Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь 75909,57 грн., в т.ч. заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього [PERSON] за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. в розмірі 12821,63 грн. та пеню в розмірі 60444,89 грн., інфляційне збільшення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини 2146,24 грн., 3% річних від простроченої суми по сплаті коштів на утримання дитини 496,81 грн., 10000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені нею судові витрати Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] , від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 09 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів, участь у вихованні дитини, умови здійснення права на особисте виховання дітей. Однак, [PERSON] порушує взяті на себе за договором зобов`язання. Відповідно до п. 2 договору батько зобов`язався до 25 числа щомісячно передавати матері кошти у розмірі 25% від заробітної плати до досягнення дитиною 18 років шляхом переказу грошових коштів на рахунок матері в банківській установі (у ПАТ КБ «Приватбанк». З 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. Відповідачем перераховані кошти позивачу на утримання сина в сумі 72588,00 грн., однак, дана сума не відповідає повному розміру аліментів, що належні до сплати за умовами договору. Відповідно до довідки про доходи від 15 березня 2018 року загальна сума фактично виплаченого [PERSON] доходу за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. Складає 341638,51 грн., відповідно 25% аліментів з них складають 85409,63 грн. Таким чином, сума недоплачених аліментів становить 685409,63 грн. - 72588,00 грн. = 12821,63 грн. Таке порушення умов договору здійснюється відповідачем не вперше. Так, в березні 2017 року позивач вже зверталась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини за період з 01.01.2014 р. По 31.12.2017 р. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у управі № 755/3935/17 затверджена мирова угода від 12 липня 2017 року, якою боржник зобов`язався сплатити, а кредитор прийняти до 23.07.2018 р. всю суму боргу рівними частинами щоквартально у такому порядку: до 30.09.2017 р. - 19440,00 грн., до 31.12.2017 р. - 19440,00 грн., до 31.03.2018 р. - 19440,00 грн, до 23.07.2018 р. - 19433,58 грн. Боржник порушує зобов`язання за мировою угодою в частині сплати заборгованості до 30.09.2017 р. - 19440,00 грн., до 31.12.2017 р. - 19440,00 грн. Відповідно до п. 10 договору при виникненні заборгованості з вини батька, згідно ст. 196 СК України мати має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 60444,89 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України та Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р.; 62-97 р. сума інфляційного збільшення простроченої сплати аліментів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 2146,24 грн., а сума 3% річних - 496,81 грн., розрахована за формулою: сума боргу/ 100% х 3% / 365 днів х кількість днів прострочення = сума 3% річних. Крім того, моральна шкода завдана позивачу діяннями (дією та бездіяльністю) відповідача полягає в тому, що вона через невиконання відповідачем своїх зобов`язань по утриманню дитини весь час перебуває у приниженому стані та вимушена додатковими зусиллями унормовувати своє життя та життя неповнолітньої дитини. У випадках спілкування з сином відповідач принижує позивача як матір та особистість, безпідставно звинувачує її у всіх негараздах, у неналежній поведінці відносно нього та сина, у власних проблемах. Після першого звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів у 2017 році, відповідач, побоюючись, що це може негативно вплинути на його трудову діяльність та взаємовідносини з роботодавцем, просив її відмовитись від позову, потім завершити спір мировою угодою, та обіцяв сплачувати аліменти та брати участь в утриманні дитини належним чином, надати йому можливість її погодження на укладення мирової угоди та затвердження її судом, відповідач знову почав суттєво порушувати умови договору та мирової угоди. Вона, турбуючись про належний розвиток та утримання сина, була вимушена щоденно переживати з приводу недостатнього фінансування його утримання зі сторони відповідача, намагалась це врегулювати шляхом умовлянь та розмов по телефону, при особистих зустрічах, просила відповідача своєчасно надавати кошти на утримання сина. У відповідь вона чула тільки грубість, необґрунтовані претензії, лайку, образи та погрози, що пригнічувало її стан, викликало хвилювання, переживання. Кожного разу при зустрічах з відповідачем вона нервувала, перебувала у стані очікування чергових неприємностей, але, пересилюючи душевний біль та відразу, тільки заради сина спілкувалась з відповідачем. Глибина її душевних страждань, викликана діями відповідача, безмежна, але станом на цей час компенсацію завданої їй моральної шкоди може бути грошова сума в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини, пені, інфляційного збільшення, 3% річних та моральної шкоди, справа призначена до підготовчого судового засідання. В підготовчому судовому засіданні 27 липня 2018 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 114171,04 грн., в т.ч. заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього [PERSON] за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. в розмірі 12821,63 грн. та пеню в розмірі 88182,29 грн., інфляційне збільшення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини 2442,35 грн., 3% річних від простроченої суми по сплаті коштів на утримання дитини 724,77 грн., 10000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені нею судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона має право на стягнення неустойки (пені), яка станом на 30.07.2018 р. за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 88182,29 грн. Станом на 31.07.2018 р. сума інфляційного збільшення простроченої сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 2442,35 грн., а 3% - 724,77 грн. У зв`язку зі збільшення заявлених позовних вимог про стягненя пені, інфяційного збільшеня та 3% річних позивачем додатково сплачено 704,80 грн. В подальшому в підготовче судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила провести підготовче судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує, уточнень до позову не має, мирову угоду укладати не бажає, клопотань про виклик свідків, долучення додаткових доказів та ін. не має, нею повідомлені всі обставини, які відомі, просить призначити справу до розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року закінчено підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. 07 травня 2019 року позивачем подано до суду заяву про виправлення описки в прохальній частині позовних вимог про стягнення заборгованості, яка обґрунтована тим, що як у позовній заяві від 30 березня 2018 року так і в заяві про збільшення позовних вимог від 27 липня 2018 року була допущена описка в зазначенні періоду стягнення заборгованості, а саме вказано «за період з 01.01.2017р. по 28.02.2018р», в той же час правильним є «за період з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року». В судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги просила суд їх задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. у розмірі 12821,63 грн., пеню в розмірі 88182,29 грн., інфляційне збільшення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини у розмірі 2442,35 грн., 3% річних від простроченої суми по сплаті коштів на утримання дитини 724,77 грн., 10000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та понесені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник відповідача [PERSON] - Небукін І.А. в судовому засіданні пояснив, що заперечувати заявлену позивачем суму заборгованості відповідача він не може оскільки у нього відсутні докази в спростування цієї суми. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, то відповідно до ст. 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, щодо стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних вказав, що відповідно до ч. 4 ст. 196 СК України, заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних із простроченої суми стягуються лише за додатковими витратами, а позиваечм заявлено вимогу про стягнення заборгованості по аліментам. Також, позивач обґрунтувань та доказів на відшкодування моральної шкоди не має. Просив суд пропорційно зменшити судові витрати, в т.ч. на правничу допомогу. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини вказано « [PERSON] ». 09 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів, участь у вихованні дитини, умови здійснення права на особисте виховання дітей, за умовами якого відповідно до п.п.1, 2 місце проживання їх сина [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю; на утримання дитини батько зобов`язався до 25 числа щомісячно передавати матері кошти у розмірі 25% від заробітної плати до досягнення ним 18 років шляхом переказу грошових коштів на рахунок матері в банківській установі. Згідно п. 10 договору про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів, участь у вихованні дитини, умови здійснення права на особисте виховання дітей, при виникненні заборгованості з вини батька, згідно ст. 196 СК України мати має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року у справі № 755/3935/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по сплаті аліментів на утримання дитини затверджена мирова угода від 12 липня 2017 року, якою боржник зобов`язався сплатити, а кредитор прийняти до 23.07.2018 р. всю суму боргу в розмірі 72960,96 грн. рівними частинами щоквартально у такому порядку: до 30.09.2017 р. - 19440,00 грн., до 31.12.2017 р. - 19440,00 грн., до 31.03.2018 р. - 19440,00 грн, до 23.07.2018 р. - 19433,58 грн. Згідно довідки про доходи, виданої ДП «Укроборонервіс» 15 березня 20018 року, [PERSON] , працює в ДП «Укроборонсервіс» на посаді начальника відділу 3 комерційного відділу № 16, загальна сума його доходу за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 424725,99 грн., видано на руки - 341638,51 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.01.20017 р. по 28.02.2018 р. та суми пені, інфляційного збільшення та 3% річних, відповідачем на користь позивача було фактично сплачено 72588,00 грн. аліментів, належний до сплати розмір аліментів становить 85409,6,3 грн.. Таким чином, розмір недоплаченої суми аліментів становить 12821,63 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 4 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Судом встановлено, що за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. відповідачем не в повному обсязі виконані договірні зобов`язання визначені в договорі про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів, участь у вихованні дитини, умови здійснення права на особисте виховання дітей, внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 12821,63 грн. Суд вважає вірним наданий позивачем розрахунок заборгованості по аліментам та приймає його до уваги, оскільки наданий розрахунок жодним чином не спростований відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. становить 12821,63 грн. Станом на 30.07.2018 р. позивачем визначена до сплати сума неустойки (пені) у розмірі 88182,29 грн. Враховуючи, що нарахована позивачем сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов`язань становить 88182,29 грн., тобто вказана сума перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам у розмірі 12821,63 грн. у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 31.07.2018 р. позивачем визначена до сплати сума інфляційного збільшення простроченої плати аліментів за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2018 р. у розмірі 2442,35 грн. та сума 3% річних у розмірі 724,77 грн. Суд вважає вірним наданий позивачем розрахунок інфляційного збільшення простроченої плати аліментів та 3% річних та приймає його до уваги, оскільки наданий розрахунок жодним чином не спростований відповідачем. Крім того, суд кредитно відноситься до посилань представника відповідача на неможливість стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу та 3% річних, оскільки право позивача на стягнення цих сум гарантовано ст. 625 ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційне збільшення заборгованості по сплаті коштів на утримання дитини за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 2 442,35 грн. та 3% річних від простроченої суми по сплаті коштів на утримання дитини за період з 01 січня 2017 року по 28 лютого 2018 року в сумі 724,77 грн. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначила, що вона через невиконання відповідачем своїх зобов`язань по утриманню дитини весь час перебуває у приниженому стані та вимушена докладати додатковими зусиллями унормовувати своє життя та життя неповнолітньої дитини, відповідач принижує позивача як матір та особистість, безпідставно звинувачує її у всіх негараздах, у неналежній поведінці відносно нього та сина, у власних проблемах. Турбуючись про належний розвиток та утримання сина була вимушена щоденно переживати з приводу недостатнього фінансування утримання дитини зі сторони відповідача. Грубість, необґрунтовані претензії, лайку, образи та погрози відповідача пригнічували її стан, викликали хвилювання, переживання, при зустрічах з відповідачем вона нервувала, перебувала у стані очікування чергових неприємностей, але, пересилюючи душевний біль та відразу, тільки заради сина спілкувалась з відповідачем. Однак, позивач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що її страждання, заподіяні діями (бездіяльністю) відповідача, призвели до пригнічення її стану, хвилювань, переживань з приводу недостатнього утримання її сина відповідачем, докладання нею додаткових зусиль для унормування свого життя та життя свого сина, висловлення на її адресу відповідачем погроз, образ інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial