Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO]., у розмірі 229720,62грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 грудня 2005 року відповідача [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]., щомісячно, у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу і до досягнення дитиною повноліття. З моменту винесення зазначеного рішення суду відповідач ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів. Станом на 20 травня 2013 року його заборгованість по сплаті аліментів становить 29516,25грн. Стверджує, що відповідач не цікавиться станом здоров'я дитини, її потребами та взагалі не сплачує аліментів. Зазначає, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому рішенням суду розмірі, однак злісно ухиляється від їх сплати. Згідно розрахунку проведеного Сихівським ВДВС ЛМУЮ станом на 01 травня 2013 року, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з вересня 2008 року по травень 2013 року становить 229720,62грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до змісту позовних вимог, просить позов задовольнити. В судове засідання призначене на 14 лютого 2014 року не з'явилася, подала суду письмову заяву в якій позов підтримує та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, покликаючись на те, що відповідач ніде не працює, жодних фінансових доходів не отримує, проживає за рахунок своєї матері, яка перебуває за кордоном. А відтак, вважають, що заборгованість по сплаті аліментів уторилась з незалежних від нього причин та вини відповідача у цьому немає, оскільки він не може працевлаштуватись. В судове засідання призначене на 29 січня 2014 року та 14 лютого 2014 року відповідач та його представник не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки не суду повідомили, а тому суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутності за наявних у справі достатніх доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 грудня 2005 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 із всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.30). На виконання вищезазначеного рішення суду, 28 грудня 2005 року Сихівським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист №2-9252/05, який пред'явлений до виконання в Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. Згідно розрахунку Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, станом на 20 травня 2013 року заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період з вересня 2008 року по травень 2013 року становить 29516,25грн. (а.с.6). Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати [PERSON] аліментів з вересня 2008 року по травень 2013 року за виконавчим листом №2-9252/05, здійсненого згідно вимог ст.196 Сімейного кодексу України, така станом на 01 травня 2013 року становить 229720,62грн. Даний розрахунок відповідачем не заперечено та не спростовано, а відтак такий приймається до уваги. Суд не приймає покликання відповідача на те, що він не працює, не може працевлаштуватись та проживає за рахунок своєї матері, яка перебуває за кордоном, а тому його вини у виникненні заборгованості по аліментах немає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд враховує, що стан здоров'я у відповідача нормальний, такий є працездатною особою, [INFO], обов'язок сплачувати аліменти виник у нього з моменту набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти та їх розмір. Підтвердженням відсутності вини відповідача можуть бути лише такі обставини, за яких заборгованість утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. При цьому, згідно положень ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження свого незадовільного матеріального стану, що дали б суду підстави для зменшення розміру неустойки. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з виникненням з вини відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів перед одержувачем - позивачем [PERSON], вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з вересня 2008 року по травень 2013 року, в розмірі 229720,62грн. є підставною та підлягає до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 2297,20грн. судового збору на користь держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 196 СК України, та

Outcome: approved