Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти у розмірі ? частини від усіх його доходів до досягнення нею 23-річного віку, а також стягнути заборгованість у сумі 22726,44 грн. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що є донькою відповідача. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області з відповідача на її утримання було стягнуто аліменти до її повноліття у розмірі 1/6 частки від усіх його доходів. На даний час вона є студенткою денної форми навчання Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В.Винниченка, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Також, відповідач ухилявся від сплати аліментів за попереднім рішенням, а тому на теперішній час у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 22726, 44 грн. Позивач у судовому засіданні надала зміни до позовної заяви, відповідно до яких зменшила розмір позовних вимог - просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів до досягнення нею 23-річного віку та заборгованість у сумі 22726,44 грн. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні змінені позовні вимоги визнав, пояснив, що згоден сплачувати аліменти позивачу у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів та зобовязався сплатити заборгованість по аліментам. Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи думку відповідача, який не заперечив щодо задоволення змінених вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції серії 1-ОЛ № 059314 від 13.05.2002 року, шлюб між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис № 41 (а.с. 14). З договору про підготовку фахівців з вищою освітою № 103 від 01.09.2017 року вбачається, що позивач навчається в Центральноукраїнському державному педагогічному університеті ім. В.Винниченка на природничо-географчному факультеті, на денній формі навчання (а.с. 6). Згідно довідки Центральноукраїнського державного педагогічного університету ім. В.Винниченка № 67/18 від 25.01.2018 року, позивач є студенткою І курсу природничо-географічного факультету денної, державної форми навчання. Дата закінчення навчання 30.06.2021 року (а.с. 15). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу (далі СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 200 СК України, - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи викладене та аналізуючи надані сторонами докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач може і зобовязаний надавати матеріальну допомагати своїй доньці до досягнення нею 23-ох років, яка потребує такої допомоги, а тому позовну заяву в частині стягнення аліментів (з урахуванням змін) необхідно задовольнити, проти чого не заперечував насамперед відповідач. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованості по аліментам у розмірі 22726,44 грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2002 року підтверджується, що державною виконавчою службою Олександрівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Олександрівським місцевим судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (матері позивача) аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (а.с. 10). Згідно довідки-розрахунку № 520 від 26.01.2018 року заборгованість [PERSON] по аліментах за період з 01.01.2009 року по 01.04.2016 року станом на 31.12.2017 року становить 22726,44 грн. (а.с. 9). Згідно ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню такого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 закону «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Беручи до уваги те, що в судовому засіданні відповідач зобовязався сплатити заборгованість по аліментам, спору відносно розміру заборгованості між сторонами не має, а тому, правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Крім того, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що у випадку подальшої несплати відповідачем заборгованості по аліментам, шляхом звернення до уповноважених органів, відповідача може бути притягнуто до адміністративної та кримінальної відповідальності. Згідно з ст. 430 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial