Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем [PERSON] [INFO] шлюбу, від якого вони спільних дітей не мають. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та відсутність побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, через що виникають конфлікти та сварки, шлюбні відносини між ними припинені з березня 2020 р., спільне господарство не ведуть, примирення між ними є неможливим. При цьому, просила відновити дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.05.2020 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання позивачем подано заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала, проти надання судом строку для примирення позивач категорично заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Судова кореспонденція поверталась неврученою з підстав «непроживання адресата» за адресою місця реєстрації, а також телефонограмою секретаря судового засідання на 2 номери відповідача підтверджено відсутність з відповідачем контакту для повідомлення дати та часу судового засідання. На підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України суд постановляє заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 липня 2014 року Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 136, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2020 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 ч.1 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, позивач просить розірвати шлюб та заперечує щодо надання строку на примирення судом. Крім того, відповідач не проявив зацікавленості в збереженні сім`ї, та ігнорував телефонні дзвінки співробітників суду та саму судову кореспонденцію. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим, суд вважає необхідним відновити позивачу, яка висловила в заяві свій намір на повернення прізвища, дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Центрального відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 08 липня 2014 року № 136, складеному Вишгородським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. На підставі викладеного,

Outcome: approved