Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вимогою до [PERSON] , просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 16 серпня 2017 року між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 916, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко Світланою Володимирівною, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ), стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лічман І.М., державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 02.12.1992 року за реєстровим номером №3-12396. Позивач є пристарілою людиною, 1940 року народження, пенсіонером, постійно хворіє і потребує сторонньої медичної і матеріальної допомоги. Позивач отримую пенсію, якої не вистачає на сплату комунальних послуг, утримання нерухомого майна. В серпні 2017 року до позивача звернулась її троюрідна сестра [PERSON] , якій було відомо про проблеми позивача, та умовила позивача укласти з нею договір довічного утримання, на що позивач погодилась та підписала у нотаріуса документ, якій на її мою думку уявляв собою договір довічного утримання. Копію підписаного документа їй не надали. 20 квітня 2018 року від свого адвоката Радулова Валерія Володимировича позивач дізналася про те, що 16.08.2017 року між нею та відповідачем насправді було укладено не договір довічного утримання, а договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрований реєстрі за № 916, покупцем у якому зазначено [PERSON] Однак, наміру укладати саме договір купівлі-продажу вона не мала. Позивач вважає, що спірний договір купівлі-продажу з [PERSON] було укладено під впливом обману, так як відповідачка повідомила неправдиву інформацію стосовно підстав та необхідності укладення договору довічного утримання, природи насправді укладеного правочину, прав та обов`язків сторін, правових наслідків укладання такого правочину. Відповідач навмисно замовчувала обставини стосовно правової природи правочину, знання яких перешкодило б вчиненню правочину. Позивач під впливом обману діяла за своєю волею та без примусу, але приймаючи неправдиву інформацію, повідомленою стороною правочину стосовно прав та обов`язків, які виникають із природи укладеного правочину. Якби позивач володіла інформацією щодо обставин укладення даного правочину, що мають істотне значення, вона ніколи б не вступила у правовідносини, невигідні для неї. Умисна, протиправна поведінка відповідача була спрямована на формування у позивача наміру вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне значення. Відповідач навмисно тривалий час умовляла погодитись на підписання договору довічного утримання, запевнила, що володіє інформацією про те, що онук, з яким час від час у позивача виникають сварки, не має наміру доглядати за нею, а навпаки має бажання залишити її без коштів для існування та житла. Відповідач не залишила один примірник договору для ознайомлення, оскільки забрала обидва екземпляри, що свідчать про те, що відповідач мала намір приховати інформацію за спірним договором. Позивач є особою похилого віку, не володіє українською мовою, що також призвело до невірного розуміння обставин, які привели до укладання спірного договору купівлі-продажу. Після укладення спірного правочину, квартира залишилася у користуванні позивача, ключів від квартири вона не передавала, тобто, фактичної передачі спірного майна за договором купівлі-продажу не відбулося, грошових коштів за нібито продаж квартири позивач не отримала. 25 квітня 2018 року, на наступний день після подання позовної заяви, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. було засвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між, [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, просила крім первісних вимог витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER] , виданий Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області 23.04.2010 року, ІПН [NUMBER] , який мешкає за адресою : [ADDRESS] , квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити, надала до суду відзив на позов, посилаючись на такі обставини. 16 серпня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] житлової квартири під [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу було посвідчено Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16 серпня 2017 року, та зареєстрована в реєстрі за № 916. Продаж житлової квартири під [ADDRESS] , вчинявся за 399654,0 грн., які були перераховані в безготівковому порядку повністю до підписання договору купівлі-продажу, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 16 серпня 2017 року, видане ПАТ «Юнекс Банк». Також за договором купівлі-продажу від 16 серпня 2017 року [PERSON] підтвердила той факт, що їй були перераховані вищезазначені кошти в повному обсязі, та претензій остання не має. [PERSON] подала заявку від 16 серпня 2017 року про закриття рахунку в ПАТ «Юнекс Банк» та отримання перерахованої суми в розмірі 399654,0 грн., що свідчить про наміри саме відчуження житлової квартири під [ADDRESS] за умовами, які визначені в договорі купівлі-продажу, посвідченого Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16 серпня 2017 року, та зареєстрована в реєстрі за № 916. [PERSON] 08 вересня 2017 року провела відчуження ще двох об`єктів нерухомого майна [PERSON] , у встановленому законом прядку, що не може бути підтвердженням того, що [PERSON] діяла під впливом обману. У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України - Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У відповідності до вимог законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, ч. 1 ст. 167, ст. 172 Податкового кодексу України було оподатковано отриманий дохід від відчуження майна [PERSON] , а саме продажу житлової квартири під [ADDRESS] - [PERSON] , що також підтверджує наміри саме відчуження вищевказаної житлової квартири. Наявність умислу в діях [PERSON] , істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). На угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування в нього майна. Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Представник співвідповідача [PERSON] підтримав позицію відповідача [PERSON]. Третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна до суду не з`явилася, на ухвалу суду надала витребовані ним документи. Ухвалою суду від 27 квітня 2018 року по справі застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що цивільна справа перебуває в провадженні суду тривалий час, по справі сторонами надавалися докази, неодноразово витребувалися докази, з 15.05.2019 року після зміни представника, позивач та її представник в судове засідання не з`являлися, суд вирішив розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами з метою вирішення спору по суті. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників відповідачів, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 16 серпня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] житлової квартири під [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу було посвідчено Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16 серпня 2017 року, та зареєстрована в реєстрі за № 916. Продаж житлової квартири під [ADDRESS] , вчинявся за 399654,0 грн., які були перераховані в безготівковому порядку повністю до підписання договору купівлі-продажу, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 16 серпня 2017 року, видане ПАТ «Юнекс Банк». 16 серпня 2017 року [PERSON] в поданій нотаріусу заяві підтверджувала, що її колишній чоловік [PERSON] помер [INFO] , надавала копію свідоцтва про смерть чоловіка. В матеріалах справи міститься висновок про вартість майна - спірної квартири в розмірі 399654,0 грн. Замовником вказана [PERSON] . За договором купівлі-продажу від 16 серпня 2017 року [PERSON] підтвердила той факт, що їй були перераховані вищезазначені кошти в повному обсязі, та претензій остання не має.Згідно вказаного договору він складений в двох примірниках, один з яких передано покупцю, інший зберігається у справах нотаріуса. [PERSON] подала заявку від 16 серпня 2017 року про закриття рахунку в ПАТ «Юнекс Банк» та отримання перерахованої суми в розмірі 399654,0 грн., що свідчить про її наміри саме відчуження житлової квартири під [ADDRESS] за умовами, які визначені в договорі купівлі-продажу, посвідченого Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 16 серпня 2017 року, та зареєстрована в реєстрі за № 916. [PERSON] 08 вересня 2017 року провела відчуження ще двох об`єктів нерухомого майна [PERSON] , а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] та горіщне приміщення до кв. [ADDRESS] . За відповіддю Головного управління ДФС в Одеській області № 5839/15-32-50-07-11 від 27.02.2019 р. щодо відомостей про сплату податків на придбання житлової квартири - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що згідно банківської виписки за 11.09.2017 року від [PERSON] на рахунок № [NUMBER] «Податок на доходи фізичних осіб, і сплачується фізичними особами за результатами річне декларування» (КБК 11010500) надійшли грошові кошти 11.09.2017 року у сумі 26780,30грн. платіжне доручення № 65026465 та у сумі 41369,90 грн. платіжне доручення №65026479; від [PERSON] рахунок № [NUMBER] «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» (КБК 24140500) надійшли грошові кошти 11.09.2017 року у сумі 5356,06 грн. платіжне доручення № 65026488 та у сумі 8273,98 платіжне доручення № 65026491. За відповіддю КУ «Міський психіатричний диспансер» від 03.06.2019 року № 01-01-10/662 на ухвалу суду [PERSON] , [INFO] , під наглядом лікаря-психіатра КУ «Міський психіатричний диспансер» не перебувала, за медичною допомогою не зверталася. У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до вимог законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, ч. 1 ст. 167, ст. 172 Податкового кодексу України було оподатковано отриманий дохід від відчуження майна [PERSON] , а саме продажу житлової квартири під [ADDRESS] - [PERSON] , що також підтверджує наміри саме відчуження вищевказаної житлової квартири. Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з положеннями Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як із позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Положеннями ст. 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, шо правочин є недійсним у зв`язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно із частиною 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відмінну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях [PERSON] , істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). На угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування в нього майна. Захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Необхідно зазначити, що позивач самостійно розпорядився належним йому майном у спосіб, що передбачений діючим законодавством України. Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] понесла судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 2498,6 грн., які підлягають стягненню з позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження су справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved