Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 28.05.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №670. Посилається на те, що 28.05.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сім'ї, він не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. Протягом останніх чотирьох місяців вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В зв'язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просить його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Суду пояснив, що між ним та позивачем втрачено почуття поваги та любові їх шлюб розпався та носить формальний характер, спільно вони не проживають протягом чотирьох місяців. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, врахувавши заяву позивача, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.05.2010 року, що видно із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.05.2010 року (а.с. 6). В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON], яка проживає з позивачем. Вказане вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.08.2012 року (а.с. 7). Причиною розпаду сім'ї є те, що сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на життя та частих сварок між ними, вони перестали розуміти один одного, не можуть знайти між собою спільної думки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали та виникають в їх сім'ї, він не здатний підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних цінностей. Протягом останніх чотирьох місяців сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їх інтересам, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача, прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved