Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа [PERSON] про визнання поруки такою, що припинена, посилаючись на те, що 18 червня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» був укладений кредитний договір № 159/08И, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 413 850,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних з зобов'язанням повернути кредит у строк до 17 червня 2028 року. У забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачкою та ЗАТ «Донгорбанк» був укладений договір поруки №159/08И від 18 червня 2008 року, згідно з яким вона поручилася перед банком за виконання третьою особою своїх зобов'язань за кредитним договором. Починаючи з 18 лютого 2009 року [PERSON] припинив виконувати свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим банк набув права вимагати від останнього дострокового повернення кредиту. 14 квітня 2009 року банком було направлено боржнику письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом в 30-ти денний строк з моменту отримання вимоги, яку той отримав 14 квітня 2009 року. За таких обставин у відповідача виникло право пред'явити вимогу до неї про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту з 15 травня 2009 року, протягом наступних шести місяців до 15 листопада 2009 року. Однак таку вимогу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» пред'явив до позивачки лише 10 червня 2010 року, про що вона дізналася лише у січні 2012 року, коли отримала копію позовної заяви. Просила суд визнати припиненою з 16 листопада 2009 року поруку за договором №159/08И від 18 червня 2008 року, укладеного між ЗАТ «Донгорбанк» та [PERSON] Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 06 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Не погодившись із вказаним рішенням відповідач, ПАТ «ПУМБ» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В скарзі посилався на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму ст. 559 ЦК України та неправильно зроблено висновок про припинення всієї поруки за договором поруки № 159/08 И від 18 червня 2008 року. Таким чином вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права. Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта ПАТ «ПУМБ» Шевченко О.Є., яка наполягала на доводах апеляційної скарги, представника позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 18 червня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» був укладений кредитний договір №159/08И, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 413 850,00 доларів США зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном повернення коштів у строк до 17 червня 2028 року (а.с. 12-15). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк» був укладений договір поруки №159/08И від 18 червня 2008 року, згідно з яким позивачка поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а.с. 6,7). Відповідно до п. 2.5 договору поруки № 159/08И укладеного між позивачем [PERSON] та ЗАТ «Донгорбанк» Поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність з Боржником по виконанню умов Основного зобов'язання; при настанні строку виконання зобов'язань за Основним зобов'язанням на протязі двох днів провести сплату заборгованості Кредитору. Встановлено, що зафіксувавши неодноразові порушення порядку виконання зобов'язань, 14 квітня 2009 року Банк надіслав на адресу позичальника [PERSON] повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке той отримав 14 квітня 2009 року особисто ( а. с. 5 ). Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом в 30-ти денний строк з моменту її отримання [PERSON] не виконав, тому банк пред'явив вимоги до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту у судовому порядку. Рішенням Будьонівського районного суду міста Донецька від 04 травня 2012 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2012 року, позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки було задоволено у повному обсязі - з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» стягнута сума заборгованості за кредитним договором та договором поруки в розмірі 594 347, 01 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредиту і сплату процентів та штрафу за порушення умов кредитного договору в еквіваленті 20 391,28 доларів США, вирішено питання судового збору (а.с. 42-48). Вказане рішення набрало законної сили. Задовольняючи позов [PERSON] про визнання поруки такою, що припинена, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись 14 квітня 2009 року з вимогою до [PERSON] про дострокове повернення кредиту, у банка з 15 травня 2009 року виникло право звернутися до [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту як до поручителя за вказаним кредитним договором. Оскільки протягом наступних шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання з вимогами про примусове виконання зобов'язань боржника [PERSON] банк до [PERSON] як поручителя не звертався, її позов про визнання поруки такою, що припинена, підлягають задоволенню. Проте погодитись із такими висновками не можна, бо суд дійшов його без врахування обставин по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК). Рішенням Будьонівського районного суду міста Донецька від 04 травня 2012 року позов ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки було задоволено у повному обсязі. З відповідачів у солідарному порядку у повному обсязі стягнута існуюча заборгованість за кредитним договором. Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції досліджувалися питання обґрунтованості притягнення до цивільної відповідальності поручителя за договором поруки від 18 червня 2008 року №159/08И. При цьому поручитель [PERSON] будь яких заяв з приводу визнання вказаного договору поруки припиненим суду не робила. Оскільки вказане рішення набуло законної сили, ухвалено за участю тих самих осіб з обставин, що стосуються одного і того ж кредитного договору, суд першої інстанції безпідставно не взяв його до уваги та помилково ухвалив рішення, яким договір поруки від 18 червня 2008 року №159/08И визнав припиненим. Згідно ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни є невідповідність висновків суду обставинам справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed