Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить : визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 111 будинку № 2 по вул. Генерала Кузнецова в м. Кривому Розі. В обґрунтування позову вказала, що 17.03.1978 року між її батьком [PERSON] та її матір'ю [PERSON] було зареєстровано шлюб у Дзержинському РАГС м. Кривого Рогу. 10.04.1986 року батьки розлучилися, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №182. Під час шлюбу батьки отримали жиле приміщення по вул. Кузнєцова, 2/111, яке складається із трьох кімнат для проживання сім'єю у складі трьох чоловік: батька [PERSON], матері [PERSON], та її - [PERSON] 26.08.1980 року за вказаною адресою було зареєстровано її матір [PERSON], 07.02.1986 року був зареєстрований її батько [PERSON], 04.07.97 року була зареєстрована вона, позивач. Відповідач по справі зареєстрований в даному житловому приміщенні з 1986 року, але фактично не проживає у вказаному приміщенні з 1996 року і по теперішній час, що підтверджується актом від 27.09.2016 р. Вона, позивач, та її мати, декілька разів зверталися до відповідача з проханням добровільно виписатися з даного житлового приміщення, на що останній категорично відмовлявся. Відповідач починаючи з 1996 року і по теперішній час не бере участі в оплаті комунальних послуг та не проживає за місцем реєстрації, тобто не виконує свої зобов'язання за договором соціального найму. Його місце проживання їй невідоме. [PERSON] з нею та її матір'ю не спілкується, не підтримує будь-яких зв'язків. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, шо вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, не є членом її сім'ї, то вважається таким, що втратив право користування нею. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та в своїх поясненнях підтвердила зміст позову. Крім того пояснила, що Відповідач залишив квартиру добровільно, вселитися в квартиру не намагався. Наймачем квартири є її мати [PERSON] Спірна квартира не приватизована. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що відповідача знає з часу вселення до квартири, з 1979 року. Відповідач не проживає в спірній квартирі близько 20 років. В квартирі ніколи не зявлявся. Останній раз бачила його 6-7 років назад. Вселитися відповідач ніколи не намагався та не скаржився, що його вигнали з квартири. У судовому засіданні безпосередньо дослідженні наступні письмові докази: посвідчення (а.с.8), паспорт (а.с.9-11), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.13), витяг (а.с.14), свідоцтво про народження (а.с.15), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.15), акт (а.с.16), довідка (а.с.17). Суд оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. У судовому засіданні встановлено, що є наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] У спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач з 1996 року та до даного часу у квартирі не проживає, залишив квартиру добровільно, вселитися не намагався. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, свідка, та наявними в справі письмовими доказами: актом (а.с.16), довідкою (а.с.17). Відносини між сторонами регулюються нормами ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач відсутній в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Кузнецова, 2/111. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved