Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Із позову вбачається, що ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області закрито кримінальне провадження стосовно [PERSON] та [PERSON] Позивач є потерпілою стороною по даному кримінальному провадженню. Внаслідок вчиненого відповідачами злочину позивачу була спричинена матеріальна шкода у розмірі 8 709 грн. 89 коп., моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях і яку позивач оцінює у 100 000 грн. Позивач просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 8 709 грн. 89 коп., сплату за послуги адвоката у розмірі 10 000 грн. та судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її адвоката. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та додатково пояснив, що правова допомога у розмірі 10 000 грн. становить послуги адвоката при розгляді кримінальної справи та даної цивільної справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що позивачка є колишньою дружиною її сина [PERSON] [PERSON] у 2006 році уїхала жити до м. Краматорська, а сина [PERSON] залишила проживати разом з нею та батьком дитини - [PERSON] [PERSON] ніякої допомоги дитині не надавала. При розгляді кримінальної справи вона писала суду заяву про то, що визнає себе винною особою у скоєнні злочину, передбаченому ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3, 358 ч. 4 КК України та не проти її звільнення від кримінальної відповідальності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав доводи відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнав та просив відмовити у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, крім того позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, але сплатила судовий збір при подачі позову. Витрати на правову допомогу взагалі не доведені представником позивача у судовому засіданні. Просить відмовити у позові у повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 128 КПК України від 13.04.2012 № 4651-VI ч.7. особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За приписами ст. 22,23,1166,1167 ЦК України особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності та звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Цивільний позов залишено без розгляду. (а.с. 9 - 10). Зазначена ухвала набула законної сили. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності не з реабілітуючих підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутність вини у заподіянні шкоди не довіли, хоча тягар доказування їх невинуватості відповідно до вищезазначених норм закону лежить саме на відповідачах. Позивач наявність розміру матеріальної шкоди обґрунтовує на підставі листа Державної фінансової інспекції в Харківській області, згідно якого загальна сума нарахованої допомоги за період з 01.01.2007 року по 14.04.2008 року становить 8 709 грн. 89 коп. (а.с. 11-12) Згідно ж ухвали Барвінківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] заволоділи коштами соціальної допомоги у розмірі 2679 грн. 82 коп. та 3 521 грн. 71 коп., а всього на загальну суму 6 201 грн. 53 коп. Таким чином, судом встановлено, що скоєним відповідачами [PERSON] та [PERSON] злочином, передбаченим ст. 190 ч. 2 КК України позивачу [PERSON] заподіяна матеріальна шкода в сумі 6 201 грн. 53 коп., яка відповідно до ст. 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ЦК України, з врахуванням доказів по справі, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачу [PERSON], суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнано винними відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], доведеність наявного причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, факту перенесених моральних страждань з приводу злочинних дій відповідачів, постійні з'явлення до органів досудового слідства та суду, що вплинуло на фізичний та психологічний стан позивача, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди, а тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 1000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Згідно ч. 2 статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво інтересів та правову допомогу позивачу у даній цивільній справі надавав адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 01.02.2013 року. Суду надано довідку № 23/10 від 23.10.2013 року про сплату послуг адвоката у розмірі 10 000 грн. та квитанцію № 23/10 від 23.10.2013 року на суму 10 000 грн. (а.с. 5, 87) Позивачем не надано суду акту виконаних робіт на надання правової допомоги, в матеріалах справи відсутні дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній справі. Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру. Оскільки позивачем даного розрахунку не було надано, то суд позбавлений можливості визначити розмір компенсації за надання правової допомоги. З журналу судового засідання вбачається, що [PERSON] приймав участь як представник позивача 2 години 30 хвилин (судове засідання 31.07.2014 року та 29.08.2014 року) (а.с 69, 95 -96), 40 % мінімальної заробітної плати від 1218 грн. на час розгляду справи становить 487 грн. 20 коп. (за 1 годину), тоді 30 хвилини становлять 243 грн. 60 коп., а всього 487,20 х 2 + 243, 60 = 1218 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 1218 грн. Відповідно до ч.1,3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2014 року становить 1218 грн. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (243,60 грн.) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн.) За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн. (п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином на відповідачів покладаються судові витрати в сумі 487,20 грн., які відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в доход держави. Оскільки позивачка [PERSON] відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, то суд приходить до переконання, що судовий збір, який [PERSON] сплатила при подачі даного позову до суду у розмірі 243 грн. 60 коп. та 243 грн. 60 коп. (а.с. 1, 2) необхідно повернути на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» . На підставі викладеного та

Outcome: partial