Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29.05.2010 року між нею [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу. Відповідно до умов якого, сторони повинні були до 29.08.2010 року укласти з договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, яка визначена попереднім договором. Але, по обставинам, які виникли не з її волі (проблеми з питання успадкування домоволодіння після смерті її матері), до вищевказаної дати, технічні документи на будинок не були готові. До призначеного терміну договір не був укладений, а перенесено на 29.09.2010 року, тобто на місяць пізніше. Проте, 29.09.2010 року, [PERSON], діюча за довіреністю від імені [PERSON], від укладення договору купівлі-продажу будинку - відмовилася. Про що, приватним нотаріусом [PERSON], було складено заяву. Крім того, на підставі попереднього договору, [PERSON] 06.06.2010 року оселився в будинок, а 09.09.2010 року він зареєструвався за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Новомиколаївка, вул. Польова, № 36, і лише після звернення нею до правоохоронних органів вони звільнили її будинок, разом з тим привели будинок до непридатного для проживання стану, а саме зруйнували стіни, розбили вікна, зняли підлогу та всю проводку, розібрали піч, тобто зруйнували будинок з середини. Зараз будинок не придатний для проживання з вини [PERSON] та його родичів. Так, вартість робіт необхідних для ремонтно-відновлювальних робіт складає 41486,48 грн., що підтверджується висновком експерта, тому саме дану суму вона просить стягнути солідарно з відповідачів. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, надавши письмові заперечення у яких послання позивачки вважали безпідставними та необґрунтованими, тому заперечували проти їх задоволення у повному обсязі. Треті особи у судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили, за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі доказів наявних у матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, які є близькими родичами сторін по справі і можуть бути зацікавленими у вирішенні спору на користь позивачки чи відповідачів відповідно, тому суд до наданих ними показань у судовому засіданні ставиться критично, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається , що 29.05.2010 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі був укладений попередній договір, за яким остання отримала завдаток в сумі 48000,00 грн., та сторони дійшли згоди в строк до 29.08.2010 року укласти договір купівлі-продажу будинку №36 по вул. Польовій в м. Новомиколаївка, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області за 185000 грн. Крім того, до укладення основного договору, відповідачі переїхали у будинок позивачки та почали там проживати. Проте, в подальшому договору купівлі-продажу будинку сторонами у визначені терміни укладено не було, що визнано ними в судовому засіданні, на підставі чого, родина відповідачів виїхала з домоволодіння відповідачів. Зокрема, [PERSON] у позовній заяві на підставу обґрунтування своїх вимог посилається на те, що умисне пошкодження домоволодіння відбулось саме в період проживання відповідачів тобто з 06.06.2010 року по 10.11.2010 року і вартість завданих їй матеріальних збитків становить 41486,48 грн., що підтверджується висновком експерта зробленим на її замовлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Під час розгляду справу судом встановлено, що 29.05.2010 року тобто до укладання договору між сторонами в спірному будинку №36 по вул. Польовій в м. Новомиколаївка проживала інша родина [PERSON] та акту прийому житлового приміщення з відповідачами не складалось, як до його укладення так і після розірвання, а тому суд критично відноситься до висновку судово-будівельної технічної експертизи, оскільки вона проведена не в межах судового слідства, а з Постанови про призначення судово-будівельної технічної експертизи від 03 квітня 2014 року вбачається, що вона виготовлена на замовлення [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні,та є дочкою позивачки та на думку суду висновок експертизи суперечить вимогам ЗУ «Про судову експертизу», та не вказує на осіб які пошкодили майно. Окрім того, приймаючи до уваги той факт, що умисне ушкодження домоволодіння на думку позивачки відповідачами відбулося нібито період часу з 06 червня по 11 листопада 2010 року, проте звернення в рамках кримінального провадження до будівельно-технічної експертизи відбулося лише у квітні 2014 року, тому відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що саме дії відповідачів призвели до ушкодження домоволодіння позивачки, яка до речі у судовому засіданні дала пояснення що бачила відповідачів тільки одного разу при укладенні договору, що не відповідає викладеним обставинам в позовній заяві. Крім того суд приймає доводи представників відповідача про те що 16 жовтня 2013 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області розглянутий позов [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] \~про відшкодування \~матеріальної та моральної шкоди. При постановленні цього рішення вирішив зустрічні вимоги [PERSON] вказавши:»Оцінюючи вимоги зустрічного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд приходить до висновку про безпідставність таких вимог, оскільки нікчемний правочин не створює правових наслідків для його сторін, а питання про застосування наслідків нікчемного правочину судом вирішено по суті.» Частиною 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України). Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження\~та обовязковість рішень суду до виконання. Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню у зв'язку тим, що у судовому засіданні вимоги позивачки не знайшли свого ґрунтовного підтвердження суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України суму судового збору віднести за рахунок [PERSON]

Outcome: dismissed