Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 23 липня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1998. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23 липня 2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, в якому мають двох неповнолітніх дітей. Зазначає, що за час подружнього життя між сторонами часто виникали суперечки та конфлікти, оскільки кожен із подружжя має протилежні погляди на життя. З вересня 2016 року вони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Стверджує, що примирення та подальше збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. В судовому засіданні 28.04.2017 р. позивач заперечила щодо заявленого відповідачем клопотання про надання строку для примирення з метою збереження сім'ї. В подальшому, після строку наданого судом для примирення тривалістю в три місяці, в судове засідання, призначене на 14 серпня 2017 року не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити, щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні 28.04.2017 р. заявив клопотання про надання строку для примирення сторонам, пояснив, що бажає зберегти сім'ю. В подальшому, після строку наданого судом для примирення тривалістю в три місяці, в судове засідання призначене на 14 серпня 2017 року не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 23 липня 2006 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1998. В шлюбі в них народилися двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] . Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, міцної сім'ї вони не утворили. Тривалий час відносини між сторонами поступово погіршувались, вони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. У відповідності до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Так, ухвалою суду від 28 квітня 2017 року, враховуючи взаємини між сторонами, наявність у них двох неповнолітніх дітей, судом задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення тривалістю в 3 (три) місяці. Однак, після закінчення призначеного судом строку для примирення подружжя, таке не відбулося, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 56, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved