Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], який придбала відповідно до договору купівлі-продажу у [PERSON] З моменту вчинення договору позивач та її чоловік постійно мешкають в придбаному будинку, сплачують комунальні послуги, а відповідач переїхала, але залишилась зареєстрована в будинку. Звернення до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації залишились безрезультатні. Оскільки відповідач не виконала вимоги договору, позивач вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач до суду не з'явилась, хоча належним чином була сповіщена про день та час слухання справи, про що в матеріалах справи міститься підтвердження про отримання судової повістки. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу (а.с.6-9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10). Згідно з даного договору продавцем спірного будинку є [PERSON]. Пунктом 7 Договору передбачено, що продавець зобов'язується знятися з реєстрації місця проживання з вищезазначеного житлового будинку до 01.11.2014 року. До теперішнього часу в будинку залишається зареєстрована відповідач, що підтверджується довідкою Вуличного комітету №45 Заводського району від 21.01.2016 року (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 349 ЦК України відповідач вже не є власником будинку № [ADDRESS], адже будинок був нею відчужений. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved