Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позовні вимоги в поданому позові обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] її колишній чоловік, шлюб з яким було розірвано рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 28.03.2018 року. У Шлюбі у них народилася дитина, син [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач. Син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Після того, як вони з відповідачем розірвали відносини та розійшлися, приблизно сім років тому, відповідач перестав надавати гроші на забезпечення їх сина, тому весь тягар виховання та матеріального забезпечення їх дитини зараз лежить тише на ній, що вона вважає неправильним. Оскільки відповідач добровільно в повному обсязі не виконує свій батьківський обовязок по утриманню їх сина, ніде зараз офіційно не працює і тому має мінливий прибуток, вона вимушена звернутися до суду та примусово стягнути з нього належні їх дитині аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на місяць, до досягнення сином вісімнадцяти років. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того додала, що 22.09.2018 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що не в змозі виплачувати 2000 гривень в місяць на утримання сина, оскільки ніде офіційно не працює. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 28.03.2018 року. За час спільного проживання у сторін народилася дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-КГ №120878 від 22.06.2011 року. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач [PERSON] записаний батьком дитини, а отже на нього покладено обовязок, щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина не надає. Відомостей, щодо наявності в нього інших стягнень по виконавчим листам суду не надано. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з нормами ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. В загальній декларації прав людини проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. В Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. В конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З'ясовуючи обставини, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів, суд враховує, що позивач працездатний, офіційно не працевлаштований, хронічних захворювань не має, на утриманні нікого не має. Статтею 182 СК України, визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та відповідача, беручи до уваги, що відповідач офіційно не працює, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача [PERSON] має бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі встановленому Законом. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, судом враховується, що 22.09.2018 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-КГ №141604 від 22.06.2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial