Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності. У поданій заяві посилалася на те, що з 2011 року по 16.05.2016 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Вони проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного. Під час їх спільного проживання ніхто з ним в іншому зареєстрованому шлюбі не перебував. У грудні 2013 року вони придбали за договором купівлі продажу з розстрочкою платежів до 01.07.2015 року квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Договір купівлі-продажу було оформлено на [PERSON] Вона спільно з [PERSON] виплачувала кошти за придбану квартиру, при цьому отримувала доходи, працюючи перукарем, окрім того брала кошти в борг. В листопаді 2015 року вони остаточно розрахувалися за квартиру з продавцем, однак у них залишилися невиконані боргові зобовязання. Вони вирішили повністю розрахуватися з боргами, після чого офіційно укласти шлюб. Однак, 16.05.2016 року [PERSON] раптово помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді спадкового майна, а саме: квартиру №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці. Спадкоємцями майна померлого є його батьки, зокрема відповідач [PERSON], який проживав разом із ними. Мати померлого з сином не спілкувалася, її місце перебування їй не відоме. Вважає, що квартира №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці була їх спільною сумісною власністю, оскільки була набута в період їх спільного проживання та спільними коштами. Просила встановити факт спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по день його смерті. Визнати квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 16.05.2015 року. Також просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що проживала з 2011 року у цивільному шлюбі з [PERSON] Вони разом за спільні кошти придбали спірну квартиру та зробили у ній ремонт. Просила позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Свідок [PERSON] суду показала, що дійсно позичала [PERSON] кошти на купівлю квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач до придбання квартири спільно з [PERSON] проживали у неї на квартирі. Окрім того, вона позичала позивачу кошти на ремонт квартири. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] позичила у нього гроші на купівлю квартири, які до цього часу не повернула. Свідок [PERSON] суду показав, що товаришував з покійним [PERSON] Йому було відомо, що той проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 18.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, у відповідності до якого продавець продав за ціною 64019 гривень у власність покупця квартиру №2, що по вул. Сагайдачного, 84 м. Чернівці, загальною площею 44,60 кв.м., в тому числі житловою площею 30,00 кв.м. (а.с.44). Таким чином, [PERSON] у грудні 2013 року набув у власність зазначену квартиру (а.с.43). 16.05.2016 року [PERSON] помер (а.с.46). [PERSON], звертаючись до суду з позовом, посилалась на те, що з 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та проживала з ним однією сімєю. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Саме ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було встановлено судом з показів свідків, [PERSON] дійсно проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Окрім того, у відповідності листа Чернівецького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 08.10.2016 року [PERSON] з 01.01.2009 року не перебував у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 2011 року по день його смерті обґрунтована та підлягає задоволенню. Також суд вважає доведеним факт ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON], наявності у них спільного бюджету та проведення спільних витрат. Зокрема, зазначена обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями розписок про отримання продавцем квартири від [PERSON] коштів в рахунок погашення боргу за договором купівлі-продажу(а.с.40-41). Пунктами 20, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється, а тому суд приходить до висновку, що право спільної сумісної власності на зазначене майно слід припинити. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що квартира №2, що по вул.Сагайдачного, 84 м.Чернівці була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а тому вимога про визнання за позивачем права власності на ? частину квартири обґрунтована та підлягає до задоволення.

Outcome: approved