Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. Під час розгляду справи [PERSON], було подано доповнення до позовної заяви про зміну підстав та предмету позову, за яким вона просила розірвати Договір дарування від 24.12.2002 року укладений між [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] подарувала [PERSON] на праві приватної власності ? (одну другу) частку квартири під номером 122, що знаходиться у будинку номер 1 Московського кварталу міста Славутича Київської області, посвідчений та зареєстрований за № 6829, 6830 24.12.2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрований ВП «Бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.03.2003 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26 червня 2002 року вона придбала двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2002 року посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №3602, та зареєстрованого Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстрі за реєстровим №1/122 від 27.06.2002року. З 06 серпня 2002 року по теперішній час вона зареєстрована і проживає в даному приміщенні,спочатку сама, а потім із своєю сім,єю, яка на час подання позову складається із чотирьох чоловік. 24 грудня 2002 року вона згідно Договору дарування від 24.12.2002 року подарувала [PERSON] - відповідачу 1/2 частку вказаної квартири. На підставі Довіреності від 24.12.2002 року, відповідач уповноважив її управляти належною йому на праві приватної власності часткою квартири. Проте з моменту укладення договору дарування відповідач частку квартири фактично не прийняв, в ній не проживав і не проживає, витрат на її утримання не несе. Частка вказаної спірної квартири не була передана позивачем відповідачу, відсутні будь які акти прийому-передавання, отже фактичним власником та користувачем до теперішнього часу є вона. Відповідач не приймає ніякої участі в підтриманні квартири у належному стані, не несе тягар утримання майна, чим створює загрозу безповоротної втрати квартири, яка має для неї велику цінність, оскільки вказана квартира є єдиним житлом для неї та її членів сім,ї, в тому числі малолітніх дітей. Вона як дарувальник просить розірвати договір дарування, оскільки обдаровуваний фактично не прийняв частку квартири, не приймає ніякої участі в підтриманні квартири у належному стані, не несе тягар утримання майна в тому числі зі сплати обов'язкових платежів по комунальним послугам, у зв'язку з чим створилася загроза безповоротної втрати квартири, яка має для неї як власника іншої частки квартири велику цінність. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримав змінені позовні вимоги, у суді додатково пояснив, що з моменту укладення договору дарування відповідач частку квартири фактично не прийняв, в ній не проживав і не проживає, витрат на її утримання не несе. Частка спірної квартири не була передана позивачем відповідачу, відсутні будь які акти прийому-передавання, отже фактичним власником та користувачем до теперішнього часу є позивач, яка з моменту заселення зробила в ньому капітальний ремонт, придбала меблі та побутову техніку. Квартира складається із двох кімнат, і фактично виділити реально якусь частину житлового приміщення в даному випадку немає можливості. В зв'язку з тим, що відповідач не приймає ніякої участі в підтриманні квартири у належному стані, не несе тягар утримання майна, чим створює загрозу безповоротної втрати квартири, яка має для позивача велику цінність, оскільки вказана квартира є єдиним житлом позивача і її членів сім,ї. Тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з,явився, про час і місце розгляду справи повідомлений неодноразово судовою повісткою, яка направлена рекомендованим листом, 13.07.2017 року, 20.07.2017 року, 07.08.2017року, 22.09.2017 року, 22.09.2017 року, 29.09.2017 року. Судові повістки повернуті з поштового відділення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, через оголошення в пресі, а саме газеті «Урядовий кур,єр», від 30.06.2017 року, 05.09.2017 року, та від 07.10.2017 року, відповідач запрошувався у судові засідання. Відповідно до ст.74 ч.9 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Тому за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору купівлі - продажу, посвідченого 26.06.2002 року приватним нотаріусом Славутицької міського нотаріального округу Київської області [PERSON], за реєстровим номером 3602, та зареєстрованим Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності в реєстрову книгу №9 за реєстровим №1/122 27 червня 2002 року на ім,я [PERSON], було придбано у власність житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на вказану квартиру, вона складається із двох кімнат, жила площа 27,6 кв.м., в тому числі 1-а кімната -11,9 кв.м., 2-а кімната 15,7 кв.м., кухні площею -7,8кв.м., ванної кімнати2.6 кв.м., вбиральні -1,3 кв.м., коридору 6,9кв.м., лоджії 1,7кв.м., загальною площею 49,4 кв.м. Відповідно договору дарування від 24.12.2002 року укладений між [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] подарувала [PERSON] на праві приватної власності ? (одну другу) частку квартири під номером 122, що знаходиться у будинку номер 1 Московського кварталу міста Славутича Київської області, посвідчений та зареєстрований за № 6829, 6830 24.12.2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрований ВП «Бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.03.2003 року. На підставі Довіреності від 24.12.2002 року, відповідач [PERSON], уповноважив [PERSON], що проживає за адресою [INFO], управляти належною йому на праві приватної власності часткою квартири за номером 122, що знаходиться в будинку номер 1 Московського кв-лу м. Славутич, Київської області. Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 24.12.2005 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЄГ №177669 [PERSON] та [PERSON] 28 листопада 2003 року одружились, прізвище дружини після одруження [PERSON], про що 28.11.2003 року зроблено актовий запис №182 Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області,Україна. Відповідно довідки з місця проживання [PERSON] проживає і зареєстрована за адресою [INFO] з 06.08.2002 року по теперішній час, крім цього за вказаною адресою зареєстрований та проживає її чоловік [PERSON], син [PERSON] [INFO], дочка [PERSON] [INFO]. Заслухавши представника позивача по справі, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, інші докази, надані для огляду, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Допитана у суді свідок [PERSON], суду повідомила, що [PERSON] знає довготривалий час, вона разом із сім,єю проживає у квартирі №122, б.№1 Московського кв-лу. За весь період проживання самостійно утримує вказане житлове приміщення, робить ремонти, сплачує комунальні послуги. В даному житловому приміщенні крім позивача та її членів сім,ї більше ніхто не проживає. Свідок [PERSON], суду повідомив, що в квартирі №122 у б.№1 Московського кв-лу м. Славутича, проживають його друзі [PERSON] та її чолові чоловік [PERSON], та на даний час уже троє малолітніх дітей. Дуже часто приходить із своєю сім,єю в дану квартиру, яка складається із двох кімнат, кімнати займають члени сім,ї [PERSON], інші особи у вказаній квартирі не проживають. Утримують квартиру, роблять ремонти і несуть усі витрати [PERSON] та її чоловік. З оглянутих у судовому засіданні квитанцій по сплаті комунальних послуг за квартиру №122 у будинку №1 Московського кв-лу вбачається, що за вказане житлове приміщення з періоду вселення [PERSON] по жовтень 2017 року боргів немає, комунальні послуги сплачує [PERSON] Надаючи оцінку доказам, які були надані суду позивачем і його представником, суд вважає, що вони підтверджують, що обдарована особа [PERSON] на моменту укладення договору дарування частину квартири фактично не прийняв, в ній не проживає, витрат на її утримання не несе. Частка спірної квартири не була передана позивачем відповідачу, відсутні будь які акти прийому-передавання, а також інші докази, того, що відповідач прийняв частку квартири у дар, отже фактичним власником та користувачем до теперішнього часу є позивач. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов,язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Як зазначено у частині другій ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Порядок і правові наслідки прийняття дарунка врегульовано ст. 722 ЦК України, за якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з того часу, коли обдаровуваний будь-якими діями підтвердить свою згоду на прийняття дарунка. Так як, відповідач з часу укладення вищевказаного договору дарування не доглядає за частиною квартири, фактично дарунка не прийняв, не приймає ніякої участі в підтриманні квартири у належному стані, не несе тягар утримання майна в тому числі зі сплати обов'язкових платежів по комунальним послугам, у зв'язку з чим створюється загроза безповоротної втрати квартири, яка має для позивача велику цінність, оскільки вказана квартира є єдиним житлом позивача, в якому вона зареєстрована і проживає з 06.08.2002 року. Статтею 727 ч.ч.2,4,5 ЦК України встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов'язаний повернути дарунок у натурі. Проте, за загальним правилом, згідно з частиною першою статті 651 Кодексу, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки у суді знайшло підтвердження того, що обдарованим створена загроза безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника немайнову цінність, оскільки вказане житлове приміщення є єдиним засобом для проживання позивача і його членів сім,ї, в тому числі малолітніх дітей, тому в даному випадку можливо розірвати укладений між позивачем та відповідачем договір дарування від 24.12.2002 року посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано в реєстрі за №6829, 6830, зареєстровано ВП «Бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.03.2003року.

Outcome: approved