Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до рішення Богуславського районного суду Київської області від 25.01.2011, яке набрало законної сили 05.02.2011, відповідач зобов'язаний сплачувати їй аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи із 10 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, постійно допускає прострочення платежів. Згідно довідки-рахунку ДВС Миронівського районного управління юстиції розмір заборгованості відповідача за період із 01.01.2011 по 27.03.2015 по аліментах станом на 27.03.2015 складає 22949,62 грн. На підставі ч. 1 ст.196 СК України вона має право на отримання від відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За підрахунками позивача, сума неустойки відповідача через заборгованість по аліментам становить 7541,09 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує рішення суду та не сплачує аліменти, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила, оскільки ДВС Миронівського районного управління юстиції надано нову довідку про розмір заборгованості відповідача, який складає 19410,67 грн., та просила стягнути суму неустойки у розмірі 5843,33 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що не має змоги сплатити ці кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засідання встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18 жовтня 2008 року, 07 квітня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Богуславського районного суду Київської області від 07 квітня 2011 року у справі № 2-260/11. Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 25 січня 2011 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи із 10 січня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця органу державної виконавчої служби Миронівського районного управління юстиції від 20.07.2011 відкрите виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного вище судового рішення. Згідно довідки ВДВС Миронівського районного управління юстиції від 01.12.2015 № 6991/0301-41 заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], станом на 01.12.2015 складає 19410,67 грн. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, відповідач не сплачує присуджених судом позивачу аліментів і по даний час. Даних про те, що позивачем чи відповідачем оскаржувався розмір заборгованості, зазначений у довідці від 01.12.2015 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є спірним. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що відповідач не є особою працездатного віку, має хворобу, яка б перешкоджала б його обов'язку сплачувати за рішенням суду аліменти на утримання дитини, за період виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Даних про те, що відповідач оскаржував дії державного виконавця з приводу нарахування розміру аліментів до суду матеріали справи також не містять, а тому суд приходить до висновку про відсутність будь-яких поважних причин невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, а також у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Outcome: approved