Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила виселити, як тимчасових мешканців, [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] та належить їй, без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02 квітня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Гончарук С.В., реєстровий № 363. Також, зазначала, що вона намагалася заселитися до власної квартири, з метою подальшого постійного проживання разом зі своєю сім'єю, але це виявилося неможливим, оскільки відповідач [PERSON], яка є колишньою невісткою позивача, разом зі своїм батьком та дітьми, зайняли всю житлову площу спірної квартири, та відмовляється в добровільному порядку звільнити її. Враховуючи те, що місце проживання відповідача [PERSON], її батька та дітей за адресою: [ADDRESS], не зареєстроване, дозвіл на проживання не надавався, домовленості щодо користування житлом між сторонами не досягалось, членами сім'ї власника квартири вони не являються, жодних договірних відносин, зокрема, здачі квартири чи кімнати немає, позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. Протягом розгляду справи позивач підстав позову не змінювала. Ухвалою суду від 15 квітня 2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON], яка діє в своїх та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] інтересах, до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права користування квартирою - прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила визнати за нею, неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є сином позивача за первісним позовом [PERSON] Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В спірну квартиру заселилася як член сім'ї [PERSON], а діти, після народження, також, проживали в квартирі як члени сім'ї [PERSON] Після розлучення [PERSON] став чинити перешкоди [PERSON] та дітям у користуванні спірною квартирою, яку подарував позивачу за первісним позовом [PERSON], яка теж перешкоджає у користуванні квартирою. Ухвалою суду 02 червня 2016 року у якості третіх осіб було залучено [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. У зустрічному позові просили відмовити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просили первісний позов задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Третя особа Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації просила задовольнити зустрічну позовну заяву, а розгляд справи проводити за відсутності представника. Суд, заслухавши сторони, їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 02 квітня 2015 року (а.с. 9), згідно умов якого [PERSON], як дарувальник за цим договором, безоплатно передав у власність (подарував) [PERSON] зазначену квартиру, а [PERSON], як обдаровувана, прийняла зазначену квартиру (дарунок) у свою власність. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON], про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано [PERSON] не чинити будь-яких перешкод [PERSON] та дітям [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с.а.с. 52-53). При цьому суд встановив, що [PERSON] та малолітні діти були вселені в спірну квартиру як члени сім'ї власника квартири. Також, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом, відповідно до довідки (форма № 3), виданої 28 серпня 2015 року ЖЕД №903 (а.с. 8), на житловій площі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], як власник квартири, та її члени сім'ї: [PERSON] - чоловік та [PERSON] - син. Частиною 1 статті 109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 98 ЖК УРСР встановлено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Позивач просить виселити [PERSON] та її неповнолітніх дітей, як тимчасових мешканців. Разом з тим, оскільки позивач [PERSON] є власником квартири, а не наймачем, договір найму нею з будь-ким із членів сім'ї не укладався, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року встановлено підстави поселення відповідача та неповнолітніх дітей в квартиру, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про виселення є безпідставним і задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] інтересах, до [PERSON], про визнання права користування квартирою, то вони підлягають частковому задоволенню. Так, хоч [PERSON] не є членом сім'ї власника і не відноситься до осіб, які припинили бути членами сім'ї власника, неповнолітні діти є членами сім'ї [PERSON], які є членом сім'ї власника. А тому діти [PERSON] і [PERSON] мають право на користування квартирою. Оскільки, їх право на користування квартирою оспорюється власником, а вони мають законні підстави на користування спірною квартирою, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права користування за [PERSON] і [PERSON], підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права користування квартирою є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1102,40 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: partial