Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого 27 березня 2014 року Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області. За цією адресою місця розташування квартири, ще до приватизації її позивачкою, був зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач доводиться позивачці чоловіком, однак, фактично шлюбні стосунки сторони не підтримують. З 1995 року відповідач не проживає за адресою місця свого проживання: [ADDRESS] . Періодично проживав в м. Миколаєві та в м. Одесі. Зараз його точне місце проживання та перебування невідоме. З того ж часу своїх особистих речей відповідач у квартирі не залишив. Щодо сплати комунальних послуг або підтримання житла в належному стані не цікавився. Оскільки відповідач в 1995 році вибув з житлового приміщення без зняття з місця реєстрації, а позивачу місце перебування його не відоме, тому змушена звернутися до суду для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в тому ж обсязі та з тих же підстав. Відповідач [PERSON] не з`явився до зали судового засідання, був належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням на сайті Веселинівського районного суду Миколаївської області. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області Соболь Ю.С. в судове засідання не з`явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечень проти позову не має. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 12/. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер витягу 40713388 від 16.07.2015 року, квартира розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с.13/. Крім того, технічний паспорт на приватизовану квартиру [ADDRESS] виготовлено на власника [PERSON] . Відповідно до довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №05-03/615 від 07.02.2020 року [PERSON] , 1959 року народження дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . з 23.12.1989 року по теперішній час./а.с.17/. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Статтею 33 Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам гарантована свобода пересування і вільний вибір місця проживання, тому сама по собі наявність чи відсутність прописки (реєстрації) не може бути підставою як для визнання права користування житловим приміщенням за собою, так і для відмови в цьому. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника на місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Відповідно до акту від 06.11.2019 року, затвердженого депутатом Веселинівської селищної ради Граненком О.М. про те, що [PERSON] , 1959 року народження зареєстрований по [ADDRESS] не проживає за даною адресою з 1995 року по теперішній час. /а.с.18/. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, що визначено ст. 72 цього ж Кодекс. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач як власник квартири має право вимагати усунення порушення його права власності, відповідач [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад рік, вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved