Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 01.10.2009 року сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис № 33. Від шлюбу народився син [PERSON] [INFO]. Спільне життя з чоловіком не склалося. Сварки та скандали призвели до втрати позивачем поваги та любові до чоловіка. Позивач просить розірвати шлюб, стягувати на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі по 516 гривень щомісячно до досягнення сином повнолітнього віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримавши позовні вимоги та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наданих суду документів. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 01.10.2009 року, який зареєстровано виконавчим комітетом Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис № 33. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю та відсутності порозуміння між ними, не ведення спільного господарства розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що відповідач є батьком дитини яка народилася від шлюбу, а саме хлопчика [PERSON], [INFO], а тому він у відповідності до ст.180 СК України, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матір'ю. Виходячи з цього, та зважаючи на те, що шлюб між батьками дитини розривається, вони спільно не проживають, а відповідач проживає окремо від дитини, суд знаходить, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, з 1 січня в сумі 1032 грн., з 1 липня в сумі 1059 грн., з 1 жовтня в сумі 1102 грн. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Судові витрати суд покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що дитина проживає з матір'ю та на виконання п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає рішення суду до негайного виконання.

Outcome: approved