Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І., вона (позивач) є власником квартири [ADDRESS] та за зазначеною адресою зареєстрований її (позивача) син - відповідач [PERSON] , який фактично з 01.09.2011 року в зазначеній квартирі не проживає. Також позивач зазначила, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, при цьому зазначена обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою), порушує її (позивача) права власника, крім того, реєстрація відповідача у квартирі впливає на розмір призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, а тому вона (позивач) змушена звернутися до суду. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач [PERSON] просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.10.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику в судове засідання учасників справи за наявними у справі доказами, при цьому, клопотань від учасників справи про призначення судового засідання та їх виклик в судове засідання до суду не надходили. Позивач [PERSON] надала заяву, зареєстровану в суді за вх. № 2229 від 30 січня 2019 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином, а також в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України, при цьому, будь-які заяви, клопотання, а також відзив на позов відповідач не подавав, тим самим, судом відзначається, що відповідач на скористався своїм правом на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І., укладеного між [PERSON] , як Продавцем, та [PERSON] , як Покупцем, за яким (договором) [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняла у власність квартиру за номером [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 14085185 від 30.03.2007 року право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (1/1 частки), на підставі договору купівлі-продажу /798/ 13.03.2007/ Приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Письменна Л.І., номер запису: 48137, в книзі: 142. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 09.10.2018 року [PERSON] , [INFO] , з 13.01.2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1352 від 17.08.2018 року КП «ЖЕО № 2» міської ради міста Кропивницького за адресою [ADDRESS] зареєстровані дві особи [PERSON] та син [PERSON] , [INFO] , який за даною адресою не проживає. Окрім того, відповідно до актів від 15 травня 2016 року та 21 серпня 2018 року, складеного за участю сусідів [PERSON] , проживає в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , проживає в будинку [ADDRESS] , [PERSON] , проживає в будинку [ADDRESS] останні підтвердили факт того, що син [PERSON] - [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.2011 року. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] ,який набув права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , як член сім`ї власника квартири, не проживає в зазначеній квартирі з 01.09.2011 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеною квартирою, або ж намагався вселитися в квартиру, або ж відсутній за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між власником квартири та членом сім`ї власника квартири не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України за клопотанням позивача судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 704,80 грн. залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved