Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області і просила зняти арешт з частини квартири [ADDRESS], який було накладено Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження серії АА № 012922 від 09 липня 2008 року (реєстраційний номер обтяження 7578432), та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт частини квартири [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що їй, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11 січня 1995 року Органом приватизації житлового фонду Харківського тракторного заводу, належить квартира [ADDRESS]. 18 липня 2013 року [PERSON] помер. При зверненні до нотаріальної контори позивачу стало відомо, що на майно його сина [PERSON] було накладено арешт. \~ \~ \~ \~Відповідач із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзивом на позов до суду не звертався. \~ \~ \~ \~Треті особи з поясненнями щодо позову до суду не зверталися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані листи суду. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… \~ \~ \~ \~Судовим розглядом\~встановлено,\~що позивачу\~[PERSON],\~а також\~[PERSON]\~та [PERSON]\~на праві\~спільної сумісної\~власності на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~житло,\~виданого 11\~січня 1995\~року Органом\~приватизації житлового\~фонду Харківського\~тракторного заводу,\~належить квартира\~[ADDRESS] (а.с. 4). 18 липня 2013 року [PERSON] помер (а.с. 3). 13 січня 2014 року позивач звернувся до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Листом нотаріальної контори № 43/02-14 від 20 січня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ серії АА № 012922 від 09 липня 2008 року накладено арешт на частину квартири [ADDRESS], співвласником якої є [PERSON] (а.с. 7, 8). Постановою Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ серії ВП № 5525553 від 16 жовтня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2267, виданого 26 вересня 2007 року, закінчено у звязку зі смертю боржника [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області № 39670 від 12 червня 2018 року позивачу відмовлено у знятті арешту з майна [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до частин 1 і 2 статті 56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» - арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно із ст.\~447\~ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Частини 3 та 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 4 ст. 59 того ж Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; \~ \~ \~ \~' 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про пЬвний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Таким чином, за змістом наведених положень Закону в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до положень ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» і роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року за № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16\~ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт, то заява спадкоємця боржника про скасування арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України Згідно з\~роз'ясненнями,\~викладеними у\~пункті 2\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~за №5\~від 03.06.2016\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про зняття\~арешту з\~майна» -\~позов про\~зняття арешту\~з майна\~може бути\~пред'явлений\~власником,\~а також\~особою,\~яка володіє\~на підставі\~закону чи\~договору або\~іншій законній\~підставі майном,\~що не\~належить боржнику\~(речове\~право на\~чуже майно).\~Пункт 5\~зазначеної постанови\~наголошує,\~що у\~разі,\~якщо опис\~та арешт\~майна проводився\~державним виконавцем,\~скарга сторони\~виконавчого провадження\~розглядається в\~порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 (на теперішній час - статтею 59 Закону України про виконавче провадження. Оскільки позивачем [PERSON] позов про визнання за нею права власності на арештоване майно не заявлявся, то підстави для зняття арешту з цього майна в порядку позовного провадження відсутні. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд -

Outcome: dismissed