Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, внаслідок припинення права власності на квартиру за адресою: 51900, [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], являється матірю [PERSON], та бабусею [PERSON] (прізвище до шлюбу «Рудакова») [PERSON], [INFO], яка є донькою її доньки [PERSON] (прізвище до шлюбу «Кудрякова») [PERSON], [INFO]. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Фонду комунальної власності від 21 грудня 1998 року № 5п/1609-р їй, [PERSON] та відповідачу, [PERSON], належало на праві власності по 1/2 частці, кожному, квартири за адресою: пр. Наддніпрянський, буд. 1 «Е», кв. 133 у м.Камянське. Відповідач [PERSON] з 2011 року в квартирі за адресою: пр. Наддніпрянський, буд. 1 «Е», кв. 133 у м. Камянське не проживає. Виїхавши до Росії на заробітки, син залишився проживати у Ростові-на-Дону Російської федерації, де мешкає по теперішній час, працевлаштувався, влаштував своє особисте життя і наміру повертатись в Україну не має взагалі. Перешкод у користуванні квартирою вона синові ніколи не чинила. Належну [PERSON] 1/2 частину квартири за адресою: пр. Наддніпрянський, буд. 1 «Е», кв. 133 у м. Камянське, він подарував своїй племінниці [PERSON], надіславши довіреність на її імя для укладення договору від імені дарувальника. Власницею іншої 1/2 частини квартири 133 у будинку 1 «Е» по пр. Наддніпрянському у м. Камянське залишилась вона, [PERSON], згідно вищезазначеного Свідоцтва про право власності на житло. Одночасно із довіреністю на дарування частки квартири, відповідач надіслав і довіреність на зняття його з реєстраційного обліку в квартирі, яка видана на неї і на сестру, [PERSON], розуміючи, що необхідно вирішити і це питання, адже протягом багатьох років його непроживання в квартирі вона сплачувала комунальні послуги за зареєстрованого, але непроживаючого в квартирі члена сімї, самостійно вирішувала питання щодо підтримання квартири в належному санітарно-технічному стані, таким чином ми намагались вирішити питання в досудовому порядку. Але, його довіреністю про зняття з реєстраційного обліку, скористатись за призначенням неможливо, бо законодавством України передбачено зняття з реєстраційного обліку або при наявності особи, або за рішенням суду. А, так як присутність відповідача в України неможлива, то її єдиною можливістю захисту права власності - є звернення до суду. До того ж, вона має намір подальшого розпорядження квартирою, а реєстрація відповідача може стати перешкодою для здійснення її права власника. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 лютого 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.50). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.49). Представник Адміністрації Дніпровського району в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 01.03.2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Фонду комунальної власності від 21 грудня 1998 року №5п/1609-р позивачу, [PERSON], та відповідачу, [PERSON], належить на праві власності по 1/2 частці, кожному, квартири за адресою: пр. Наддніпрянський, буд. 1 «Е», кв. 133 у м.Камянське Дніпропетровської області. В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності зареєстровано в реєстровій книзі №129 за реєстровим №21574.(а.с.35). Факт непроживання відповідача [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], з 2014 року по теперішній час, підтверджується актом про непроживання від 29.11.2017 року. (а.с.16). Згідно бази даних ІІПС Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області [PERSON] із заявами та повідомленнями до Дніпровського ВП з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS], не звертався. (а.с.18). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 65 ЖК України особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 15 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму жилого приміщення. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач, як член сім'ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з 2014 року згідно даних акту від 29.11.2017 року (а.с.16), суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved