Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, згідно договору дарування житлового будинку від 05.04.2005 року ВСА № 779579. Вказує, що на даний час в її будинку зареєстрована вона, її мати [PERSON] та її колишній цивільний чоловік [PERSON] . Зазначає, що у 2011 році стосунки між нею та відповідачем були розірвані і з того часу за місцем реєстрації він не проживає. Позивач вказує, що неодноразові спроби поговорити, щоб відповідач знявся з реєстрації ні до чого не привели. При цьому за місцемреєстрації відповідач з липня 2011 року і по цей день не проживає, особистих речей відповідача в будинку не має, оплату за комунальні послуги ніколи не вносив. Зазначає, що вона неодноразово просила його добровільно знятися з реєстрації в будинку, але він відмовляється. Вказує, що 18.10.2011 року, 17.10.2013 року, 20.10.2014 року, 13.06.2016 року з цього питання вона зверталася до Вільнянської сільської ради. За її зверненнями були складені акти депутатського обстеження, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає. Зазначає, що 04.05.2020 року, 19.10.2020 року вона в черговий раз звернулася до депутата Нивотрудівської сільської ради, про що складені акти депутатського обстеження, в яких вказано, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає. За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, а також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належить їй за договором дарування житлового будинку від 05.04.2005 року (а.с.10). З довідки виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради №320 від 26.10.2020 року встановлено, що у вищезазначеному будинку разом з позивачем зареєстровані: [PERSON] , 20.08.1942 року, та [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування ВСА №779579 реєстр № 480 від 05.04.2005 року (а.с.11). З акту депутатського обстеження від 18.10.2011 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.12). З акту депутатського обстеження від 17.10.2013 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.13). З акту депутатського обстеження від 20.10.2014 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.14). З акту депутатського обстеження від 13.06.2016 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає (а.с.15). З акту депутатського обстеження від 19.10.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2011 року (а.с.16). З акту депутатського обстеження від 04.05. 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2011 року (а.с.17). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.01.2021 року № 239997121, [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування ВСА №779579 реєстр № 480 від 05.04.2005 року (а.с.45). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеному будинку не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно користуватися своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її будинку. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved