Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що вона є власником квартири № 15 у будинку № 7, розташованому по вулиці Бульварна у м. Словянськ Донецької області. Зареєстровані у вказаній квартирі відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які не є її власниками, не проживають у ній з 2013 року, не користуються нею, не беруть участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачеві здійснювати свої права власника. В звязку з цим, [PERSON] просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] О,П. та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 15 в будинку № 7, розташованому по вул. Бульварна у м. Словянськ Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON], а також її представник адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру серії ДН № 070026 від 22 березня 2019 року, не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомленими належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлень про виклик до суду; представник позивача, який відповідно до приписів ч. 1 ст. 64 ЦПК України має повноваження на ведення справи в суді й здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтвердив заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиви на позов не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 648, [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157673387 від 26 лютого 2019 року квартира № 15 в будинку № 7, розташованому по вул. Бульварна у м. Словянськ Донецької області, належить позивачу по справі [PERSON] Поряд з цим, з довідки № 375, виданої 25 лютого 2019 року ТОВ «Керуюча компанія «Ліра ЛТД», слідує, що за адресою: Донецька область. [ADDRESS], зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] В той же час, в акті № 113, складеному 05 березня 2019 року комісією у складі керівника комітету мікрорайону «Лісний» [PERSON], а також сусідів-свідків: [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO], й [PERSON], проживаючої за адресою: [INFO], зазначено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] в квартирі № 15 будинку № 7, розташованому по вул. Бульварна у м. Словянськ Донецької області, з 2013 року не проживають. Отже враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є ані членами сімї позивача в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, ані власниками спірної квартири, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved