Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 29.05.2017 року, в якому просила суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; рішення суду в частині стягнення суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання. В обґрунтування предявлених\~ вимог вказала, що під час перебування з відповідачем в шлюбі 08.09.2011 року у них народився син [PERSON]. Після ускладнення між сторонами шлюбних стосунків, з січня 2017 року вони почали проживати окремо, син залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. В добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] не надає, в той час як отримуваних нею доходів недостатньо для задоволення першочергових потреб її та малолітньої дитини, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, предявлені вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно заяви просив суд справу розглядати за його відсутності, предявлені вимоги визнав. Додатково зазначив, що він є інвалідом ІІ групи, а тому при вирішенні судом питання про стягнення судового збору просив врахувати вказані обставини. За даних обставин суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними клопотань. Суд,\~дослідивши\~ письмові докази по справі, враховуючи позицію сторін та визнання відповідачем позову, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі, зареєстрованому 02.09.2006 року Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 566 (а.с.4), у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом серії 1-КИ №353583 від 20.09.2011 року (а.с.5). Як вказувала позивач, що також визнав відповідач, дитина проживає разом з матірю [PERSON] Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст.2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобовязань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. За даних обставин суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а аліменти за період з моменту звернення позивача до суду 29.05.2017 року по 08.07.2017 року стягнути в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,\~а відповідач є інвалідом ІІ групи та згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» також звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає компенсації за рахунок держави. В порядку п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved