Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 06.03.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 11; після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дітей. На обґрунтування позову зазначила, що з 06.03.2009 вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Вказала, що шлюбно-сімейні стосунки між нею та чоловіком остаточно припинені з 06.02.2019 року. Причиною розпаду сім`ї стало те, що вони з чоловіком мають різні погляди на життя та сімейні цінності, в сім`ї часто виникали непорозуміння, які призвели до втрати почуттів любові та поваги. Спільне господарство між ними не ведеться, сім`я існує формально. Примирення між ними неможливе. Щодо вимог про стягнення аліментів вказала, що відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання, відповідно до якого свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстарції. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань відповідач до суду не надав, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивач ащодо заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 06.03.2009 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області за актовим записом № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що з лютого 2019 року сторони припинили шлюбні відносини. Позивач стверджує, що в них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, що не спростовано відповідачем. Бажання та\~намір відновити\~нормальні сімейні\~стосунки у\~позивача відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання часу для примирення не заявлялися. За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки позивач не має, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст.\~18\~Конвенції про\~захист прав\~дитини суд\~повинен докласти\~всіх можливих\~зусиль для\~того,\~щоб забезпечити\~визнання принципу\~загальної та\~однакової відповідальності\~обох батьків\~за виховання\~і розвиток\~дитини.\~Батьки або\~у відповідних\~випадках законні\~опікунинесуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180\~СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1-3 статті 181\~цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~ \~ \~ \~Згідно ч.2 ст.182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суду не надано доказів того, що відповідно до ст.\~187\~Сімейного кодексу\~України із доходів відповідача в примусовому порядку відраховуються аліменти на утримання синів, в порядку ст.188\~Сімейного Кодексу\~України від обов`язку утримувати дітей відповідач не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189\~Сімейного кодексу\~України між сторонами не укладено. При визначенні розміру аліментів судом враховуються обставини, передбачені ст.182 СК України: задовільний стан здоров`я дітей та відповідача, оскільки доказів протилежного суду не надано, відсутність доказів непрацездатності відповідача, відсутність відомостей про інших утриманців, інші обставини, які мають істотне значення. Заперечень проти позову суду відповідач не надав. Судом в ухвалі про відкриття провадження роз`снювався сторонам обов`язок надання доказів, в тому числі і щодо розміру доходу відповідача, а також право звернення із заявою про витребування доказів у разі неможливості надати їх самостійно, проте сторони таким правом не скористалися. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів є правомірними та підлягають задоволенню, доводи позивача не спростовуються відповідачем. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення аліментів позивач звернулася до суду 23.02.2021. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 23.02.2021, тобто з дня звернення позивачки з цим позовом до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Позивачем при подачі позову до суду були понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. за вимогу про розірвання шлюбу, які слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України Відповідно до п.1. ч.1. ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: approved