Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, і повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час досяг повноліття, але з 01.09.2015 року навчається у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, вищому навчальному закладі І рівня акредитації за спеціалізацією «Будівництво та експлуатація будівель і споруд»; строк закінчення навчання 30.06.2019 року. Син не працює, стипендії не отримує, має незадовільний стан здоровя. Батько належним чином не дбає про матеріальне забезпечення сина, хоча має таку можливість. Позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів відповідача, щомісячно, на весь період навчання до досягнення сином 23-х років; стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина в розмірі Ѕ частини витрат. 16.05.2018 року відповідачем [PERSON] на адресу суду надано відзив, у якому він зазначає, що заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, оскільки син навчається на денній формі навчання за державним замовленням, а отже не сплачує за навчання, та заперечує щодо стягнення з нього додаткових витрат, оскільки позивачем не надано доказів понесення витрат на лікування колінного суглоба у сина. Окрім того, відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває теперішня дружина, яка знаходиться у відпустці у звязку із вагітністю та неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов часткового обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матірю повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №089159 від 20.07.1999 року (а.с.6). [PERSON] проживає з матірю (позивачем), за адресою: м. Вінниця, вул. П.Запорожця, 21/84, що вбачається з довідки МКП «ЖЕК №5» №1400 від 26.03.2018 року (а.с. 13). Згідно довідки Вінницького коледжу будівництва і архітектури КНУБА від 21.03.2018 року №121/18, [PERSON] навчається у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, вищому навчальному закладі І рівня акредитації за спеціалізацією «Будівництво та експлуатація будівель і споруд»; строк закінчення навчання 30.06.2019 року (а.с. 12). [PERSON] у звязку з навчанням не працює, стипендії також не отримує, відповідач [PERSON] (батько) належним чином не дбає про матеріальне забезпечення сина, хоча має таку можливість, оскільки працює в ТОВ «Імідж Будімідж» на посаді виконавця робіт та отримує стабільний дохід, що підтверджується довідкою ТОВ «Імідж Будімідж» від 10.05.2018 року №6. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 199, 200, 201 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи вищезазначені обставини та те, що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, офіційно працює в ТОВ «Імідж Будімідж» та може надавати матеріальну допомогу (достатніх доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), син навчається на денній формі навчання, у звязку з чим не працює, а також не отримує стипендію, на утриманні відповідача перебуває син від повторного шлюбу - [PERSON], [INFO] та вагітна дружина, суд приходить до висновку, що необхідно та можливо стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 27.03.2018 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо; разом з тим ст. 199 цього Кодексу передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання; на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу); норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами; таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Таким чином, оскільки [PERSON] досяг повноліття, то стягнення додаткових витрат у звязку з його особливими потребами (станом здоровя) чинним законодавством не передбачене, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат слід відмовити. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 704,80 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: partial