Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 26.05.1995 року їй (позивачу) державним нотаріусом Першої Кіровоградської нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстровано в реєстрі за № 1-2137, та 31.05.1995 року ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» внесено відповідний запис про реєстрацію права власності в реєстровій книзі за № 3609/12, у звязку з чим була заведена інвентаризаційна справа. Зазначила, що набуте нею майно складається з цілого будинку, що знаходиться у м. Кропивницький по вул. Воронізька, буд. № 22/33 з господарсько-побутовими спорудами. Крім того, згідно архівної довідки № 96044 право власності на даний будинок зареєстровано за нею (позивачем), а саме: на 57/100 частини будинку квартира [ADDRESS], а також за [PERSON], а саме: на 43/100 частини - квартира [ADDRESS], при цьому, зазначила, що після прийняття нею (позивачем) спадщини за заповітом, вона 24.07.1995 року подарувала вказану вище 43/100 частки будинку своєму брату - [PERSON] Крім того, вказала, що між нею (позивачем) та відповідачем [PERSON], який є її (позивача) колишнім зятем немає родинних звязків, рішенням суду від 26.01.2015 року шлюб між ним ([PERSON]В.) та її (позивача) донькою було розірвано, за вказаною адресою вони проживали спільно, у звязку з чим, після розірвання шлюбу відповідач залишився зареєстрований у вказаному будинку, крім того, зазначила, що жодних цивільно-правових відносин, майнових спорів між нею та відповідачем не виникало, зобовязань один перед одним не мають, права володіння відповідною частиною будинку відповідач не має, та його фактичне місцезнаходження їй не відоме, відповідач не проживає у даному будинку понад рік, а саме з листопада, 2014 року, участі в утриманні будинку та поліпшенні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного користування, які б йому належали також не має. Зазначила, що вказані вище обставини порушують її законні права та інтереси, у звязку з відсутністю будь-якої іншої домовленості з відповідачем та враховуючи те, що вона (позивач) не бажає нести витрати по сплаті комунальних платежів по утриманню будинку за відсутньою особою, яка зареєстрована у зазначеному будинку. З огляду на зазначене, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кропивницький (м. Кіровоград), вул. Воронізька, 22/33. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, клопотань, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Заслухавши позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.1995 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-2137, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 10.02.1994 року є [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Воронізькій, 22/33. Зазначене свідоцтво зареєстровано також в ОКП «Кіровоградське ООБТІ», зареєстровано в реєстровій книзі за № 3609/12. Крім того, в зазначеному свідоцтві про право власності на спадщину за заповітом є відмітка про те, що 43/100 частки жилого будинку подаровано [PERSON] за договором, посвідченим Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 24.07.1995 року по реєстру № 3-2402. Крім того, встановлено, що відповідно до архівної довідки № 96044 від 30.04.2013 року, виданої ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації», за архівними даними реєстрових книг ОКП «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок за адресою: Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Воронезька, буд. 22/33 станом на 01.01.2013 року належало [PERSON] 43/100 ч. (приватна спільна часткова), на підставі договору дарування від 24.07.1995 року № 3-2402, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, та [PERSON]О 57/100 ч. (приватна спільна часткова), на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.05.1995 року № 1-2137, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою. Відповідно до довідки квартального комітету № 14 Подільського району м. Кропивницький від 06.09.2017 року № 837 [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], при цьому, в будинку за зазначеною адресою зареєстровано також місце проживання чоловіка [PERSON], доньки [PERSON], онуки [PERSON], зятя [PERSON], при цьому [PERSON], за вказаною адресою зареєстрований, однак не проживає. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 18.09.2017 року, місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано з 12.05.2006 року за адресою м. Кропивницький (м. Кіровоград), вул. Воронізька, 22/33. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.01.2015 року, яке набрало законної сили 06.02.2015 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 червня 2006 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 376. Факт непроживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання [INFO] з листопада, 2014 року, а так само відсутність особистих речей та речей повсякденного використання підтвердили [PERSON] та [PERSON], мешканці будинків № № 26, 19-А відповідно по вул. Воронізька в м. Кропивницький, підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 14 Подільського району м. Кропивницький [PERSON], що підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 06.09.2017 року. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, за якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе з підстав, передбачених законом. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] як власник 57/100 частини житлового будинку № 22/33 по вул. Воронізька у м. Кропивницькому (м. Кіровоград) має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у т.ч., шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], який набув права користування житловим приміщенням - будинком № 22/33 по вул. Воронізька у м. Кропивницький (м. Кіровограді), не проживає в зазначеному вище будинку понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, як не встановлено і тих обставин, що відповідач набув речових прав на зазначений обєкт нерухомого майна, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 22/33 по вул. Воронізька у м. Кропивницький, при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору, стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved