Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що з 02.10.2015 вона перебуває у шлюбі з відповідачем, в якому народилася донька Софія, [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. За рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.03.2017 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача та на її утримання у розмірі 1/8 частини його доходів. Подружні відносини в неї з відповідачем не склалися у звязку з тим, що вони мали різні погляди на життя, наслідками чого були постійні сварки з останнім, свідком яких була їх дитина, що мало тяжкі наслідки для її психіки. З 05.09.2016 вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки та перестала вести з ним спільне господарство. Вважаючи примирення неможливим, збереження шлюбу таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх дитини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на розірванні шлюбу, пояснила, що сварки з відповідачем розпочалися після народження дитини, [PERSON] у нетверезому стані ображав її і дитину. З вересня 2016 року вони жодного разу не відновлювали свої відносини, вона з дитиною проживає у своїх батьків і категорично не бажає підтримувати з відповідачем сімейні стосунки, який у наданий судом строк для примирення неодноразово приходив до неї з метою помиритися, але їх спілкування завжди закінчувалося сварками та образами. До того ж вона за цей час познайомилася з іншим молодим чоловіком, з яким спочатку зустрічалася, а останні два місяці підтримує сімейні стосунки, мешкаючи з ним у своїх батьків, які підтримують її вибір. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, звернувши увагу на те, що судом застосовані всі можливі заходи щодо примирення сторін, а саме: скасування заочного рішення, надання строку для примирення, між тим його довіритель своєї позиції щодо шлюбу з відповідачем не змінила, а поведінку відповідача вважає зловживанням своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] вдруге після закінчення строку для примирення до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, про що свідчать телефонограми та рекомендоване повідомлення про вручення судового виклику, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягаєю задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 326, та є батьками дитини: доньки Софії, [INFO], яка проживає разом з позивачем та на утримання якої згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 30.03.2017 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з вересня 2016 року, не поновлюючи їх до теперішнього часу. Зазначені факти встановлено на підставі копій свідоцтв про шлюб сторін, про народження дитини, відповідного рішення суду (а.с.5, 6, 7-10). За рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12.07.2017, яке ухвалене у заочному порядку, шлюб сторін було розірвано. Дане рішення відповідно до ухвали суду від 20.09.2017 скасовано за заявою відповідача. Згідно за ухвалою суду від 03.10.2017 за клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення у чотири місяці. При цьому позивач висловлювалася проти такого засобу, оскільки відчуває до відповідача лише ненависть, образу та побоювання. Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України встановлена основна засада, на якій ґрунтується шлюб, а саме: вільна згода жінки та чоловіка. У шлюбі дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ч.1 ст.55 СК України. Згідно з положеннями частин 3 і 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Особливо це стосується закріпленого ч.4 ст.4 СК України і гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на повагу до приватного та сімейного життя, що включає в себе захист права на розірвання шлюбу у спосіб та в порядку, передбачені законодавством. Зокрема, згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Отже, формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, відповідно до якого примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, та правом позивача на приватне та сімейне життя. Зясовуючи фактичні взаємини подружжя, судом встановлено категоричне небажання позивача продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем, які припинені майже півтора року тому. Все це дає суду підстави для визнання обґрунтованими доводів позивача про неможливість відновлення сімейних стосунків з відповідачем. Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, у наданий судом чотирьохмісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення та збереження сімї неможливим. Беручи до уваги позицію позивача, яка не змінювалася на протязі розгляду даної справи з червня 2017 року, процесуальна поведінка відповідача свідчить лише про примушування позивача до сімейних стосунків, що є недопустимим з точки зору вищенаведених принципів, на яких будується шлюб. Спір майнового характеру сторонами не заявлений, місце проживання дитини та питання її матеріального забезпечення визначено сторонами самостійно. З огляду на приведене суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження їх сімї не відповідало б інтересам позивача та суперечило б моральним засадам суспільства, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За приписами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивач висловила бажання не відновляти дошлюбне прізвище. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн згідно із ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved