Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, з уточненим у подальшому позовом, до ПСП «Яблуневий сад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов мотивований тим, що вона з 01.08.2011 по 25.02.2020 працювала у приватному сільськогосподарському підприємстві «Яблуневий сад» на посаді головного бухгалтера. 19.02.2020 нею було подано заяву про звільнення за згодою сторін, яку зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції по підприємству за №2. Згідно наказу №1 від 19.02.2020 її було звільнено із посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» з 25.02.2020 за згодою сторін. У період з 20.02.2020 по 29.02.2020 вона знаходилась на лікарняному терміном 10 календарних днів та 10.04.2020 звернулась із заявою до Директора ПСП «Яблуневий сад» Видай Ю.Д., у якій просила здійснити виплату заробітної плати за відпрацьований час, компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки, а також у повному обсязі здійснити виплату лікарняних та Чорнобильської відпустки терміном 16 календарних днів, у якій вона перебувала у січні 2020 pоку. В заяві зазначила прохання перерахувати кошти на її картковий рахунок, реквізити якого додала до заяви. 18.05.2020 на її домашню адресу було направлено лист відповідача, відповідно до якого дирекцією ПСП «Яблуневий сад» повідомлено про фактичні нарахування, а саме: компенсація за невикористану чергову відпустку за липень 2018 р. - лютий 2020 р. - 27707,60 грн.; заробітна плата за лютий 2020 р. - 12750, 00 грн, з них виплачено 4000 грн.; виплата лікарняних відповідно до листка непрацездатності серії АКА №451765 за 20.02.2020 - 28.02.2020 - 6822, 50 (за рахунок підприємства - 3411,25 грн., за рахунок ФСС - 3411,25 грн). У листі також зазначено, що виплату у сумі 39868,85 грн. буде виплачено із каси підприємства, виплата лікарняних в сумі 3411,25 буде проводитись після відшкодування коштів від ФСС. 06.06.2020 вона повторно звернулась із заявою до відповідача, у якій зазначила, що нею не було отримано від ПСП «Яблуневий сад» виплати заробітної плати за відпрацьований час, компенсації за всі дні невикористаної відпустки та лікарняні. Вважає, що розмір середньоденної зарплати за два останні місяці, що передують її звільненню становить 834,52 грн., з розрахунку: грудень 2019 року - зарплата 15034,16 грн. (кількість робочих днів - 21 день); січень 2020 року - зарплата 20015,77 грн. (кількість робочих днів - 21) (15034,16+20015,77): 42 дні =834,52 грн. Сума компенсації середнього заробітку за весь час затримки підлягає стягненню за період з 07 березня 2020 (день виходу з лікарняного, день звільнення) по день фактичного розрахунку: березень 2020 - 16 роб. днів; квітень 2020 - 21 роб. день; травень 2020 - 19 роб. днів; червень 2020 - 20 роб. днів; липень 2020 - 23 роб. днів; серпень 2020 - 13 роб. днів (по - 19.08.2020 включно). Сума компенсації середнього заробітку за весь час затримки становить 834,52 грн.*112 днів = 93466,24 грн. Станом на 19.08.2020 із всієї суми заборгованої від ПСП «Яблуневий сад» на її банківський рахунок було зараховано лише суму у розмірі 2746,66 грн. - виплата лікарняних (3411,25 грн., включаючи податки) після відшкодування коштів від ФСС. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі в сумі 39868,85 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 93466,24 грн. В ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: 06.08.2020 ухвалою Канівського міськрайонного суду позов залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору, надано строк для усунення недоліків. 20.08.2020 на виконання вище вказаної ухвали судді позивачем усунуто недоліки, а саме надано суду копію чорнобильського посвідчення категорії 2, після чого ухвалою судді від 20.08.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.09.2020. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.09.2020 залишено без задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відкладено судовий розгляд у зв`язку з можливим мирним врегулюванням спору на 28.09.2020. 14.09.2020 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов (а.с.58-61). 25.09.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 28.09.2020 витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 16.11.2020 позивачу відмовлено у прийнятті позовної заяви в редакції від 21.09.2020. Під час розгляду справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. У судове засідання 18.1.2020 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити (а.с.127,128). Представник відповідача ПСП «Яблуневий сад» - адвокат Бовшик М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач у лютому 2020 року без попередження залишила своє місце роботи, наказ підприємства про її звільнення не видавався, тобто позивач без відома керівництва внесла до своєї трудової книжки запис про звільнення на підставі неіснуючого наказу. Жодних перемовин про звільнення за згодою сторін між позивачем та відповідачем не було. Наданий позивачем лист директора ПСП «Яблуневий сад» на її звернення від 10.04.2020 вважає сфабрикованим. Заборгованість відповідача з виплати заробітної плати позивачу становить 6263,75 грн., але на пропозицію відповідача з`явитися [PERSON] до підприємства та отримати нараховану заробітну плату, остання відмовилася. Вважає, що вини відповідача з невиплати позивачу заборгованості по заробітній платі немає. Жодних документів про роботу, заробітну плату, відпустку, тощо відповідач надати не може, оскільки вони у ПСП «Яблуневий сад» відсутні. У задоволенні позову просить відмовити повністю. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що позивач [PERSON] дійсно з 01.08.2011 по 25.02.2020 працювала в ПСП «Яблуневий сад» на посаді головного бухгалтера та з 17.12.2012 по 25.02.2020 за сумісництвом на посаді юриста, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.5-8). Відповідно до запису №8 даної трудової книжки [PERSON] 25.02.2020 звільнено з посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, запис здійснено на підставі наказу №1 від 19.02.2020 (а.с.8). З копії листка непрацездатності серії АКА №451765 вбачається, що [PERSON] у період з 20.02.2020 по 29.02.2020 перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с.10). З заяви [PERSON] від 10.04.2020 адресованої директору ПСП «Яблуневий сад» вбачається, що позивач зверталася до відповідача з вимогою про виплату їй належних при звільненні виплат: заробітної плати за відпрацьований час, компенсації за всі дні невикористаної щорічної відпустки, виплату лікарняних та чорнобильської відпустки терміном 16 календарних днів за січень 2020 року, які просила перерахувати на її банківську картку, реквізити якої нею було додатково надано (а.с.12,13). З заяви [PERSON] від 06.06.2020 вбачається, що позивач повторно зверталася до директора ПСП «Яблуневий сад» з вимогою про виплату належних їх при звільненні виплат (а.с.17,18). У судовому засіданні представник відповідача заперечував факт звільнення позивача [PERSON] з посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» за згодою сторін з 25.02.2020, про що надано суду копію проекту наказу №1 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 19.02.2020, який не містить підпису керівника підприємства (а.с.64). Натомість стороною позивача на підтвердження факту звільнення [PERSON] з підприємства, надано до суду копію письмової заяви позивача про її звільнення з роботи, зареєстровану за вх. №2 від 19.02.2020, довідку ПФУ про індивідуальні відомості застрахованої особи форми (ОК-5) від 16.07.2020, з якої вбачається, що кількість днів страхового стажу за лютий 2020 року складає 25 днів (а.с.72,74). Також позивачем надано витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 08.10.2020, з якого вбачається, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПСП «Яблуневий сад» у період з 17.12.2012 по 25.02.2020, підставою звільнення є ст. 36 п.1 КЗпП України. Відповідно до відомостей про інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з 25.03.2020 [PERSON] державною службою зайнятості розпочата виплата допомоги по безробіттю (а.с.111,112). Таким чином, враховуючи викладене, суд оцінює критично твердження представника відповідача щодо не звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад», оскільки це спростовується належними доказами та матеріалами справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом розгляду якого є стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Щодо позовної вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та лікарняних за лютий 2020 року, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено та не заперечувалося у судовому засіданні представником відповідача, що позивачу [PERSON] , яка працювала головним бухгалтером в ПСП «Яблуневий сад» за лютий 2020 року нараховано заробітну плату у розмірі 12750,00 грн., з яких виплачено лише 4000,00 грн. У відзиві на позов, представником відповідача визнано, що заборгованість ПСП «Яблуневий сад» із виплати заробітної плати [PERSON] становить 6263,75 грн., яку обраховано уже за виключенням обов`язкових відрахувань, що становлять 2486,25 грн. (19,5% від 12750,00 грн.). Отже, суд приходить до висновку, що оскільки при звільненні з роботи відповідачем не проведено у повній мірі виплату заробітної плати [PERSON] за лютий 2020 року, а тому позовна вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягає до задоволення у розмірі 8750,00 грн. (6263,75 грн.+2486,25грн.). Як зазначалося вище, позивач [PERSON] у період з 20.02.2020 по 29.02.2020 перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА №451765 (а.с.10). Загальна тривалість днів тимчасової непрацездатності позивача становила 10 календарних днів. Відповідно до абзацу другого пункту 10 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, в період його тимчасової непрацездатності. В той же час, звільнення за угодою сторін може мати місце у період тимчасової непрацездатності працівника. Якщо працівник звільняється за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП), то згідно зі статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі захворювання працівника, що звільняється за угодою сторін, напередодні звільнення у підприємства немає можливості провести з ним остаточний розрахунок, але це не позбавляє працівника права на оплату листка непрацездатності. Листом ДФС від 24.02.15 р. № 3931/6/99-99-17-03-01-15 роз`яснено порядок оплати лікарняного після звільнення. Так, згідно зі ст. 22 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про обов`язкове загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105) за рахунок коштів роботодавця оплачуються перші 5 днів тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, не пов`язаною з нещасним випадком на виробництві. Починаючи із шостого дня допомогу з тимчасової непрацездатності виплачує ФСС. Лікарняні призначаються й виплачуються за місцем роботи застрахованої особи. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є лікарняний лист (ч. 1 ст. 30 Закону №1105; пункти 2, 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 26.06.2015 № 440). Отже, обов`язок з оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, і такі кошти відносяться до виплат працівнику при звільненні. Допомога з тимчасової непрацездатності, починаючи з 6-го дня непрацездатності незалежно від\~звільнення застрахованої\~особи виплачується ФСС на підставі заяви-розрахунку, яка подається роботодавцем (ч.2 ст.22, ст. 34 Закону № 1105). Позивач [PERSON] до дати звільнення перебувала 5 днів на лікарняному, а тому відповідачем повинно було проведено їх оплату. З довідки від 16.07.2020 про рух коштів по картці [PERSON] за період з 01.07.2020 по 03.07.2020 вбачається, що 03.07.2020 на особовий рахунок позивача зараховано від ПСП «Яблуневий сад» лікарняні за лютий 2020 року, розмір яких після сплати податків становить 2746,06 грн. (а.с.20). Представником відповідача не надано суду доказів (не доведено у відповідності до ст. 81 ЦПК України) на підтвердження проведення виплати лікарняних [PERSON] за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання саме за рахунок коштів роботодавця, а тому суд приходить до висновку, що перерахована 03.07.2020 сума коштів у розмірі 2746,06 грн. є допомогою з тимчасової непрацездатності виплаченою саме ФСС, а тому з відповідача як роботодавця підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за лікарняними у розмірі 3411,25 грн. Підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача 27707,60 грн. компенсації за невикористану відпустку суд не вбачає, виходячи з наступного. Так, зі змісту листа ПСП «Яблуневий сад» б/н (а.с.15) вбачається, що директором підприємства повідомлено позивача, зокрема про те, що розмір компенсації за невикористану відпустку за липень 2018 лютий 2020 становить 27707,60 грн. У судовому засіданні 16.11.2020 представником відповідача поставлено під сумнів вище вказаний лист відповідача, в результаті чого представник позивача адвокат Карпенко В.М. та позивач [PERSON] відмовилися від нього (листа), як від доказу по справі, інших належних доказів на підтвердження заявленого до стягнення розміру компенсації за невикористану відпустку за період з липня 2018 по лютий 2020 позивачем та її представником суду не надано. Враховуючи, що позивач не довів належними доказами наявності невикористаної відпустки за період липня 2018 по лютий 2020 року, підстави для задоволення вимог у цій частині позову відсутні. У частині позову щодо стягнення з відповідача середнього заробітку у зв`язку з невиплатою позивачу заробітної плати у повному розмірі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення, а згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинні сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника. Середня заробітна плата розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Позивачем [PERSON] надано суду розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з яким суд частково погоджується та зазначає, що сума середньоденної заробітної плати позивача становить 834,52 грн. ((15034,16+20015,77)/42=834,52, де: - 9500 грн. нараховано заробітної плати у грудні 2019 року; - 20015,77 грн.- нараховано заробітної плати у січні 2020 року; - 42- кількість робочих днів у грудні 2019 року та січні 2020 року, що підтверджується довідкою форми ОК-5 (а.с.19)). Але суму компенсації середнього заробітку за весь час затримки необхідно розраховувати за період з 26.02.2020 (наступного дня після звільнення), а не з 07.03.2020 (день виходу з лікарняного), як про це вказано позивачем. Таким чином, кількість робочих днів за період з 26.02.2020 по 19.08.2020 (день, що передує зверненню позивача з уточненим позовом до суду) складає 120 днів, та відповідно розмір середнього заробітку за даний період становить 100142,40 грн. (120*834,52 грн.), але беручи до уваги, те що суд не може виходити за межі позовних вимог, тому вимогу про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд розглядає в межах заявлених 93466,24 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення, оскільки внаслідок не проведення розрахунку при звільненні порушені права позивача на оплату праці, які підлягають до поновлення та обраний позивачем спосіб судового захисту обґрунтований на законі. При цьому, вирішуючи даний спір суд враховує правову позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, у якій зазначається, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Сума невиплаченої позивачу заробітної плати та лікарняних становить 12161,25 грн., що більш, ніж у 7 раз менше від визначеної судом суми середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (93466,24 грн). А тому, враховуючи усі обставини справи, встановлені судом, зокрема, співмірність майнових втрат працівника при звільнені та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку, дії працівника та роботодавця, суд вважає справедливим та пропорційним зменшити розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 26.02.2020 по 19.08.2020 у розмірі 45000,00 грн. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, які повинні бути враховані роботодавцем при виплаті сум за рішенням суду, що узгоджується в висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц. Тому доводи представника відповідача про зменшення виплат заборгованості по заробітній платі та інших виплат за рішенням суду на суму відрахованих податків є необґрунтованими. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь [PERSON] 57161,25 грн., що складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 8750,00 грн., лікарняних у розмірі 3411,25 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 45000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона є звільненою від цих витрат, що підтверджується посвідченням особи постраждалої внаслідок ЧАЕС серії [NUMBER] від 14.05.2019 2 категорія (а.с.29). Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме до стягнення на користь позивача присуджено 57151,25 грн., що становить 42,87% від заявлених вимог (133335,09 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 571,61 грн., що також становить 42,87% від розміру судового збору, який необхідно було б сплатити позивачу при зверненні до суду у разі не звільнення її від цих витрат (1% від 133335,09=1333,35 грн.). Решту судового збору, а це 761,74 грн. необхідно віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене, та

Outcome: partial