Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що вона 24.11.1990 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Малокучурівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №12. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Позивач посилається на те, що їх сімя розпалася. Причиною розпаду сімї є постійні поїздки за кордон, несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між ними. З 2012 року вони не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просила його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує просила їх задовольнити уточнила позовні вимоги та просила лише розірвати шлюб між нею та відповідачем. Уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище без змін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розірвати шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, на розірвання шлюбу згідний. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.11.1990 року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-МИ №417455 від 24.11.1990 року (а.с.5). Від спільного проживання у сторін народилось двоє дітей 10.03.1992 року син [PERSON], а 15.03.1996 року донька Анастасія. Спільні діти сторін на даний час повнолітні. Проживають з позивачем в с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області. Вказане вбачається із копії паспортів (а.с. 6-7) та довідки Малокучурівської сільської ради №442 від 30.3.2016 року (а.с. 8). Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, різниця у поглядах на життя, втрата любові один до одного та часті сварки між сторонами. З 2012 року вони не підтримують фактичних шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про шлюб серії І-МИ №417455 від 24.11.1990 року (а.с.5) видно, що після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище «Дижмарюк» на прізвище - «Бабак », однак враховуючи, що від останньої клопотань про залишення даного прізвища чи відновлення дошлюбного прізвища не надходило, то суд це питання не вирішує. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved