Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх матір`ю [PERSON] . В обґрунтування свого позову вказала, що з відповідачем\~вона знаходилась\~у шлюбі,\~що був\~зареєстрований 02\~серпня 2011\~року Амур-Нижньодніпровським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Дніпропетровського міського\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області,\~актовий запис\~№560.Від шлюбу\~мають двох\~малолітніх дітей,\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .01\~грудня 2015\~року Рішенням\~Жовтневого районного\~суду м.\~Дніпропетровська шлюб\~між нею\~та відповідачем\~було розірвано.Малолітні \~діти на\~даний момент\~проживають з\~нею.Після розірвання\~шлюбу у\~неї та\~відповідача не\~виникало спору\~щодо місця\~проживання їх\~спільних дітей,\~але неодноразово\~коли виникла\~можливість для\~відвідання з\~дітьми курортів\~за межами\~України,\~то через\~небажання відповідача\~дати на\~це дозвіл\~це ставало\~неможливим.16\~липня 2019\~року [PERSON] \~в чергове\~звернулась до\~відповідача з\~проханням надати\~такий їй\~дозвіл,\~а саме\~нотаріальну посвідчену\~згоду від\~його імені\~ на\~тимчасовий виїзд\~їх неповнолітніх\~дітей за\~кордон але\~жодної відповіді\~чи реакції\~на це\~не отримала.\~Вона надсилала\~відповідачу два\~листи з\~відповідними вимогами,\~але на\~жодний з\~листів не\~було відповіді\~чи іншого\~реагування. Відповідач з моменту розірвання шлюбу абсолютно не цікавився життям та вихованням спільних неповнолітніх дітей, жодного разу їх не відвідував і не бачився з ними. У зв`язку з цим у неї виникла необхідність звернення до суду з даним позовом для захисту своїх прав, а також прав та законних інтересів своїх неповнолітніх дітей. Позивач, до суду не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в яких просять позовні вимоги задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, надав нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2015 року (№201/16409/15-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06.07.2017 року, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , про що 06.07.2017 року складено відповідний актовий запис № 93, та змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу позивача на « [PERSON] ». (а.с.13) В період шлюбно-сімейних стосунків у сторін, народились діти, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 06.12.2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1561, та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 19.02.2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №254 (а.с.14-15). Відповідно до\~ч.1\~ст.3\~Конвенції про\~права дитини\~від 20.11.1989\~року (ратифікована\~Україною 27.02.1991\~року),\~в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст.157 СК України, ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В розумінні положень ст.160 СК України, в контексті суті поняття «місце проживання» відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», місце проживання дитини у віці від 10 до 14 років є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною і батьками, оскільки в такому віці дитина хоча і вправі висловлювати свою думку з цього приводу, однак її думка не має вирішального значення. Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд приймає до уваги характеристику на матір дітей [PERSON] , засвідчена головою правління ЖБК №405, відповідно до якої остання мешкає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання характеризується позитивно.(а.с.20) Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може знешкодити розвиткові дитини. За медичним висновком, що міститься в матеріалах справи видно, що [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.(а.с.18) Відповідно довідок департаменту інформаційних технологій МВС України [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не має не знятої чи не погашеної судимості, в розшуку не перебуває. (а.с.19) Аналізуючи рівень виконання батьками своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що саме мати [PERSON] переважно приймає участь у вихованні дітей, їх матеріальному забезпеченні, проявляє інтерес до навчального процесу. Будь-яких доказів в підтвердження зворотного судом не встановлено та відповідачем, згідно з ст.ст.12, 13 ЦПК України, до суду не надано. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] .. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 768.40 грн. (а.с.1).

Outcome: approved