overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на нежитлову будівлю телятника, що по вулиці Коханівка буд. № 40 м. Зборів Тернопільської області. Позивач позовні вимоги підтримує посилаючись на те, що вона користується майном, яке належить відповідачу на праві власності. Вона сплатила відповідачу кошти, однак не може належно оформити своє право власності на майно по вині відповідача, яка не має всіх необхідних документів. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на земельну ділянку на якій розташована нежитлова будівля телятника. Відповідача надав заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує факту отримання відповідачем коштів, просить розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи встановив, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо продажу нежитлової будівлі телятника, що по вулиці Коханівка (вул. Горького) буд. № 40 м. Зборів Тернопільської області. Дана будівля належала колгоспу ім. Б. Хмельницького, надалі - СВЗП «Верхостав», це майно було розпайовано між членами сільського господарського товариства та придбано відповідачем у 2008 році. Позивач сплатила кошти за майно, згідно домовленості і відповідач їх отримала, що стверджується її розпискою. Оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України.\~\~ За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, зокрема на земельну ділянку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що волевиявлення\~\~учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобовязання, проте в даний час не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Позивач позовні вимоги підтримала посилаючись на те, що відповідач є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS]. Вона з відповідачем домовлася про викуп належної йому частини. Станом на лютий 2014 року вона повністю виплатила кошти, згідно домовленості. Однак відповідач відмовляється надати документи, необхідні для нотаріального засвідчення угоди, пояснюючи це їх втратою. Поновлювати втрачені документи не бажає. Відповідач надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позов визнає частково, не заперечує факту домовленості та отримання коштів. Вважає, що всі свої передбачені зобов'язання він виконав. Дослідивши матеріали справи встановив, що у 2013 році між сторонами було досягнуто домовленості щодо продажу ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності, що стверджується копією свідоцтва про право власності, копією технічного паспорту на будинок. За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено по вині відповідача у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які відповідач відмовляється надати. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України. Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач фактично проживає у придбаному будинку, всі свої зобов'язання виконав, однак посвідчити договір нотаріально неможливо з причин незалежних від нього, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на придбане майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Представник позивача надав заяву, в якій просить слухати справу без участі позивача, позов підтримує із вимог викладених в позові. Відповідач надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов визнає. Суд, в силу п.2 ст.158 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що відповідачу на праві спільної часткової власності належить ? частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами розташована по вул..Ділойовій, 37, в с.Оліїв, Зборівського району, Тернопільської області. Між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості щодо відчуження ? частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Оліїв, Зборівського району, Тернопільської області.Позивачем сплачено визначену за домовленістю суму і досягнуто всіх істотних умов, позивач безперешкодно користується вказаним приміщенням. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. В зв'язку з цим суд вважає, що істотні умови договору виконані і його слід визнати дійсним. Як передбачено частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. \~ Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~ Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання права власності. Представник позивача надала заяву, в якій просить слухати справу без участі позивача, позов підтримує із вимог викладених в позові. Відповідач надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов визнає. Суд, в силу п.2 ст.158 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу без участі сторін. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив: між позивачем та відповідачем досягнуто домовленості щодо відчуження будинковолодіння №34а в с.Озерна, вул.Б.Хмельницького, Зборівського району, Тернопільської області. Позивачем сплачено визначену за домовленістю суму і досягнуто всіх істотних умов, позивач безперешкодно користується вказаним приміщенням. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. В зв'язку з цим суд вважає, що істотні умови договору виконані і його слід визнати дійсним. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Ст.ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Як передбачено частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. \~ За таких обставин, та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про визнання про визнання права власності на нежитлове приміщення будівлю складу - гаражу, що по вулиці Б. Хмельницького №60-6 у місті Зборові Тернопільської області. Позивач позовні вимоги підтримує посилаючись на те, що вона тривалий користується приміщенням гаражу, який належать відповідачу на праві власності. Вона сплатила відповідачу кошти за майно, однак не може належно оформити своє право власності на майно по вині відповідача, який не надав всіх необхідних документів. Нотаріусом у посвідченні угоди відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідач надав заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує факту отримання коштів, просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи встановив, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо користування та викупу нежитлового приміщення складу - гаражу, що по вулиці Б. Хмельницького №60-6 у місті Зборові Тернопільської області. Вказане приміщення належить відповідачу на праві власності, що засвідчують технічний паспорт, копія свідоцтва про право власності. Згідно технічного паспорта до складу нерухомого майна входять: : «А» склад гараж, «а» прибудова, «а1» прибудова. Позивач сплатила кошти за майно, згідно домовленості і відповідач їх отримав, що стверджується його розпискою. Однак у посвідченні договору нотаріусом відмовлено у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, зокрема кадастрового номеру земельної ділянки. Оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Водночас, в силу ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Проте нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України.\~\~ За придбане майно позивач сплатив кошти, які відповідач отримав і майно було фактично передано. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що волевиявлення\~\~учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на дійсне настання правових наслідків, що узгоджується з ч.3 ст. 203 ЦК України. Враховуючи, крім вказаного вище, що позивач всі свої зобовязання виконав, проте в даний час не може оформити право власності на майно з причин незалежних від неї, суд вважає, що договір слід вважати укладеним, а правочин дійсним, отже позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з вимогами про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон з неповнолітньою донькою без згоди батька. Позивач позовні вимоги підтримує, просить надати дозвіл для тимчасового виїзду за кордон до Королівства Іспанії та країн - членів Шенгенської угоди неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] на період до 01 вересня 2017 року без згоди батька [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку [PERSON] та постійно проживають в Іспанії на протязі п'яти років. На час відпустки вона з дитиною приїхала в Україну, однак не може повернутися в Іспанію з дитиною без згоди батька - відповідача. Відповідач в даний час перебуває за межами України та найближчим часом не може надати офіційного дозволу на виїзд дитини. Однак їй необхідно повернутися в Іспанію, так як термін її відпустки закінчується. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву, згідно якого заперечень до позову не має та просить розглянути справу без його участі, не заперечує щодо виїзду його дитини за кордон. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач та відповідач є громадянами України та перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дані обставини засвідчують свідоцтво про шлюб, паспорт позивача, копія паспорта відповідача. Згідно свідоцтва про народження дитини, з офіційним перекладом та засвідченим апостилем, [PERSON] народилася [INFO] у м. Памплона, провінції Наварра у Іспанії. Її батьками є - [PERSON] і [PERSON], громадяни України, які офіційно проживають у м. Памплона, провінції Наварра у Іспанії. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з такого: згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пункт 1 статті 9 Конвенції про права дитини, яка є чинною для України з 27.09.1991 р., забезпечує право дитини не розлучатисяся з батьками всупереч їх бажанню. Згідно п.1, п.2 ст.10 даної Конвенції, відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї. Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі. Тому суд приходить до висновку, що враховуючи обставини справи та з метою захисту прав малолітньої дитини та її батьків позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Вимоги позову мотивовані тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, ухиляється від виконання своїх обов'язків, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не оказує матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, не цікавиться життям дочки, внаслідок чого, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволені позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог діючого законодавства, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи та прокурор у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Суд, з урахуванням заяви позивача, знаходить можливим розглянути справу у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи відсутність сторін по справі, суд розглядає справу

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами стягувати з відповідача в її користь аліменти до закінчення навчання в розмірі 800 грн. щомісячно до 30.06.2019 р., починаючи з 01 липня 2017 року. Представник позивача позовні вимоги підтримує, мотивуючи їх тим, що позивач є студенткою 2-го курсу Приватного вищого навчального закладу «Медичний коледж» денної форми навчання, що потребує додаткових матеріальних витрат і відповідач зобов'язаний надавати своїй дитині матеріальну допомогу. Відповідач позову не визнав, пояснив, що в даний час він не може надавати матеріальної допомоги дочці, так як отримує мінімальну заробітну плату, а на його утриманні є малолітня дитина - син [PERSON] - 2014 р.н., дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також він сплачує аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] - 2009 р.н. Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в селі Глядки Зборівського району Тернопільської області. Її батьками є : [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Зборівського районного суду від 28 вересня 2006 року з відповідача стягувалися аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] - [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, з 31серпня 2006 року та до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO]. Згідно довідки Приватного вищого навчального закладу «Медичний коледж» від 27 березня 2017 року № 430 [PERSON] є студенткою ІІ курсу, спеціальність «Сестринська справа» на денній, платній формі навчання. Термін навчання з 01 .09.2016 р. по 30.06.2019 р. Відповідач працює водієм у ПП [PERSON] та отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн. щомісячно, що засвідчує довідка з місця роботи. Також на його утриманні є малолітня дитина - [PERSON] - [INFO] та дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що засвідчують свідоцтва про шлюб та про народження. Крім цього, відповідач сплачує аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно на неповнолітню дитину, згідно виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду №2-9422 від 08.02.2012 р. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 3 ст.199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд приходить до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка навчається, однак враховує наявність у відповідача інших утриманців та його матеріальний стан, та вважає, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогами стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки - студентки [PERSON] . - [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення донькою навчання. Позивач позовні вимоги підтримує, мотивуючи їх тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] - [INFO] В даний час донька є студенткою 1-го курсу Буковинського державного медичного університету , денної форми навчання, що потребує матеріальних витрат, які позивач неспроможна сама забезпечити у повному обсязі. Позивач вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, так як є працездатною особою, проживає у власному будинку, веде господарство, аліментів нікому не сплачує. Справу просить розглянути без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що він не працює, не має власного нерухомого майна, не має доходів, здійснює догляд за престарілою особою, а також має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Сплачує аліменти на доньку [PERSON] - [INFO] Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] в селі Велика Побійна Дунаєвецькогой району Хмельницької області. ЇЇ батьками є: відповідач - [PERSON] та позивач - [PERSON]. Згідно довідки Буковинського державного медичного університету від 19 листопада 2015 року № 2714 [PERSON] є студенткою І курсу, спеціальність «фармація» на денній державній формі навчання і навчатиметься до 01 липня 2020 року. Згідно постанови Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 грудня 1999 року вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на доньку [PERSON], [INFO] до повноліття дитини. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти, посилаючись на ст.199 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, що на час подання позову та розгляду справи дитина є неповнолітньою і має право на аліменти до досягнення повноліття, згідно вказаного вище судового рішення, термін виконання якого не закінчився, суд приходить до висновку, що позов є передчасним і задоволенню не підлягає. Позивач має право на звернення до суду з позовом про надання коштів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, після досягнення дитиною повноліття.

Outcome: dismissed