Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], на термін навчання останнього в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до закінчення навчання або досягнення дитиною 23 років, посилаючись на те, що син є студентом денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився про причини неявки суд не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON], будучи належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 09.04.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської районної ради м.Запоріжжя, сторони є батьками повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно довідки вих.№445 від 24.10.2014 року, виданої деканом факультету фізичного виховання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України за спеціальністю «Здоров'я людини» (а.с.3). Відповідно до довідки вих.№2524, виданої 25.09.2014 року Міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.6). Отже, судом встановлено, що на даний час [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України за спеціальністю «Здоров'я людини», знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини за період навчання не надає, хоча є працездатним. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved