Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про припинення права власності та визнання права власності на ціле домоволодіння, уточнивши його в подальшому зазначила наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 1971 року їй належить 14/100 частки будинку [ADDRESS], а саме квартира в будинку літ. «В-1», сіни 4-4, кухня 4-1, кімната 4-2, 4-3. Після купівлі будинку вона з родиною заселилася у будинок, зареєструвалася у ньому та з вказаного часу постійно у ньому мешкає. У 1987 році її син [PERSON] одружився і став мешкати разом з родиною у будинку. Також [PERSON] належить 18/100 частини домоволодіння, [PERSON] належить 14/100 частини домоволодіння, [PERSON] належить 54/100 частини домоволодіння. На підставі рішення Ленінської районної ради м.Донецька від 24.10.1990 року [PERSON] була надана окрема двокімнатна квартира [ADDRESS]. Після цього її родина відновила будинок, а саме другу половину під літ. «В-1». На теперішній час спірне домоволодіння складається з жилого будинку літ. В-1, прибудови в-3, в-2 погреба, сараїв літ. И, Т, І- тротуару. Вважає, що є власницею будівлі літ. «В-1» у будинку [ADDRESS]. У 2008 році вони почали оформлювати документи, але будинок був ще непридатний для експлуатації, про що складено висновок АОЗТ ППП «Донбассреконструкція» про технічний стан будівельних конструкцій об»єкту. Тому її родина відновила задню стіну будинку. Згідно висновку експертного дослідження будівельно-технічної спеціалізації №03.1013 експерта Давидовського В.В. про технічний стан конструкцій будівель домоволодіння [ADDRESS], не встановлено ознак, які свідчать про досягнення конструктивними елементами житлового будинку літ. «В-1» граничних станів з міцності або стійкості та можливості експлуатування за своїм функціональним призначенням. Зауважила, що до теперішнього часу [PERSON] жодних інтересів не проявила до будинку, не приймала участі у капітальному ремонті, у зв»язку із чим, посилаючись на положення ст. 349 ЦПК України просила суд припинити право власності [PERSON] на другу половину жилого будинку літ. «В-1» домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 14/100 частки домоволодіння [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву (а.с. 53) відповідно до якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить слухати справу без її участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 57) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причину своєї відсутності суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. З огляду на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від участі у судовому засіданні, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до довідки КП БТІ м.Донецька №07/2387 від 20.12.2013 року (а.с.56), право власності на нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] станом на 31.2012 року зареєстроване за [PERSON] (14/100 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.1971 року; за [PERSON] (18/100 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1983 року; за [PERSON] (14/100 частки) на підставі договору купівлі продажу від 12.12.1984 року; за [PERSON] (54/100 частки) на підставі рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 28.09.2009 року. Відповідно до технічного паспорту (а.с. 4-14) встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] складається з трьох житлових будинків з надвірними прибудовами : житловий будинок літ. А-1, загальною площею 65,3 кв.м., жилою 24,9 кв.м.; житловий будинок Б-1 загальною площею 43,2 кв.м., жилою 35,6 кв.м; будинку літ. В-1 загальною площе. 68,8 кв.м. жилою 29,1 кв.м. Як встановлено із договору купівлі-продажу від 22.03.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу (а.с.64-69), [PERSON] передав у власність [PERSON] 54/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що складається з А-1 - житлового будинку загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м., у тому числі прибудови літ. А4, тамбуру літ. А5, прибудови літ. А7 та гаражу літ. С. Згідно договору купівлі продажу від 22 грудня 1971 року (а.с. 29-30), [PERSON] набула право власності на 14/100 частини домоволодіння [ADDRESS], що складається із квартири літ. В-1, сіней 4-4, кухні 4-1, кімнат 4-2, 4-3. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 07.10.2013 року (а.с. 4-14) житловий будинок літ. В-1 складається із квартири [NUMBER] та [NUMBER], загальною площею 177,3 кв.м., жилою 105,1 кв.м. Відповідно до рішення Ленінської районної ради народних депутатів №412/3 від 24.10.1990 року, родині відповідача [PERSON] виділено двокімнатну квартиру [ADDRESS] внаслідок того, що спірна частина, а саме 14/100 будинку [ADDRESS] визнана аварійною (а.с.48). Так, позивач [PERSON] зазначає, що починаючи з 1971 року мешкає у будинку [ADDRESS], як власниця 14/100 його частини, проводила ремонт, здійснила капітальний ремонт аварійної стіни спірної частини домоволодіння, що зареєстрована за відповідачем [PERSON], відновила його технічний стан, про що свідчить домова книга щодо зареєстрованих осіб (а.с. 31-43), висновок експертного дослідження будівельно - технічної спеціалізації №03.10.13 від 22.10.2013 року (а.с. 21) з якого вбачається що стан будинку придатний для проживання, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений станом на 07.10.2013 р.(а.с. 4-14). Вказані обставини не оспорювалися відповідачами [PERSON], [PERSON], що вбачається із їх письмових заяв про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомих майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п.п. 1,8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватися також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності зазначеного нормативно-правового акту, відлік строків про які йдеться в ч.1 ст. 344 ЦК України, зокрема 10-річного, у такому разі починається з 01.01.2001 року. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати положення даної статті Цивільного Кодексу України, оскільки позивач добросовісно, тобто не порушуючи порядок вселення у будинок [ADDRESS], відкрито, тобто докладаючи усіх необхідних зусиль для додержання його у належному стані, і безперервно, тобто більше десяти років володіє спірною частиною будинку. А відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення права власності та визнання права власності є законними і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, і за позивачем необхідно визнати право власності на 14/100 частини домоволодіння літ. В-1, загальною площею 68,8 кв.м., жилою 29,1 кв.м. у садибному (індивідуальному) житловому будинку [ADDRESS], що складається згідно технічного паспорту з квартири [NUMBER], загальною площею 33,6 кв.м., жилої 14,7 кв.м; квартири [NUMBER] загальною площею 35,2 кв.м., жилої 14,4 кв.м., припинивши право власності за [PERSON]. На підставі ст. 344 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved