Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.12.2008 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.03.2008 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.01.2008 року. Однак, відповідач рішення суду не виконує та аліменти на утримання дитини не сплачує. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2017 року з відповідача стягнуто 38043,97 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідач фактично відмовився від дитини не виявляє бажання спілкуватися з донькою не цікавиться її розвитком , здоров'ям, фактично втратив родинний зв'язок. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно доньки в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] являється [PERSON]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 3921/41/3/103 від 04.05.2017 року , орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] по причині невиконання ним батьківських обов'язків. Суд вважає висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. З огляду на викладене, взявши до уваги надані докази, висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, суд вважає встановленим, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved