Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 03 серпня 2012 року. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися. На протязі останнього року сумісного проживання між сторонами було відсутнє взаємне порозуміння, постійно виникали суперечки, які закінчувалися особистими образами, свідком цих подій іноді ставала дитина. Підставами постійних образ та суперечок були постійні зради відповідача. З січня 2014 року вони з відповідачем припинили шлюбні відносини. Спільного господарства разом не ведуть. Відновлення сімейних стосунків є неможливим, позивач просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач та відповідач [PERSON] до судового засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач будь-яких даних про поважність відсутності у судовому засіданні або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавав. Враховуючи позицію позивача, що відповідач двічі відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства був повідомлений про час та місце розгляду справи за його участі, суд вважає необхідним дану справу розглянути заочно та за відсутності сторін. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2012 року. Їх шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління у Донецької області, за актовим записом № 154 (а.с. 3). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 4). Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Судом встановлені фактичні взаємовідносини подружжя, які не дають підстав вважати за доцільне збереження шлюбу між сторонами. Факт, що відповідач не зявився до судового засідання для дачі пояснень, суд розцінює як його небажання відновлювати сімейні стосунки та байдужість до збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved