Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.06.2004 року позивач уклала з відповідачем договір довічного утримання, посвідчений нотаріально за реєстровим №3418. Відповідно до укладеного договору, [PERSON] передала у власність відповідачу квартиру [ADDRESS], в якій проживає й досі. Відповідач же зобов'язався довічно повністю утримувати позивача, забезпечувати її необхідною матеріальною допомогою у розмірі 200 грн. щомісячно. 01.07.2005 року відповідач зареєстрував право власності на вказану квартиру на своє ім'я. Однак, всупереч укладеному договору, відповідач позивача ніколи не утримував ні повністю, ні частково, грошей на її утримання не надавав. Відповідач разом із своїм сином прописався в квартирі, однак, ніколи разом із позивачем не проживав, не надавав допомоги навіть тоді, коли позивач хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Весь час, з моменту укладення договору довічного утримання позивачу фактично допомагала і виконувала всі прохання і доручення її племінниця яка, як вважає позивач, своєю багаторічною працею і фактичним доглядом за позивачем заслужила прихильність і довіру. З урахуванням наведеного, на підставі вимог ст.755 ЦК України, позивач просить суд розірвати договір довічного утримання з відповідачем. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити на підставі вищевикладеного. Надала згоду на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні поштові підтвердження. За таких обставин, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі даних та доказів, що є в матеріалах справи. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно зі ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 29 червня 2004 року між [PERSON], в якості відчужувача, та [PERSON], в якості набувача, укладений договір довічного утримання, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 3418 (а.с.7). Згідно з умовами зазначеного договору (п.1), позивачка передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS], а відповідач, в свою чергу, зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою і зберігши в її безкоштовному довічному користуванні всю вищевказану квартиру (п.4). Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами договору в сумі 200 гривень щомісяця (а.с.7). У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання договірних зобов'язань не допускається. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходить з їх обґрунтованості. Так, позивач вказує, що відповідач [PERSON] свої обов'язки за договором довічного утримання належним чином не виконує, ніякого догляду за позивачкою не здійснює. Свідок [PERSON] в суді показав, що біля 20-ти років перебуває в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Спочатку вони вдвох жили у деревні, а коли постаріли, господарство вести стало тяжко, переїхали до міста, приблизно у 2006 році. У позивача була її квартира, а свідок купив собі однокімнатну, тепер живе на дві квартири: іноді ночує у позивача, іноді - у своїй квартирі, щоб не кидати. Свідку відомо, що відповідач [PERSON] є племінником позивача, своїх дітей в неї немає. З дитинства [PERSON] жаліла [PERSON], та приблизно років десять тому вирішила укласти з ним договір довічного утримання. Однак, в результаті сама допомагала йому, а не він їй. Так, відповідач приблизно раз на місяць привозив їй цибулю, картоплю, моркву по 2-3 кг для супу, за що вона йому зразу віддавала 100-200 грн. [PERSON] існувала та живе виключно на свої кошти, вона сама сплачує комунальні послуги, придбає харчі та ліки. Останні роки в неї дуже поганий зір, треба було лікуватися, операцію провести за 16 тисяч грн. Однак, возила її до лікарні племінниця [PERSON], а не відповідач, операція проведена лише за кошти позивача. [PERSON] допомагає лише свідок та племінниця, хоча позивач розраховувала, що саме відповідач буде її навідувати, допомагати, доглядати. Останні три роки позивач фактично не ходить, доглядають її саме свідок та племінниця, яка навідує позивача у вільний від роботи час, вбирає квартиру не менш як два рази на місяць, прасує речі позивача, робить всю роботу по квартирі та виконує всі доручення тітки. Свідок [PERSON] в суді показала, що є сусідкою позивача біля 40 років, вони проживають в одному будинку, дружать, позивач у третьому під'їзді, свідок - у четвертому. Відповідача [PERSON] не знає та ніколи не бачила. Свідку лише відомо, що коли позивач постаріла, коло 10-15 років тому, вирішила залишити квартиру племіннику, але він до позивача не приходить, не навідує. Приходять та навідують позивача лише племінниця та свідок [PERSON], вони приносять продукти. Позивач скаржилася свідку, що племінник, на якого вона відписала квартиру, до неї не приходить, не навідує, не допомагає, як уклала договір з ним, так і припинив приходити. Позивач жаліла, що уклала з ним договір, адже розраховувала на його допомогу. Говорила свідку, що оскільки за нею доглядає племінниця, то хотіла на неї квартиру переписати. Свідок [PERSON] в суді показала, що є сусідкою позивача біля 40 років, проживають в одному будинку, в сусідніх під'їздах. Матір позивача померла, у квартирі залишилася проживати сама [PERSON] Свідку зі слів позивача відомо, що вона дуже жаліла свого племінника, що він афганець, має двох маленьких дітей, і що вона років десять тому уклала з ним договір дарування квартири. Потім позивач скаржилася свідку, що цей племінник не приїжджає до неї, хоча має автомашину, не приходить, не допомагає їй, позивач у зв'язку з цим, дуже ображалася на нього. Лише племінниця [PERSON] приходить навідувати позивача, прасує їй речі. Свідок [PERSON] також фактично весь час знаходиться з позивачем. Свідок часто буває у гостях в квартирі позивача, приблизно 2-3 рази на тиждень, тому все детально знає. Позивач скаржилася свідку, що після оформлення договору з племінником, він прописався в квартирі, грошей не надає, всі комунальні витрати сплачує саме позивач. Весь час з моменту укладення договору позивач ображалася на племінника, жаліла, що неправильно уклала з ним договір, адже він не допомагав їй ні морально, ні фізично. Коли в неї погіршилося здоров'я, за нею доглядали лише племінниця [PERSON] та свідок [PERSON]. Тому позивач вирішила розірвати договір з племінником. Свідок [PERSON] у суді показала, що є рідною племінницею позивача, а відповідач приходиться їй рідним братом. Позивач любила їх, але, відповідача дуже жаліла, що в нього аж троє дітей, уклала з ним договір довічного утримання. Позивач спочатку проживала з [PERSON] в деревні, вели господарство, але з віком це їм стало тяжко і вони переїхали до міста коло 8-ми років тому. Коли декілька останніх років у позивача забракло сил та здоров'я, вона звернулася до свідка, щоб вона їй допомагала. Позивач сказала свідку, що на [PERSON] в неї надії немає, що він вантаж по догляду за позивачем на себе не бере. Свідок не могла відмовити рідній тітці, тому доглядає її. Про це знав та знає відповідач, і цей факт його цілком влаштовував, що свідок турбується і доглядає позивача. Позивач весь час питала у свідка, чому [PERSON] до неї не приходить, чому він так з нею поступає. Відповідач навідував позивача раз на місяць - півтори, привозив цибулю, картоплю та моркву. І все, більше в нього ніколи не було часу. Коли позивач повідомила відповідачу про те, що збирається переоформили договір на свідка, яка її доглядає, то відповідач образився та сказав, що віднині «я Вас не знаю». Свідок пояснив, що у 2012 році позивач фактично втратила зір, необхідно було лікування та операція. Про це вона повідомила відповідача, але він відповів, що йому ніколи цим питанням займатися. Приблизно вже років сім позивач самостійно вбирати в квартирі та прасувати не може в силу віку, виконує лише дрібні роботи. Свідку відомо, що позивач просила дружину відповідача [PERSON] помити їй вікна в квартирі, [PERSON] пообіцяла, але довго не йшла, у зв'язку з чим, свідок це зробив на прохання позивача. Заключивши договір, відповідач за позивачем не доглядав та не доглядає, матеріально не підтримує, ліки не купує, за все розплачується виключно позивач своїми грошима. Суду також надані письмові докази у вигляді купи квитанцій, починаючи з моменту укладення спірного договору та по теперішній час, які підтверджують, що витрати на житлово-комунальні послуги, придбання товарів і т.ін. несла саме позивач. І ці докази повністю узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Крім того, як встановлено, позивач є учасником війни, з 1996 року - інвалідом другої групи безстроково, ветераном праці (а.с.9, 10, 11), в силу хвороби потребує стороннього догляду (а.с.21), перенесла операцію на очі, їй рекомендовано лікування (а.с.22, 23). Доказів, які б належним чином та достовірно спростовували показання свідків, підтверджували факт здійснення відповідачем догляду за позивачем, його забезпеченню, в сенсі укладених ними договірних відносин, суду не надано. Суд бере до уваги ту обставину, що договір довічного утримання було укладено ще у 2004 року, і лише у 2013 році позивач звернулася до суду з позовом. Але, по-перше, зі змісту п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, вбачається, що законодавець не конкретизує певний період невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, який потрібно виждати щоб звернутися до суду. По-друге, судом враховується, що як встановлено, позивач лише в останні роки потребувала саме сторонньої допомоги, а до цього була в змозі піклуватися про себе самостійно, для себе нічого не вимагала, і лише коли захворіла стала потребувати дієвої допомоги та ретельного догляду за собою, який отримала не від відповідача, а інших осіб. В спірних правовідносинах, які розглядаються судом, враховуючи насамперед вік, стан здоров'я позивача, слід виходити з позиції беззаперечного захисту її інтересів. Договір довічного утримання (догляду) має характер особисто-довірчого (фідуціарного), оскільки відчужувач одержує від набувача житло, догляд, харчування та інше, тобто, стосунки між ними повинні ґрунтуватися на особистій пошані, довірі. Договір довічного утримання (догляду) має триваючий характер та вимагає систематичного і постійного виконання набувачем своїх обов'язків щодо відчужувача до моменту припинення договору. При чому, обов'язок щодо надання утримання та догляду, відповідно до договору, був покладений особисто на [PERSON], який за це отримав у власність квартиру [PERSON] Невиконання своїх обов'язків набувачем позбавляє відчужувача тих послуг, на які вона розраховувала при укладанні договору. Встановлені судом на підставі належних та достовірних доказів фактичні обставини справи свідчать про нехтування [PERSON] своїми обов'язками за договором, їх систематичне невиконання. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав для його задоволення, що саме у такий спосіб можна захистити права та інтереси [PERSON] У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане (ст.756 ЦК України). Таким чином, наслідки розірвання договору чітко визначені законодавцем, передбачають певні дії сторони в позасудовому порядку щодо поновлення свого майнового права. Однак, дана обставина не перешкоджає повному захисту порушених прав позивачки, оскільки рішення суду про розірвання договору довічного утримання, та, як наслідок, позбавлення права власності відповідача на квартиру, є достатньою правовою підставою для відповідного державного органу для зняття відповідачки з реєстраційного обліку. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 744, 755 ЦК України,

Outcome: approved