідачі вигнали позивача з сімєю з квартири та замінили вхідні двері, чим створили перешкоди позивачу у користуванні її часткою квартири, оскільки ключів від нових дверей у позивача нема. Разом з тим, нею та її чоловіком у вказаній квартирі були замінені три вікна на енергозберігаючі та зроблений частковий ремонт квартири, було вирішено питання у Барському РЕС про пільговий тариф на електроенергію у спірній квартирі, що свідчить про те, що позивач мала намір проживати у квартирі. Оскільки іншого житла у позивача нема, то вона з сімєю вимушена винаймати квартиру. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності серії НВТ №001874 від 13.06.2016 (а.с. 77), зменшені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що не перешкоджає позивачу користуватися квартирою. З квартири позивач з сімєю виїхала добровільно і віддала ключі відповідачам, оскільки усіма співвласниками було прийнято рішення продавати квартиру, то у ній ніхто не живе. Двері у квартирі були замінені, у звязку з проведенням косметичного ремонту перед продажем квартири, а не з метою чинити перешкоди позивачу. За ключами позивач у досудовому порядку до відповідачів не зверталася та йому не було відомо, що позивач бажає там мешкати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Надала пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Представник відповідачів [PERSON], яка діє на підставі ордерів серії ВН №030137 та серії ВН №030137 від 14.04.2016 та витягів з договору про надання правової допомоги від 14.04.2016 (а.с. 23-26), у судовому засіданні позов не визнала. На обґрунтування заперечень вказала, що відповідачі не чинять перешкод позивачу у користуванні її часткою квартири, на той час, коли позивач виселялась з спірної квартири, відповідачі там не проживали, тому не могли її вигнати. Позивач добровільно виселилася з квартири та віддала ключі від неї. Представник відповідачів звернула увагу суду, що відповідно до даних свідоцтва про право власності на квартиру остання є спільною сумісною власністю сторін у справі та третьої особи, частки співвласникам не виділено, та частка позивача не виділена у натурі. Довідку КП «Барське районне БТІ» вважає не правовстановлюючим документом. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав лист у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу за його відсутності (а.с. 68, 95). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до даних копії свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1993 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири №34 у будинку №6 про провулку Коцюбинського у м. Бар Вінницької області (а.с. 6а). У судовому засіданні не було оглянуто оригінал вказаного документу, оскільки він знаходиться у відповідачів, та вони відмовилися надати його позивачу на її прохання. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки факт, що позивач є співвласником спірної квартири, відповідачі визнали, то дана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до даних довідки КП «Барське бюро технічної інвентаризації» №35 від 22.03.2016 [PERSON] належить ? (одна четверта) частка квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 70). Суд приймає дану довідку як належний та допустимий доказ у справі, оскільки даний доказ містить інформацію щодо предмета доказування та отриманий з дотриманням порядку, встановленого законом. Оригінал свідоцтва про право власності на спірне житло знаходиться у відповідачів, тому позивач була позбавлена можливості надати його суду. Надаючи оцінку суперечностям, що викладені у свідоцтві про право власності на житло від 19.10.1993 про те, що спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності, та у довідці від 22.03.2016 про те, що [PERSON] належить ? частка у спірній квартирі, то суд надає перевагу документу, що виданий пізніше та наданий суду в оригіналі, а саме: довідці КП «Барське бюро технічної інвентаризації» №35 від 22.03.2016. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [INFO], що підтверджується даними копії паспорта позивача серії АВ №020697, виданого 08.02.2000 Барським РВ УМВС у Вінницькій області (а.с. 5). Відповідно до даних довідки КП «Барське будинкоуправління» №331 від 16.03.2016 до складу сімї [PERSON] входять чоловік [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 8). Станом на 29.04.2016 у спірній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними довідки КП «Барське будинкоуправління» №464 від 29.04.2016 (а.с. 49). [PERSON] та її чоловіком у спірній квартирі були замінені три вікна на енергозберігаючі, що підтверджується даними копії комерційної пропозиції №OFR/0088- з терміном реалізації 10.06.2013, зроблений частковий ремонт квартири, на який були придбані будматеріали, що підтверджується даними копій видаткових накладних №Бар-019576 від 29.06.2014, №Ррз/VN-0061992 від 28.06.2014, квитанції ТОВ Епіцентр К №0180 від 28.06.2014 та чеку «БудМаркет» №0000035443 від 05.07.2014 (а.с. 73-75). Дані обставини були визнані відповідачами у справі. Також позивачем було вирішено питання у Барському РЕС про пільговий тариф на електроенергію у спірній квартирі, що підтверджується даними копії заяви [PERSON] до директора «Барські електричні мережі» про перерахунок плати за спожиту електроенергію за період з 01.10.2013 по 30.04.2014 (а.с. 76). Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в осіб, які приватизували житло (квартиру), виникає право спільної власності. Згідно з ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність. Відтак, Законом, так само, як і Цивільним кодексом України, установлюється альтернатива. Виходячи із презумпції рівності часток у спільній власності, суд дійшов висновку, що позивач має право на ? ідеальну частку квартири. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Крім наведеного, суд бере до уваги те, що під час попереднього судового засідання відповідачі висловили пропозицію про укладення мирової угоди, запропонували позивачу ключі від замінених дверей, однак, коли позивач вагалася та пояснила, що хотіла б мати відповідне рішення суду, оскільки відповідачі у подальшому можуть перешкоджати їй користуватися квартирою, то відповідачі передумали та не погоджувалися передати ключі. У ході судового розгляду позивач надала пояснення щодо обставин виїзду зі спірної квартири та передачі ключів, що не були спростовані відповідачами, та дають суду підстави вважати, що позивач передала ключі від квартири відповідачам самостійно, однак не добровільно. Крім того, у ході судового розгляду відповідачі неодноразово висловлювали незгоду з тим, щоб позивач зі своєю сімєю мешкали у спірній квартирі. Між сторонами упродовж тривалого часу є неприязні стосунки. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивача як співвласника щодо користування часткою квартири є порушеним, у добровільному порядку вирішити питання неможливо, тому порушене право підлягає захисту у суді. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене з відповідачів у рівних частинах на користь позивача слід стягнути 275,60 грн витрат на сплату судового збору, що документально підтверджені (а.с. 1). На підставі викладеного та ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 321, 355, 391 ЦК України,

Outcome: approved