Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 5,79 га в адміністративних межах [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до державного акту на право власності на землю І-ХС № 020197 від 05 червня 2002 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 14 жовтня 2003 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON], яка померла 14 жовтня 2003 року, актовий запис про смерть №20, складений 15 жовтня 2003 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Каланчацького району Херсонської області, заповіла їй зазначену в позові земельну ділянку, згідно заповіту від 24 січня 2002 року, посвідченого [PERSON] сільською радою Каланчацького району Херсонської області. Проте, не зважаючи на наявність заповіту, вона не має можливості належно оформити спадкове майно, оскільки в заповіті, документом, що засвідчує спадкове майно визначено сертифікат на земельну частку пай, а не державний акт. Так як на час складання заповіту документом, що посвідчував права [PERSON] на земельну ділянку був саме сертифікат. Після складання заповіту спадкодавець отримала державний акт на ту ж земельну ділянку площею 5,79 га в адміністративних межах [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Каланчацького району Херсонської області в судове засідання не з»явився, проте надав суду заяву, в якій просив розглядати справи за його відсутності. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 14 жовтня 2003 року, актовий запис про смерть №20, складений 15 жовтня 2003 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Каланчацького району Херсонської області, заповіла позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 5,79 га в адміністративних межах [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно заповіту від 24 січня 2002 року, посвідченого [PERSON] сільською радою Каланчацького району Херсонської області. Проте, не зважаючи на наявність заповіту, позивач не має можливості належно оформити спадкове майно, оскільки в заповіті, документом, що засвідчує спадкове майно визначено сертифікат на земельну частку пай, а не державний акт. Так як на час складання заповіту документом, що посвідчував права [PERSON] на земельну ділянку був саме сертифікат. Після складання заповіту спадкодавець отримала державний акт на ту ж земельну ділянку площею 5,79 га в адміністративних межах [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, та в звязку з тим, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо права на спадщину, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved