Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21 травня 2011 року. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON] Данієля Ренатовича, [INFO], який проживає разом із позивачем. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, подружжя мешкає окремо, шлюбних стосунків не мають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що при зазначених обставинах збереження шлюбу є неможливим, а тому вона вимушена звернутися до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір при подачі до суду позовної заяви. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомим причинам. Про день та час слухання справи повідомлена вчасно та в установленому порядку. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки його батьком. Частиною 3 ст.76 ЦПК України передбачено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Незважаючи на належне отримання судової повістки про виклик до суду, [PERSON] в судове засідання не зявився, причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про шлюб серії І-ЖС № 095686 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2011 року, актовий запис №94. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] Данієля Ренатовича, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС №175035, виданим Заводським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного,що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, понесені судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному розмірі 640,00грн., сплаченому при зверненні до суду.

Outcome: approved