Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 17.01.2019 року, в подальшому уточнивши вимоги 13.02.2020 року, в яких просить суд стягнути з КП «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати з вересня 2014 року, 2015 рік та по листопад 2016 року в розмірі 71 864,49 грн.; моральну шкоду за несвоєчасно сплачену заробітну плату в розмірі 100 000 грн. та судовий збір у розмірі 1000 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 01.10.2012 року вона переведена на посаду інженера з загальних питань ІІ категорії Комплексної експедиції КП «Кривбасгеологія», яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Півдеукргелогія» Державної служби геології та надр України та з 01.01.2018 року [PERSON] переведена на таку саме посаду Комплексної геологічної партії «Кривбасгеологія». Позивачу нараховувалась заробітна плата, однак не була виплачена та заборгованість з невиплаченої заробітної плати складає з вересня 2014 року, 2015 року та 2016 рік складає 46 294,32 грн. з урахуванням індексу інфляції. 03.04.2019 року [PERSON] звернулась із заявою до відповідача з вимогою сплати простроченої заробітної плати з вересня 2014 року, 2015 рік по листопад 2016 року включно на загальну суму 46 294,32 грн. за незаконну затримку з виплати заробітної плати за визначений строк. 15.08.2019 року відповідачем було надано довідку, в якій визнано заборгованість у вказаному розмірі. Також, враховуючи вимоги Закону України «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати»» та «Порядку проведення компенсації громадян втратив частини грошових доходів у зв`язку порушенням термінів їх сплати, затвердженого Постановою КМУ №159 від 21.02.2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації для позивача складає 25 570,17 грн. Несплата нарахованої заробітної плати порушило звичайний життєвий уклад позивача, вона була змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, матеріального забезпечення життя своєї сімї і близьких, що у свою чергу призвело до моральних страждань, у зв`язку із чим вважає за необхідне стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Приймаючи до уваги те, що відповідачем порушено трудові права позивача, які полягають у невиплаті належних грошових сум заробітної плати, спричинення матеріальної та моральної шкоди позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача 71 864,49 грн. заборгованості за заробітною платою з урахуванням компенсації і моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. Ухвалою суду від 18.02.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, у порядку ст.178 ЦПК України представник відповідача КП «Півдеукргеологія» Сіцькова О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні пред`явлених [PERSON] вимог в частині стягнення моральної шкоди за несплату вчасно нарахованої заробітної плати в розмірі 100000 грн., а в іншій частині позовні вимоги визнає частково. Свої заперечення представник мотивує тим, що з 2014 року підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Рахунки підприємства періодично арештовувались, а з серпня 2018 року, арештовані рахунки до тепер. Працівники звертаються до судів, частково заробітна плата сплачується через комісію по трудовим спорам. Таким чином, відповідач визнає заборгованість щодо виплати заробітної плати в сумі 46 294,32 грн. за 2014-2016 років, згідно з довідки №01/12-423 від 15.08.2019 року , має місце на даний час. Щодо стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну пату в розмірі 25 570,17 грн. на користь позивача заперечень не мають. Однак, вважають, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт заподіяння позивачу моральної шкоди. Так, позивач і на теперішній час працює на підприємстві і вони вважають , що позивачем не доведено наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та не зазначив з яких міркувань він виходив визнаючи розмір моральної шкоди. Крім того, позивачем пропущено строк за стягнення моральної шкоди. Відповідь на відзив позивачем не надано, клопотань про надання додаткового часу для цього не заявлялось. Представник позивача [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працює на підприємстві Казенне підприємство «Південукргеологія». 17.01.202012 року [PERSON] переведено на посаду інженера з загальних питань ІІ категорії Комплексної геологічної експедиції «Кривбасгеологія», та з 01.01.2018 року переведено на посаду інженера з загальних питань ІІ категорії комплексної геологічної партії «Кривбасгелогія» (а.с. 8), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.8-9). Згідно з наказу КП «Південукргелогія» №37 від 10.06.2011 року було реорганізовано, шляхом зміни організаційно-правової форми, відокремлені підрозділи підприємства у без балансові підрозділи прямого підпорядкування апарату управління підприємства в такі терміни, зокрема Георозвідувальну експедицію «Кривбасгеологія» з 01.10.2011 року (ас. 28-29). Наказом КП «Південукргелогія» №79 від 01.11.2017 року змінено структуру підприємства, зокрема створено комплексну геологічну партію «Кривбасгеологія» (а.с. 30-31). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. У силу вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 вказаного Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком. У силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Звертаючсь з позовом [PERSON] вказувала про наявність заборгованост із виплати заробітної плат за 2014, 2015 та листопада 2016 року у розмірі 46 294,32 грн., яка визнається відповідачем та підтверджується довідкою КП «Півдеукргелогія» №01/12-423 від 15.08.2018 року (а.с.9), та свідчить про те, що відповідач допустив затримку по виплаті заробітної плати та має заборгованість у розмірі 46 294,32 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд виходить з такого. У відповідності до cm.34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 pоку, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року та Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток, підприємство зобов`язане виплатить працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно зі ст.ст.1, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Враховуючи, що відповідач допустив затримку по виплаті заробітної плати у звязку із чим разом з виплатою заборгованої заробітної плати відповідач повинен виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За положеннями п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Отже, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати згідно розрахунку позивача, зя ким погоджується суд складає 25 570,17 грн. та враховуючи визнання позвоу суд приходить до висновку про те, що дана вимога підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої [PERSON] невиплатою заробітної плати суд вважає, що невиплата заробітної плати призвела до значних душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У силу вимог п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведені положення законодавства, тривалість порушення права позивача на отримання заробітної плати, розмір невиплаченої заробітної плати та необхідність позивача в судовому порядку відновлювати свої права, суд приходить до висновку про невідповідність заявленої суми моральної шкоди вимогам розумності та справедливості і вважає за можливе задовольнити дану позовну вимогу в сумі 3700,00 гривень. Стосовно заяви відповідача про порушення строку звернення до суду, суд вказує, що вона не підлягає задоволенню з наступних міркувань. Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачені скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів. Однак, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, у системному зв`язку із положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України суд враховує, що позивачем заявлено про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Оскільки від сплати судового збору за їх пред`явлення позивач звільнений, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 840,80 грн., а щодо стягнення моральної шкоди слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог (3,7%) у розмірі 37 грн.

Outcome: partial