Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування вимог позивач вказала, що 27 грудня 2011 року вона за усною угодою позики позичила відповідачу [PERSON] 30000,00 грн., про що відповідач надала розписку. Відповідач зобов'язалася повернути їй борг до 1 квітня 2012 року. починаючи з 1 квітня 2012 року вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути борг, однак відповідач до теперішнього часу борг не повернула. Відповідно до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 30270,23 грн., три проценти річних річних з простроченої суми становить 1650,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 30270,23 грн., три проценти річних з простроченої суми в розмірі 1650,00 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала. Також пояснила, що відповідач 27.12.2011 року взяла в неї в борг 30000 грн., які зобов'язалась повернути до 01.04.2012 року, про що написала розписку. Також у них з відповідачем була розмова про те, що якщо відповідач в строк до 01.04.2012 року не поверне їй взяті у борг кошти, то відповідач продасть їй свою квартиру. Але відповідач не повернула їй взяті у борг гроші та не переоформила на неї свою квартиру. Тому вона наполягає на задоволенні позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 30270,23 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1650 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги викладеними в позовній заяві обставинами, при цьому вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та подала зустрічний позов про припинення зобов'язання переданням відступного, визнання правочину дійсним та визнання права власності, в якому вказала, що 27.12.2011 року вона уклала з [PERSON] усну угоду безвідсоткової позики і у той же день вона отримала від [PERSON] безвідсоткову позику у розмірі 30000 грн., які вона зобов'язалася повернути грошовими коштами або наданням відступного на вимогу кредитора з моменту витребування. Отримавши кошти від [PERSON] в розмірі 30000 грн., вона 27.12.2011 року написала боргову розписку, в якій засвідчила факт отримання вказаної суми та засвідчила факт добровільного надання нею кредитору на зберігання належної їй квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, з метою забезпечення позики. [PERSON] жодного разу не зверталася до неї з вимогою повернення боргу, оскільки між ними існувала домовленість, що вона продає [PERSON] квартиру за 30000 грн., а [PERSON] бере на себе усі витрати по переоформленню вказаної квартири. [PERSON] вселилася у вказану квартиру у вересні 2011 року та проживає в ній дотепер. Угода про відступний від 27.12.2011 року, яка нотаріально не посвідчена через те, що [PERSON] категорично не бажає витрачати гроші на послуги нотаріуса, але за угодою позики та боргової розписки вони погодились повністю припинити зобов'язання по ній шляхом передання відступного, яким визначено належну їй на праві власності квартиру, яка вказана у розписці. Вважає, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору про відступний, що підтверджується розпискою від 27.12.2011 року, написаною нею. Крім того, вважає, що за цією угодою відбулося повне виконання договору, який існував між ними. Оскільки [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення квартири, яка належить їй по праві та в якій вона проживає, веде своє господарство, то вважає, що відповідно до ст.220 ЦК України дана угода про відступний від 27.12.2011 року є дійсна. Просить суд визнати правочин, укладений між нею та [PERSON] від 27.12.2011 року дійсним та права власності; визнати дійсним правочин про припинення зобов'язання переданням відступного - угоду про відступне від 27.12.2011 року, укладену між нею та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] Донецької області; стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати (а.с. 25-27). В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги за зустрічним позовом. Також пояснила, що вона збиралася купити будинок, у зв'язку з чим вирішила продати свою квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вони домовилися з [PERSON], що та купить її квартиру. [PERSON] передала їй 30000 грн. за квартиру, але попросила написати розписку. Вона на прохання [PERSON] 27.12.2011 року написала розписку, в якій вказала, що взяла ці гроші в борг та якщо не віддасть їх до 01.04.2012 року, то [PERSON] залишиться квартира. В них була домовленість, що [PERSON] буде оплачувати переоформлення квартири. Але потім [PERSON] відмовилася платити за переоформлення квартири та звернулася до суду з позовом про стягнення боргу. Вважає, що вона не має боргу перед [PERSON], оскільки та проживає в її квартирі вже третій рік. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про припинення зобов'язання переданням відступного, визнання правочину дійсним та визнання права власності задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 27.12.2011 року був укладений договір позики, згідно якого позивач передала, а відповідач прийняла від неї гроші в сумі 30000 грн., які зобов'язалася повернути до 01.04.2012 року. Зазначена обставина підтверджується письмовою розпискою, яку в той же день власноруч підписала відповідач. Також у розписці відповідач зазначила, що у випадку не повернення грошей за позивачем залишається її квартира (а.с. 8, 17). Згідно договору купівлі-продажу квартири, 22 жовтня 2001 року на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м. Димитров [PERSON] купила квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Договір було зареєстровано на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», реєстраційний № 915 від 22.10.2001 року (а.с.28-29). Розмір боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення грошового зобов'язання становить 30270,23 грн., а три проценти річних від простроченої суми становить 1650 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики відповідно до ст.1046 ЦК України вважається укладеним з моменту передання грошей. Обов'язок позичальника повернути позику позикодавцеві передбачено ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не повернула своєчасно згідно укладеного договору позики до 01.04.2012 року суму позики позивачу, тому суд вважає необхідним стягнути з неї на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення в розмірі 30270,23 грн. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1650 грн. Відповідно до ст.600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, посилання відповідача на те, що її зобов'язання повернути отриману суму позики позивачу припинилося за згодою сторін внаслідок передання нею позивачу відступного - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], не ґрунтуються на законі і не доведене в судовому засіданні. Так, суду не надано доказів, що позивач погодилась на отримання відступного у вигляді зазначеної квартири в якості погашення боргу відповідача за укладеним між сторонами договором позики. Написання відповідачем в борговій розписці фрази про залишення за позивачем її квартири не є підтвердженням укладення між сторонами договору про відступний у вигляді певної квартири, тим більше що в розписці взагалі не вказана про яку саме квартиру йде мова. Відповідачем не надано суду доказів того, що сторони взагалі домовились про купівлю-продаж певної квартири, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу цієї квартири, зокрема умов щодо якої саме квартири (її адреси), ціни продажу. І навіть якщо б такий договір про припинення зобов'язання за згодою сторін за договором позики внаслідок передання боржником кредиторові відступного у вигляді певного нерухомого майна (квартири) був би між сторонами укладений, то такий договір відповідно до ст.220 ЦК України був би нікчемний у зв'язку з недодержанням вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Крім того, відповідачем взагалі не надано суду доказів про наявність в неї права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки наданий суду договір купівлі-продажу квартири від 22.10.2001 року, укладений та зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», не підтверджує право власності відповідача на вказану квартиру через те, що він не посвідчений нотаріально. Тому зустрічний позов про припинення зобов'язання переданням відступного, визнання правочину дійсним та визнання права власності задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 319,20 грн. грн., який був сплачений позивачем при поданні позову до суду (а.с.1, 11). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved