Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , однак у ній зареєстрований відповідач [PERSON] (син позивача), який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та його слід задоволити з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 8, 41 Конституції України, ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування квартири від 26.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Хоменко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1429, позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , під номером [ADDRESS] а (а.с. 6). Відповідно до довідки ТОВ «УЮТ» від 05.06.2019 року № 583, позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою зареєстрований [PERSON] , однак за місцем реєстрації не проживає (а.с. 8). Згідно із Актом від 01.06.2019 року, [PERSON] з 01.06.2018 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] не проживає (а.с. 7). Отже, у спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з 01.06.2018 року, тобто понад рік, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачеві як власнику житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved