Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Альфа-Банк» про визнання неправомірним та таким, що порушує права споживача, нарахування здійснені ПАТ «Альфа-Банк» штрафних санкцій у розмірі 650 грн. за прострочку платежу у грудні 2014 року [PERSON] за Договором № 630012395 по картковому рахунку № [NUMBER], а також про зобов'язання ПАТ «Альфа-Банк» здійснити відповідний перерахунок та повернути на картковий рахунок № [NUMBER] списану з поточних платежів суму штрафу за прострочку платежу, здійсненого [PERSON] через ПАТ КБ «ПриватБанк» 01 грудня 2014 року. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 липня 2013 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір № 630012395, на підставі якого відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та оформлено карту. Оскільки в населеному пункті, де вона проживає відсутній філіал банку ПАТ «Альфа-Банк», картку АТ «Альфа-Банк» вона щомісяця поповнювала через термінали та ПАТ КБ «Приватбанк». 01 грудня 2014 року через ПАТ КБ «Приватбанк» в м.Марганці Дніпропетровської області нею було здійснено черговий платіж на ПАТ «Альфа-Банк» у м.Києві на суму 1200 грн. на розрахунковий рахунок № [NUMBER], МФО 300346, ЄДРПОУ отримувача 23494714. Починаючи з 02 грудня 2014 року на її телефон почали надходити повідомлення з ПАТ «Альфа-Банк» про наявність у нього заборгованості. З цього приводу вона звернулася із заявою до ПАТ «Альфа-Банк» та надала копію квитанції про сплату нею грошових коштів у розмірі 1200 грн. Також вона звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», де їй підтвердили, що її платіж було проведено та грошові кошти зараховані за призначенням. Відповідачем на її адресу 20.02.2015 року було направлено лист, вих. № 16986-23.1-б/б та повідомлено, що 04 грудня 2014 року кошти у сумі 1200 грн. були повернуті до КБ ПАТ «Приватбанк» у зв'язку з невірно вказаними реквізитами. Грошові кошти їй в ПАТ КБ «Приватбанк» повернули у березні 2015 року та знову провели платіж на суму 1200 грн., але через те, що вказані кошти не були зараховані на її картковий рахунок ПАТ «Альфа-Банк» у грудні 2014 року, відповідач їй додаткового нарахував відсотки за користування кредитними коштами та штрафні санкції у розмірі 650 грн. за несвоєчасно зроблений платіж. Позивач вважає дії відповідача щодо нарахування їй штрафних санкцій за прострочку платежу у розмірі 650 грн. незаконними та такими, що порушують права споживача, оскільки заборгованість за споживчим кредитом виникла не з її вини. 19 січня 2015 року, 18 лютого 2015 року. 23 березня 2015 року через ПАТ КБ «Приватбанк» в м.Марганці Дніпропетровської області нею було здійснено чергові платежі на ПАТ «Альфа-банк» у м.Києві на суму 500 грн., 500 грн., 450 грн., відповідно, на розрахунковий рахунок № [NUMBER], МФО 300346, ЄДРПОУ отримувача 23494714. Вказані грошові кошти ПАТ «Альфа-Банк» до ПАТ КБ «Приватбанк» не поверталися, хоча й сплачувалися по тим самим реквізитам, що й платіж на суму 1200 грн. від 01 грудня 2014 року. Тобто взяті на себе зобов'язання, щодо строків повернення кредитних коштів вона виконувала щомісяця. Так, згідно квитанцій за 01.12.2014 р. на суму 1200 грн. та 19.01.2015 р. на суму 500 грн., 18.02.2015 р. на суму 500 грн. реквізити ПАТ «Альфа-Банк» зазначені однаково, проте платіж від 01.12.2014 р. на суму 1200 грн. ПАТ «Альфа-Банк» повертає, а інші платежі зараховує. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, але раніше, до розгляду справи по суті, представником відповідача суду надано заперечення проти позову, мотивуючи наступним. Відповідно до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» щодо укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка є невід'ємною частиною Договору № 630012395 - Банк протягом строку дії Картки здійснює обслуговування операції з її використанням, а Клієнт зобов'язується сплачувати Банку винагороду згідно з тарифами по обслуговуванню особистих Карток, на що позивач у справі погодився. Підписання цього Договору Клієнт розуміє та погоджується з тим, що у випадку ініціювання Клієнтом операції, яка суперечить режиму використання рахунку ЕПЗ та/або будь-яким іншим нормам чинного законодавства України, банк має право відмовити Клієнту у проведенні такої операції. При цьому, Банк не несе відповідальності за відмову у проведенні відповідної операції, та, відповідно, не відшкодовує пов'язані з такою відмовою збитки Клієнтові та/або будь-яким третім особам. У разі порушення Клієнтом умов Договору та/або вимог чинного законодавства України що регулює порядок користування відповідним рахунком ЕПЗ, в тому числі в частині режиму використання рахунку ЕПЗ, Клієнт самостійно несе будь-яку відповідальність, а такі дії в порядку, передбаченому законодавством України. П.6.1.6. При надходженні на рахунок ЕПЗ/Рахунок «Доходний сейф»/Поточний рахунок/Депозитний рахунок коштів з призначенням платежу, що не відповідає режиму рахунку, визначеному законодавством України, банк має право відмовитися від прийняття цих коштів та повернути їх того ж дня (або наступного робочого дня при надходженні суми після закінчення операційного дня) на рахунок з якого вони надійшли як помилково перераховані. П.7.14.2.2. Банк має право відмовити Користувачу у здійсненні операції в Системі у випадку: неповного (невірного)_ зазначення Користувачем реквізитів операції. Представник відповідача зазначає, що в даному випадку позивачем було помилково вказано розрахунковий рахунок отримувача - свій [NUMBER]. Однак, відповідно до п.4.1.4 ДКБО мав бути вказаний транзитний рахунок № 2924701, а вже в графі «призначення платежу» позивач мав вказувати свій р/р [NUMBER]. Тому відповідач вважає, що мав повне право відмовити позивачеві в зарахуванні коштів та повернути їх. Третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк»в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, при цьому неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача та позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 липня 2013 року між сторонами у справі було укладено Договір № 630012395, на підставі якого на ім'я позивача відкрито картковий рахунок № [NUMBER] та оформлено картку. 01 грудня 2014 року через ПАТ КБ «Приватбанк» в м.Марганці Дніпропетровської області позивачем було здійснено платіж на ПАТ «Альфа-Банк» у м.Києві на суму 1200 грн. на розрахунковий рахунок № [NUMBER], МФО 300346, ЄДРПОУ отримувача 23494714, що підтверджується доданою позивачем до матеріалів справи квитанцією 0.0.322073297.2 від 01.12.2014 р. Факт здійснення позивачем вказаного платежу, який було проведено та грошові кошти були зараховані за призначенням підтверджується також письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09.01.2015 р. № 2056140. З письмового повідомлення ПАТ «Альфа-Банк» від 20.02.2015 року № 16986-23.1-б/б, адресованого на ім'я позивача, вбачається, що 04 грудня 2014 року кошти у сумі 1200 грн. були повернуті до КБ ПАТ «Приватбанк» у зв'язку з невірно вказаними реквізитами. Як зазначає позивач, грошові кошти їй в ПАТ КБ «Приватбанк» повернули лише у березні 2015 року та знову провели платіж на суму 1200 грн., що підтверджується також доданою до матеріалів справи випискою по рахунку кредитної картки Debit Gold MasterCard за період з 29.07.2013 по 23.03.2015. В зв'язку з чим відповідачем додатково нараховано позивачу відсотки за користування кредитними коштами та штрафні санкції у розмірі 650 грн. за несвоєчасно зроблений платіж. Твердження представника відповідача у своїх запереченнях щодо повного права відмовити позивачеві в зарахуванні коштів та їх поверненні, обґрунтовуючи тим, що позивачем було помилково вказано розрахунковий рахунок отримувача - свій [NUMBER], коли мав бути вказаний транзитний рахунок № 2924701, а в графі «призначення платежу» позивач мав вказувати свій р/р [NUMBER], суд не може взяти до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачає, що позивачем неодноразово здійснювались платежі за тими ж реквізитами, що здійснювала вона 01.12.2014 року. При цьому інші платежі завжди зараховувались своєчасно, а платіж за 01.12.2014 року було безпідставно повернуто. На підтвердження вищевказаного факту позивачем надано копії квитанцій № 0.0.339104834.1 від 19.01.2015 р., № 0.0.351074102.1 від 18.02.2015 р. про здійснення нею інших платежів, з яких дійсно суд вбачає, що 19.01.015 року, 18.02.2015 року через ПАТ КБ «Приватбанк» останньою було здійснено платежі на ПАТ «Альфа-банк» у м.Києві на суму по 500 грн. на розрахунковий рахунок № [NUMBER], МФО 300346, ЄДРПОУ отримувача 23494714, які було дійсно відповідачем зараховано своєчасно. Згідно положень ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно з нормами ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 стаття 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний йому надати документи, які підтверджують належну якість продукції. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач дійсно порушив права споживача та в даному випадку має місце прострочення кредитора, а тому нарахування та списання коштів з чергових платежів по договору на погашення неправомірно визначених відповідачем сум штрафу у сумі 650 грн. є неправомірним. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved