Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є колишньою дружиною її сина. Вказуючи, що відповідач фактично не проживає у квартирі з 2008 року, так як проживає за межами України, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняла до розгляду, відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання. Суд своєю ухвалою підготовче провадження закрив і справу призначив до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] не з`явилася у судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України була належним чином повідомлена за зареєстрованим місцем проживання (а.с.41). Відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 09 квітня 2021 року постановив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 317, частиною першою статті 319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд і незалежно від волі інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами статті 150 ЖК УРСР та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статей 64, 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ними і ведуть спільне господарство. Як установив суд, що квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 26 березня 2003 року належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 8). З довідки Турійської селищної ради Турійського району Волинської області від 08 серпня 2018 року № 938 видно, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , однак, за вказаною адресою вона не проживає (а.с. 10). Відповідно до актів обстеження місця проживання Турійської селищної ради Турійського району Волинської області від 23 листопада 2016 року, від 07 серпня 2018 року відповідач [PERSON] у квартирі, власником якої є позивач, не проживає з 2008 року, так як проживає в Італії (а.с. 15, 16). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила й свідок [PERSON] . Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач втратила інтерес до житла, оскільки понад дванадцять років у ньому не проживає. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житлом та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності відповідача понад дванадцять років, наявність між нею і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду справи таких фактів встановлено не було. Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] 704 гривні 80 копійок судового збору. На підставі викладеного, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, статей 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved