Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом (в остаточній редакції, яка прийнята судом 01.04.2021р.) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державного підприємства «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державна казначейська служба України про застосування наслідків недійсності правочину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі заявки №7557 від 08.09.17 року щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яка була подана на ім`я директора ЧФ ДП «СЕТАМ» Мацак Є.І. за підписом начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області А.В.Гайдар, - ДП «СЕТАМ», як організатором прилюдних електронних торгів, було проведено електронні торги з реалізації квартири [ADDRESS] , як майна боржника/іпотекодавця [PERSON] за виконавчим провадженням №54631706, до складу якого входить виконавче провадження №31435887 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м.Черкаси №2-252 від 18.04.2011 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості в загальній сумі 1 076 041,03грн., - переможцем яких стала [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] , як їх учасник, що запропонувала найвищу ціну за даний лот - в розмірі 850080грн. (протокол проведення електронних торгів № 299710). Торги відбулися на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5. 12.12.2017 року державним виконавцем за результатами вказаних торгів було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого державним нотаріусом Лук`яновою Т.І. позивачу було видане свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру. Між тим, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2018р. по справі №711/750/18 за позовом [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Державного підприємства «Сетам», третя особа: державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лук`янова Т.І. про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності, - було визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017 року, відповідно до якого переможцем стала [PERSON] , та скасовано свідоцтво про право власності від 15.12.2017 року, видане державним нотаріусом Лук`яновою Т.І., відповідно до якого [PERSON] належить вищевказана квартира. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018р. апеляційні скарги [PERSON] , Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, Генерального директора ДП «СЕТАМ» Вишньова В.М. залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018р. - без змін. При цьому, мотивуючи зазначене рішення суду, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, посилаючись на те, що спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена, оскільки була єдиним житлом боржника/іпотекодавця [PERSON] і виступала, як забезпечення її зобов`язань перед ВАТ «Ерсте-банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», саме за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті, що підтверджується записом в паспорті та даними, які розміщені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Але, не зважаючи на це, а також не зважаючи на те, що відповідачі були спроможні встановити дану обставину,- квартира була протиправно відчужена відповідачами на електронних торгах. Крім того, постановою Верховного Суду від 18.09.2019р. судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду залишені без змін. При цьому, Верховний Суд виходив з тих підстав, що реалізація майна з прилюдних торгів відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладені за результатами торгів угоди не відповідають вимогам закону, спірна квартира відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, рішення суду від 22.05.2018р. набрало законної сили 03.10.2018р. і є чинним. Крім того, позивач вважає, що сторонами зазначеного вище правочину, укладеного за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки є продавці - в даному випадку, враховуючи норми постанови КМУ від 09.10.2019р. №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», ст.ст. 81, 82, 87, 89, 95 ЦК України, ст. 64 ГК України, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ у редакції наказу МЮУ 29.09.2016р. №2832/5, зареєстрованої в МЮУ 02.04.2012р. №489/20802, Положення про управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), затвердженого Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2020р. №38/6 та Положення про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), затвердженого Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 10.01.2020р. №38/6, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016р. №2831/15: органи державної виконавчої служби, як відповідач по справі Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), в структуру якого входять - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а також Державне підприємство «Система електронних торгів арештованим майном (ДП «Сетам»), яке теж визначено відповідачем. При цьому, як зазначалось вище, покупцем є переможець електронних торгів [PERSON] . Крім того, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 215, 216, 541 ч.1, 650 ч.1, 655 ч.1, 656 ч.4, 658 ч.1 ЦК України, вважає, що продавці (відповідачі по справі) повинні солідарно відшкодувати їй вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, тобто вони зобов`язані повернути все, що було одержано від [PERSON] на виконання договору, який був визнаний судом недійсним, тобто повернути їй сплачені нею за недійсним правочином грошові кошти в сумі 850080грн. Оскільки ДП «Сетам» повернуло позивачу кошти в сумі 42504грн. лише 08.11.2019р., хоча з часу виникнення обов`язку з повернення всіх коштів, які були отримані на виконання визнаного недійсним договору, минуло більше одного року, - то продавці солідарно повинні повернути їй 807576грн. При цьому, відповідачі, отримавши від [PERSON] претензії, як вказує позивач, їх проігнорували. Крім того, посилаючись на ст.ст. 509 ч.1, 524, 533-535, 625, 1214, 536, 628 ч.2 ЦК України, позивач вважає, що відповідачі не повернули сплачені їй грошові кошти в повному обсязі, а часткове повернення було здійснене зі значною затримкою, а тому вони повинні солідарно сплатити їй інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми: - за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 42504грн. за період з 03 жовтня 2018р. по 08 листопада 2019р. : 3% річних - в сумі 1 404,38 грн. та індекс інфляції в сумі 3 149.55 грн., а всього - 4 553,93?грн.; - за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 807576грн. за період з 03 жовтня 2018р. по 11 червня 2020р. : 3% річних - в сумі 40 990,87грн. та індекс інфляції в сумі 81 717,98 грн., а всього - 122708,85грн. Також позивач вважає, що відповідачі солідарно повинні сплатити їй судові витрати 19348грн. 39коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказані грошові кошти. Також подана заява про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Зазначено, що сплачено судовий збір в розмірі 9348грн. 39коп. та орієнтовний розмір правничої допомоги адвоката становить 10000грн., а докази будуть надані суду додатково. Крім того, 07.06.2021р. до суду представником позивача адвокатом Міщенко С.В. подана заява про стягнення судових витрат (витрати на правничу допомогу адвоката та судовий збір). Зазначено, що докази про остаточний розмір судових витрат та заяву про ухвалення додаткового рішення позивачем буде подано до суду протягом строку, визначеного законом. Ухвалою суду від 24.09.2020р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.10.2020р. залучено до участі у справі співвідповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Ухвалою суду від 15.01.2021р. залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державну казначейську службу України, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк». Ухвалою суду від 05.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем ДП «Сетам» подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ 29.09.2016р. №2831/5 чітко розмежовано, кому і яку суму має перерахувати переможець торгів: на рахунок організатора торгів (ДА «Сетам») - винагороду за проведення торгів (гарантійний внесок та додаткову винагороду), а на рахунок відділу ДВС (приватного виконавця) - суму за лот. Переможець торгів [PERSON] (вона ж [PERSON] ) сплатила суму гарантійного внеску 42504грн., додаткова винагорода, яка перераховується на рахунок організатора - 00грн. та 807576грн. на рахунок продавця - відділ примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Черкаській області. Вважає, що відсутній солідарний обов`язок ДП «Сетам» та відділу примусового виконання рішень щодо повернення сплачених коштів за придбане майно. Не погоджується із висновками постанови ВП ВС від 05.06.2018р. справа №910/856/17,в т.ч. і щодо солідарного зобов`язання по поверненню коштів за придбане майно. Крім того, визнає факт того, що ДП «Сетам» повинне повернути переможцю торгів суму отриманого гарантійного внеску - 42504грн., оскільки інші грошові кошти підприємство не отримувало. Зазначені кошти підприємством повернуті [PERSON] на виконання постанови Верховного Суду від 18.09.2019р., що підтверджується платіжним дорученням від 08.11.2019р. Отже, заперечує проти сплати інфляційних та 3% річних. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову. Справу розглядати за відсутності представника відповідача. Представником позивача [PERSON] адвокатом Міщенко С.В. подано відповідь на відзив ДП «Сетам», за яким просить задовольнити позовні вимоги повністю, враховуючи доводи позову. Іншими відповідачами відзив на позов подано не було. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державною казначейською службою України письмові пояснення по суті позову та відзиву не подано. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Міщенко С.В. повністю підтримали позовні вимоги в редакції від 01.04.2021р. та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за довіреністю Мацак Я.М. заперечувала проти позову. Зазначила, що грошові кошти в сумі 807576грн. надійшли на депозитний рахунок органів ДВС і були розподілені за виконавчим провадженням стягувачу (ПАТ «Фідобанк»), а також на оплату виконавчого збору (на рахунок Держбюджету) та витрат за виконавчим провадженням (в ДВС). Крім того, 42504грн. були отримані ДП «Сетам» як внесок. На рахунку органів ДВС жодних коштів не залишилось, а тому після набрання чинності судового рішення орган ДВС не міг повернути кошти позивачу, оскільки їх не мав. Вважає, що ПАТ «Фідобанк» повинен був або держава в особі Державної казначейської служби України повинні повернути кошти. Відповідачі, яких вона представляє, не чинять протиправних дій (бездіяльності) щодо неповернення коштів позивачу. Крім того, вважає, що ДП «Сетам» не повинно повертати кошти позивачу, оскільки є лише організатором торгів. Зазначила, що управління та відділ не є юридичними особами, а є структурними підрозділами. Юридичною особою є лише Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). В судове засідання не з`явився представник відповідача ДП «Сетам», будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Подано заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання не з`явились представники третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що на підставі заявки №7557 від 08.09.2017р. щодо реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, яка була подана на ім`я директора ЧФ ДП «СЕТАМ» Мацак Є.І. за підписом начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області А.В.Гайдар, - ДП «СЕТАМ», як організатором прилюдних електронних торгів, було проведено електронні торги з реалізації квартири [ADDRESS] , як майна боржника/іпотекодавця [PERSON] за виконавчим провадженням №54631706, до складу якого входить виконавче провадження №31435887 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №2-252 від 18.04.2011р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості в загальній сумі 1 076 041,03грн., - переможцем яких стала [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] актовий запис №39 від 14.01.2020р.), як їх учасник, що запропонувала найвищу ціну за даний лот - в розмірі 850080грн., про що свідчить протокол проведення електронних торгів № 299710 від 27.11.2017р. При цьому, зазначено у протоколі, що ціна продажу 850080грн., сума сплаченого гарантійного внеску 42504грн., додаткова винагорода організатора 0грн. Також, вказано, що сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця 807576грн. Крім того, у цьому протоколі зазначено, що організатором торгів є ДП «Сетам», а продавцем - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області. Торги відбулися на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5. 12.12.2017р. державним виконавцем Вельган О.В. за результатами вказаних торгів було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, на підставі якого державним нотаріусом Лук`яновою Т.І. позивачу було видане свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру (зареєстровано в реєстрі за №2-2117. Крім того, внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] 15.12.2017р., про що свідчить відповідний витяг №107783043. Між тим, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2018р. по справі №711/750/18 за позовом [PERSON] до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Державного підприємства «Сетам», третя особа: державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лук`янова Т.І. про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності, - було визнано недійсним правочин, укладений за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] , що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017 року, відповідно до якого переможцем стала [PERSON] , та скасовано свідоцтво про право власності від 15.12.2017 року, видане державним нотаріусом Лук`яновою Т.І., відповідно до якого [PERSON] належить вищевказана квартира. Крім того, вирішене питання про розподіл судових витрат. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018р. апеляційні скарги [PERSON] , Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, Генерального директора ДП «СЕТАМ» Вишньова В.М. залишено без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкас від 22 травня 2018р. - без змін. Крім того, постановою Верховного Суду від 18.09.2019р. судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду залишені без змін. За матеріалами, що надані представником відповідачів, встановлено, що на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області надійшли кошти в розмірі 807576грн., які відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» розподілені таким чином: 731078грн. 12 коп. на користь ПАТ «Фідобанк» (виконавче провадження №31435887) платіжне доручення №1744 від 11.12.2017р.; 73107грн. 81коп. на користь держави виконавчий збір (за цим же виконавчим провадженням) платіжне доручення №1731 від 11.12.2017р.; 2999грн. 67коп. на користь ГТУЮ у Черкаській області як витрати на проведення експертизи (за цим же виконавчим провадженням) платіжне доручення №1736 від 11.12.2017р.; 195грн. 20коп. на користь ГТУЮ у Черкаській області як витрати на проведення виконавчих дій (за цим же виконавчим провадженням) платіжне доручення №1738 від 11.12.2017р.; 195грн. 20коп. на користь ГТУЮ у Черкаській області як витрати на проведення виконавчих дій (за виконавчим провадженням №12406408) платіжне доручення №1738 від 11.12.2017р. Також встановлено, що ДП «Сетам» отримало 42504грн. від позивача [PERSON] , як гарантійний внесок. Згодом, ДП «Сетам» 08.11.2019р. повернуло позивачу кошти в сумі 42504грн., що підтверджується платіжним дорученням №19651 і не заперечується позивачем. Крім того, судом встановлено, що 28.02.2020р. позивачем направлялися письмові претензії начальнику ГТУЮ у Черкаській області, начальнику управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, начальнику відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, генеральному директору ДП «Сетам» про застосування наслідків недійсності правочину та сплату коштів. Між тим, результати вирішення даних претензій, суду не відомі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ч.ч. 1, 2 ЦК України). З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. З інформації, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а також згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції», вбачається, що ліквідовано, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 до цієї постанови, серед яких Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області, та утворено, як юридичні особи публічного права, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2. Пунктом 3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції. При цьому, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, і зокрема: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного територіального управління юстиції у м.Києві, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (ст. 2 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦК, юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Цим Кодексом встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом. Юридична особа може бути створена шляхом примусового поділу (виділу) у випадках, встановлених законом. Статтею 82 ЦК України передбачено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 87 ЦК України, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту, затвердженого Кабінетом Міністрів України, що після його прийняття учасниками стає установчим документом. Засновники (учасники) юридичної особи, утвореної на підставі модельного статуту, можуть у встановленому законом порядку затвердити статут, який є установчим документом, та провадити діяльність на його підставі. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Установа створюється на підставі індивідуального або спільного установчого акта, складеного засновником (засновниками). Установчий акт може міститися також і в заповіті. До створення установи установчий акт, складений однією або кількома особами, може бути скасований засновником (засновниками). Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Статтею 89 ЦК України передбачено, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Підстави для відмови у проведенні державної реєстрації юридичної особи встановлюються законом. Відмова у проведенні державної реєстрації юридичної особи з інших підстав, ніж встановлені законом, не допускається. Відмова у державній реєстрації, а також зволікання з її проведенням можуть бути оскаржені до суду. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін. У силу статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до статті 64 ГК України функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону. Частиною 1 ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до ч. 3 ст.95 ЦК України філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Тобто, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю. Як визначено у п.п. 1.7 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18, коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. Згідно з п. 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень,затвердженої Наказом Міністерства юстиції України у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012р. за № 489/20802, - органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби). Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень - Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов`язання становить від двадцяти п`яти до п`ятдесяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Згідно з п.1 розділу VII. Інструкції з організації примусового виконання рішень стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та державних банках, (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок). Відповідно, замість ліквідованого Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, - було утворено Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яке є правонаступником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Крім того, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не є самостійною юридичною особою публічного права, а є підпорядкованим підрозділом виконавчої служби, що входить до сфери управління Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до Положення про Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)», затвердженого Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 10.01.2020 №38/6 вбачається, що Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) : - є територіальним органом державної виконавчої служби, входить до системи органів Міністерства юстиції України як структурний підрозділ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та є підзвітним і підконтрольним Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (п.1); - організовує, контролює здійснення примусового виконання рішень у випадках передбачених законом, відділом примусового виконання рішень Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та відділами державної виконавчої служби (п.4); - здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через Відділи (п.7); - укладає договори з особами, залученими до проведення чи організації виконавчих дій, оплата за якими здійснюється за рахунок авансового внеску стягувача (п.п.7 п.10); -Управління та відділ примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - мають печатки з зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п.п.13 п.10). Згідно з Положенням про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), затвердженого Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 10.01.2020 №38/6, - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) є структурним підрозділом Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( п.1); - виконує рішення і здійснює інші дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (п.9.10); - Відділ утримується за рахунок Державного бюджету України; - Відділ має рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам та окремий не бюджетний рахунок для зарахування авансових внесків стягувачів, а також рахунки для обліку депозитних сум і нарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Отже, встановлено, що і Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), і Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - є структурними підрозділами Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)» з певними, визначеними Законом, підзаконними актами та діючими Положеннями правами та функціями. Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК в редакції, що діяла на час проведення торгів та видачі свідоцтва про право власності). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено частинами 1-3 статті 656 ЦК, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (ч.4 ст. 656 ЦК України в редакції, що діяла на час проведення торгів та видачі свідоцтва про право власності). Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Електронні торги з реалізації арештованого майна відбуваються відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮУ від 29.09.2016р. №2831/5. Цим Порядком визначені поняття: електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну; гарантійний внесок - грошова сума, зарахована на рахунок організатора електронних торгів, яку за одним лотом сплачує учасник електронних торгів, крім випадків, передбачених цим Порядком, у розмірі 5%, виходячи зі стартової ціни лота, та яка є завдатком зі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів; організатор електронних торгів, торгів за фіксованою ціною (далі - Організатор) - суб`єкт господарювання, якого за результатами конкурсної процедури відбору організатора (далі - Конкурс), передбаченої цим Порядком, уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних торгів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком; організація електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) - вчинення Організатором заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних торгів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком; проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) - вчинення Оператором заходів щодо реалізації арештованого майна, які полягають у відображенні процедури проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) і виконанні інших функцій, передбачених цим Порядком. Крім того, цим Порядком (в редакції чинній на час проведення торгів) передбачено, що розмір винагороди Організатору за організацію та проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) становить 5 % вартості реалізованого майна. У разі якщо майно реалізоване за ціною, вищою від стартової, Організатор здійснює перерахунок винагороди пропорційно до збільшення ціни майна та зазначає у протоколі електронних торгів суму винагороди, яку покупець повинен додатково сплатити, а також рахунок Організатора, на який необхідно сплатити ці кошти. Гарантійний внесок вважається сплаченим з моменту зарахування його на рахунок Організатора. Як передбачено Порядком, на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно в такому порядку: зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця); сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів; різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди Організатору перераховується переможцем на рахунок Організатора у разі, якщо майно реалізовано за ціною, вищою від стартової. Крім того, за нормами Порядку визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання електронних торгів недійсними гарантійний внесок підлягає поверненню переможцю електронних торгів протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідного рішення на адресу Організатора. Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Дійсно, відповідно до постанови від 05.06.2018р. (справа №910/856/17) Велика Палата Верховного Суду визначила, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору. Між тим, суд звертає увагу, що предметом позовних вимог по цій справі було визнання електронних торгів недійсними, а не застосування наслідків недійсності правочину. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в редакції від 01.04.2021р. підлягають до часткового задоволення, а саме слід їх задовольнити в частині стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке є юридичною особою і стороною по справі (ст.ст. 46, 47, 48 ЦПК України), на користь позивача грошових коштів в розмірі 76497грн. 88коп., які складаються з: 73107грн. 81коп. - виконавчий збір (ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»), 195грн. 20коп. - витрати на проведення виконавчих дій, тобто витрати виконавчого провадження (види та розміри витрат виконавчого провадження встановлені наказом МЮУ від 29.09.2016р. №2830/5), 195грн. 20коп. - витрати на проведення виконавчих дій (види та розміри витрат виконавчого провадження встановлені наказом МЮУ від 29.09.2016р. №2830/5), 2999грн. 67коп. - витрати на проведення експертизи, тобто витрати виконавчого провадження (ч.4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»), оскільки хоча ці кошти і були отримані відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, який, враховуючи проведену реорганізацію органів державної виконавчої служби, був і є відповідним структурним підрозділом, в тому числі і на даний час. Відповідно, за позовними вимогами не можуть відповідати, в даному випадку, інші відповідачі - і відділ, і управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки вони входять до структури ЦМРУ МЮ (м. Київ) і не є належними відповідачами. Крім того, ДП «Сетам» не отримувало грошові кошти - виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, а тому також не повинно нести обов`язок їх сплачувати позивачу. При цьому, судом враховано, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам. Орган державної виконавчої служби та приватний виконавець щодо кожного рахунка ведуть електронний облік і звітність за сумами на рахунках у порядку, визначеному Міністерством юстиції України. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 11.12.2017р., тобто на час розподілу коштів) грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Що стосується стягнення з відповідачів на користь позивача коштів в сумі 731078грн. 12коп. (807576 - 76497,88), то в цій частині вимог слід відмовити. Так, як зазначалось вище, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу. При цьому, і орган ДВС, і організатор електронних торгів, і покупець - є сторонами договору купівлі-продажу, а власник відчужуваного нерухомого майна - боржник за виконавчим провадженням. Отже, як на думку суду, вирішуючи цей спір, межі пред`явлених позовних вимог (ч.1 ст. 13 ЦПК України), враховуючи норми ст. 216 ЦК України, у разі визнання недійсним правочину, саме кожна із сторін цього правочину (орган ДВС, організатор ДП «Сетам», відповідно) повинна повернути покупцю - переможцю торгів (позивачу [PERSON] ) грошові кошти, які кожен з них отримав на виконання цього правочину. Зокрема, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) повинно повернути позивачу 76497грн. 88коп. (виконавчий збір, витрати виконавчого провадження), ДП «Сетам» повинно повернути і вже повернуло позивачу 08.11.2019р. 42504грн. (гарантійний внесок). Інші відповідачі не можуть відповідати за такими пред`явленими до них позовними вимогами, оскільки вони не є належними відповідачами. При цьому, грошові кошти в сумі 731078грн. 12коп., хоча і були отримані органами ДВС і знаходились на його депозитному рахунку, але вони 11.12.2017р. були перераховані стягувачу за виконавчим провадженням - ПАТ «Фідобанк» і, відповідно відсутні у органах ДВС і останні не є їх володільцями. Крім того, враховуючи норми чинного законодавства, до цих коштів взагалі не мав і не має відношення організатор електронних торгів (сторона правочину) ДП «Сетам». Отже, підстав стягувати їх з підприємства, немає. Враховуючи особливості такого виду правочину, саме ПАТ «Фідобанк», як стягувач за виконавчим провадженням, отримав грошові кошти в сумі 731078грн. 12коп., які йому призначались за результатами проведення електронних торгів і фактично були сплачені покупцем [PERSON] через органи ДВС. Особливість правового статусу вигодонабувача полягає в тому, що він не приймає участі в договорі, але з моменту укладення договору набуває право на самостійний інтерес від використання майна, переданого в управління (в даному випадку, банківською установою свого часу були передані у власність боржника кредитні грошові кошти). Отже, [PERSON] не позбавлена права звернутися із відповідним позовом до ПАТ «Фідобанк», як до вигодонабувача (кредитора у кредитних правовідносинах із [PERSON] - боржником у виконавчому провадженні та власником нерухомого майна, яке придбала [PERSON] на електронних торгах), застосувавши спосіб захисту, передбачений ст. 16 ЦК України. На думку суду, таке судове рішення жодним чином не суперечить і не відступає від висновків ВП ВС, що викладені у постанові від 05.06.2018р. у справі №910/856/17. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, то суд приходить до таких висновків: оскільки Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) повинно сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 76497грн. 88коп., то відповідно і враховуючи норми ст. 625 ЦК України, за якими передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, - саме з цього відповідача слід стягнути на користь [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 6327грн. 21коп. (76498 х 1,08271075 - 76498) та 3% річних - 2527грн. 58коп. (76498 х 3% х 402 : 365 : 100), які нараховані за період з 03.10.2018р. по 08.11.2019р. При цьому, суд враховує розмір заборгованості 76497грн. 88коп., кількість прострочених днів 402. Отже, суд вважає, що Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) порушене грошове зобов`язання щодо повернення грошових коштів позивачу у розмірі 76497грн. 88коп. Що стосується стягнення інфляційних втрат - 6327грн. 21коп. та 3% річних - 2527грн. 58коп. з інших відповідачів, то таке стягнення не можливе, оскільки, як зазначалось вище, інші відповідачі не є належними і не повинні відповідати за такими позовними вимогами. Як вже зазначалось, 08.11.2019р. ДП «Сетам» сплатило позивачу грошові кошти в сумі 42504грн. (гарантійний внесок), що визнається останньою. При цьому, безпідставними є доводи цього відповідача про те, що кошти сплачені після надходження до підприємства постанови Верховного Суду від 18.09.2019р., оскільки обов`язок повернути позивачу грошові кошти у підприємства виник з часу набрання судового рішення суду першої інстанції від 22.05.2018р. законної сили - 03.10.2018р., а не з моменту отримання постанови ВС, враховуючи норми процесуального законодавства та Порядку реалізації арештованого майна, затверджені наказом МЮУ від 29.09.2016р. №2831/5, про що вказано вище. Оскільки підприємством не доведено факту отримання судового рішення, яке набрало законної сили, то суд погоджується із доводами позову про те, що цим відповідачем порушені норми цивільного законодавства щодо виконання грошового зобов`язання і, враховуючи положення ч.2 ст. 625 ЦК, слід стягнути з нього на користь позивача за період з 03.10.2018р. (дата набрання судового рішення законної сили) по 08.11.2019р. (дата повернення гарантійного внеску): інфляційні втрати - 3149грн. 55коп. та 3% річних - 1404грн. 38коп., а всього - 4553грн. 93коп. Отже, в цій частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення, враховуючи правильність здійснених і наданих до суду розрахунків (сума боргу 42504грн., кількість прострочених днів 402). Слід зазначити, що відповідач не спростував надані позивачем розрахунки. Крім того, відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Солідарний обов`язок боржників передбачений ст. 543 ЦК України. Враховуючи пред`явлені позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів грошових коштів, суд вважає, помилковими твердження позивача про те, що у всіх відповідачів наявний солідарний обов`язок сплачувати грошові кошти на її користь, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Що стосується питання про розподіл судових витрат, то позивачем та її представником подана заява про розподіл судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката, але зазначено, що докази будуть надані відповідно до вимог ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача судовий збір в розмірі 899грн. 32коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial