Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог в позові вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . З 2006 року відповідачі проживали та були зареєстровані в вищезазначеному будинку. В липні 2014 року відповідачі виїхали з зазначеного вище будинку та з цього часу в ньому не проживають. На момент подання позовної заяви відповідачі не проживають у вказаному будинку понад два роки, вони не доглядають за будинком, не несуть витрат на підтримання будинку в належному стані, жилим приміщенням не цікавляться, добровільно знятись з реєстрації також не намагалися. Особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Витрати по сплаті комунальних послуг несе вона, та постійно, як власниця даного будинку доглядає за вищевказаним будинком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участі не брала, від якої на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, судом сповіщалися про день, час та місце судового розгляду належним чином відповідно до ст. 128 ЦПК України судовими повістками. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходили, відзив на позов не подали. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача, вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу житлового будинку від 07 липня 2016 року (а.с. 7-8), дані про що наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 9). В будинку окрім власника та членів її сім`ї зареєстровані - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які фактично не проживають за адресою - [ADDRESS] , з часу виникнення права власності у [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Луганській області (а.с. 17, 18). Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317,319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні користування своїм майном. Окрім зазначеного, судом встановлено, що між позивачем та відповідачами будь-яких угод щодо користування будинком не укладалося, в родинних відносинах вони не перебувають. Враховуючи те, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , відповідачі в будинку не проживають, обов`язки щодо утримання житла не несуть, не є членами її сім`ї, а отже своєю реєстрацією чинять перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що право позивача на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів такими що втратили право користування будинком. На підставі викладеного та

Outcome: approved