Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт, ідентифікаційний код. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 3 червня 2015 року вона працевлаштувалась у ТОВ «Квартал-5» на посаду продавця згідно трудового договору від 03.06.2015 р. Працювала вона продавцем з роздрібної торгівлі у ТОВ «Квартал 5» торгового кіоску №11, що знаходився по вул. Білогірській, 1 у м. Тернополі. З червня по серпень 2015 року вона одержувала заробітну плату в розмірі 1917,11 грн. Проте 07.09.2015 року, їй було нараховано аванс лише у сумі 42,50 грн., а 23.09.2015 року вона отримала решту заробітної плати в розмірі 195,2 грн., тож за вересень 2015 року їй не доплачено заробітну плату на суму 1497,36 грн. За даним фактом вона звернулася в правоохоронні органи із заявою про злочин. У жовтні 2015 року роботодавцем нараховано їй заробітну плату у сумі 1831,74 грн., однак виплачено лише 880,44 грн., внаслідок чого їй заборговано роботодавцем 951,3 грн. по виплаті заробітної плати за жовтень 2015 р., чим знову порушено вимоги КЗпП України та умови трудового договору. Не отримуючи за вересень та жовтень 2015 року заробітної плати 22 жовтня 2015 року вона звернулася у відділ кадрів ТОВ «Квартал 5» із заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч. 3 ст. 38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, виданих на її ім'я, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат, однак дана заява прийнята не була, а тому вона направила її цінним листом, який був отриманий відповідачем 02.11.2015 року. З 23.10.2015 р по 04.11.2015 р вона у зв'язку із хворобою перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2, що підтверджується листком непрацездатності серії АГ№ 384003, згідно якого вона мала приступити до роботи 05.11.2015 р., про що нею було повідомлено посадових осіб ТОВ «Квартал 5» у телефонному режимі. Таким чином, роботодавець мав розірвати з нею договір з 05.11.2015 року, однак її заява про звільнення залишилась без задоволення. 18.11.2015 року нею повторно було направлено цінного листа керівництву ТОВ «Квартал -5» з заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч. 3 ст. 38, ст. 39 КЗпП з 05.11.2015 року, проведення з нею розрахунків всіх сум виплат та надання їй особистих документів, а саме наказу про звільнення, довідки-розрахунку, медичної та трудової книжки, однак зазначені вимоги були відповідачем проігноровані. Тому просить зобов'язати ТОВ «Квартал 5» розірвати трудовий договір укладений з нею від 03.06.2015 року з ініціативи працівника у зв'язку із грубим порушенням власником законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та зробити відповідний запис у її трудовій книжці, зобов'язати ТОВ «Квартал 5» провести з нею розрахунок всіх сум виплат та надати довідку-розрахунок всіх сум виплат, стягнути з ТОВ «Квартал 5» в її користь заборгованість по зарплаті за вересень 2015 року у сумі 1497,36 грн., заборгованість по зарплаті за жовтень 2015 року у сумі 951,30 грн., а також компенсацію в сумі 23629,86 грн. у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати при звільненні до моменту фактичного розрахунку, тобто з 01 листопада 2015 року по 13 грудня 2016 року виходячи з середньомісячного заробітку, та вихідну допомогу в сумі 5205,18 грн. Крім того просить стягнути з ТОВ «Квартал 5» в її користь 2000 грн. витрат на правову допомогу, 11024 грн. моральної шкоди та зобов'язати ТОВ «Квартал 5» видати їй трудову книжку із відповідними записами, медичну книжку, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, видані на ім'я [PERSON], копію наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та поданих уточненнях до позову та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та подав суду письмові заперечення в якому зазначає, що трудовий договір з позивачкою розірвано з 21.10.2016р. за наказом № 586-к від 19.10.2016р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. Підставою для прийняття директором ТОВ «Квартал 5» даного рішення стало те, що [PERSON] протягом періоду часу з 05.11.2015 року по жовтень 2016 року так і не з'являлась на робоче місце для виконання своїх трудових обов'язків, належно оформленої заяви про звільнення не подала, а подані нею заяви не відповідали вимогам трудового законодавства та не могли бути задоволені оскільки б призвели до порушення норм закону роботодавцем. А отже спір щодо розірвання трудового договору, укладеного з [PERSON] 03.06.2015р. безпідставний. Вимогу щодо зобов'язання судом ТОВ «Квартал 5» зробити виправлення та внести запис про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП у трудову книжку [PERSON] в строк встановлений законом для внесення запису в трудову книжку вважає необґрунтованою оскільки твердження позивачки стосовно грубого порушення роботодавцем законодавства про працю згідно чого вона вимагає суд зобов'язати ТОВ «Квартал 5» зробити виправлення та внести запис про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП у трудову книжку [PERSON] не відповідають дійсним обставинам та спростовуються постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2016р., постановленою у справі № 607/108/16-П якою встановлено, що відрахування із заробітної плати позивачки для покриття збитків, заподіяних товариству з вини позивачки, проводились за її добровільної згоди, на підставі письмової заяви із зазначенням суми боргу, яку позивачка просить стягувати щомісячно, а також, що в діях директора товариства, відсутній, склад адміністративного правопорушення, суть якого полягала у неправомірному, на думку Управління Держпраці у Тернопільській області, відрахуванні коштів із заробітної плати працівника [PERSON] ( для покриття заборгованості товариству). Також вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з ТОВ «Квартал 5» на її користь заборгованості по зарплаті за вересень 2015 року в сумі 1497.36 грн. та жовтень 2015 року в сумі 951,30 грн., оскільки у ТОВ «Квартал 5» відсутня заборгованість по зарплаті позивачці, а вищевказані суми, які позивачка називає заборгованістю по зарплаті, є сумою стягнутою ТОВ «Квартал 5» із її зарплати на відшкодування нестачі вчиненої нею у відповідності із власноручно написаною нею 31.08.2015 року розпискою та правомірність відрахувань із заробітної плати позивачки, є доведено вищезазначеною постановою суду від 02.02.2016р. Інші позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки наказ про звільнення та трудова книжка були видані позивачу, а інші документи видані на ім'я [PERSON] в ТОВ «Квартал 5» відсутні, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] прийнята на роботу в ТОВ «Квартал 5» на посаду продавця з роздрібної торгівлі з 03.06.2015 року та відповідно до Трудового договору про повну матеріальну відповідальність від 03.06.2015 року. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] працювала продавцем з роздрібної торгівлі у ТОВ «Квартал 5», а саме в торговому кіоску №11, що знаходиться по вул. Білогірській, 1 у м. Тернополі. 29.08.2015 року невідома особа чоловічої статі шахрайським способом заволоділа сигаретами із кіоску № 11, що по вул. Білогірська, 1 в м. Тернополі, внаслідок чого ТОВ «Квартал 5» завдано матеріальної шкоди згідно проведеної ревізії на суму 34000 грн. За даним фактом слідчим СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області внесено відомості в ЄРДР № 12015210010002383 від 29.08.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході інвентаризації, проведеної 30.08.2015 року у торговому об'єкті ТОВ «Квартал 5» (кіоск №11 по вул. Білогірська,1 у м. Тернополі) у продавця продовольчих товарів [PERSON] виявлено недостачу у сумі 34 373,20 грн. Нормами ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. Згідно розписки написаної власноруч [PERSON], остання зобов'язується повернути ТзОВ «Квартал 5» грошові кошти, а саме суму нестачі, яка виникла внаслідок її службової недбалості та порушення нею своїх функціональних обов'язків, на суму 34373 грн. 20 коп. Крім того [PERSON] у вказаній розпизці просить відраховувати з її заробітної плати 1000,00 грн. щомісяця на погашення суми нестачі. Також [PERSON] зазначено, що розписка написана нею без будь якого фізичного чи морального тиску. Наказом ТзОВ «Квартал 5» № 2480ОД від 31.08.2015 року за наслідками розгляду матеріалів інвентаризації, проведеної у торговому об'єкті ТОВ «Квартал 5» (кіоск №11 по вул. Білогірська,1 у м. Тернополі) в ході якої у продавця продовольчих товарів [PERSON] виявлено недостачу у сумі 34 373,20 грн., на підставі особистої розписки [PERSON] від 31.08.2015 року стягнуто із заробітної плати [PERSON] 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди. Згідно довідки виданої ТзОВ «Квартал 5», [PERSON] працювала на посаді продавця та її заробітна плата становила: за червень 2015 року 1815,03 грн. з яких після утримання обов'язкових зборів та податків виплачено 1460,01 грн., за липень 2015 року нараховано 2148,43, виплачено 1728,20 грн., за серпень 2015 року нараховано 2454,07 грн., виплачено 987, 02 грн., за вересень 2015 року нараховано 1735,06 грн., виплачено 697,84 грн., за жовтень 2015 року нараховано 1831,74 грн., виплачено 736,72 грн., заробітна плата за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року не нараховувалася. Як вбачається з Табелів обліку використання робочого часу [PERSON] відпрацьовано в жовтні 2015 року 13 робочих днів, період з листопада 2015 року по квітень 2016 року відпрацьованих днів [PERSON] не має. Згідно виписки по банківській картці, що належить [PERSON] вбачається, що ТзОВ «Квартал 5» було перераховано заробітну плату позивача, а саме: 07.08.2015 року - 972,59 грн., 21.08.2015 р. - 944,52 грн., 07.09.2015 р. - 42,50 грн., 23.09.2015 р. - 195,20 грн., 07.10.2015 р. - 502,64 грн., 23.10.2015р. - 377,80 грн., 05.11.2015 р. - 358,92 грн. 21 вересня 2015 року [PERSON] звернулася в Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області з заявою про злочин вчинений відносно неї 31.08.2015 року начальником фінансово-економічної безпеки ТОВ «Квартал 5» [PERSON], який в присутності двох менеджерів [PERSON] та [PERSON] шляхом погроз насильством, яке вона сприйняла як реальне, змусив її власноручно написати розписку про те, що розтрата сталася з її вини у зв'язку з особистою недбалістю та невиконанням функціональних обов'язків та зобов'язанням повернути кошти 34373,20 грн., а також прохання стягувати 1000 грн. з її зарплати. За даним фактом слідчим СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області 22.10.2015 року внесено відомості в ЄРДР №12015210010003014 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 175 КК України. 02.11.2015 року ТОВ «Квартал 5» отримано лист, який містив заяву [PERSON] датовану 23 жовтня 2015 року про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч. 3 ст. 38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, у зв'язку з грубим порушення власником законодавства про працю, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат. З 23.10.2015 р по 04.11.2015 р [PERSON] у зв'язку із хворобою перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2, що підтверджується листком непрацездатності серії АГ№ 384003, згідно якого [PERSON] мала приступити до роботи 05.11.2015 р. Згідно листа № 516 від 04.11.2015 року який направлений ТОВ «Квартал 5» та отриманий 10.11.2015р. [PERSON], ТОВ «Квартал 5» запропоновано повідомити роботодавця про факти порушення власником законодавства про працю вказані у заяві про звільнення датованій 23.10.2015 року, як причину розірвання трудового договору та проханням надати оригінал листка непрацездатності. 20.11.2015р ТОВ «Квартал 5» отримано через засоби поштового зв'язку, заяву [PERSON] датовану 18.11.2015р. про розірвання трудового договору з 05.11.2015 р. з ініціативи працівника на підставі ч. 3 ст. 38, ст. 39 КЗпП та копію листка непрацездатності з 23.10.2015р. по 04.11.2015р., що підтверджується Описом вкладенням до цінного листа. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2016р., постановленою у справі № 607/108/16-п встановлено, що відрахування із заробітної плати [PERSON] для покриття заборгованості ТОВ «Квартал 5», проводились за її добровільної згоди, на підставі письмової заяви із зазначенням суми боргу, яку позивач просить стягувати щомісячно. Також суд прийшов до висновку, що в діях директора товариства, відсутній, склад адміністративного правопорушення, суть якого полягала у неправомірному, на думку Управління Держпраці у Тернопільській області, відрахуванні коштів із заробітної плати працівника [PERSON] (для покриття заборгованості товариству), а тому адміністративну справу, порушену відносно [PERSON] за ознаками ч.1 ст.41 КУпАП - провадженням закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В силу п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наказом № 586-к прийнятого директором ТОВ «Квартал 5» від 19.10.2016р. трудовий договір з [PERSON] розірвано з 21.10.2016р. за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки. Підставою для даного рішення стало те, що протягом періоду часу з 05.11.2015 року по жовтень 2016 року [PERSON] не з'являлась на робоче місце для виконання своїх трудових обов'язків. Згідно довідки виданої ТзОВ «Квартал 5», заборгованість по заробітній платі [PERSON], яка працювала на посаді продавця в період з 06.06.2015 року по 20.10.2015 року станом на 01.06.2016 року - відсутня. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 п.2 , ч.2 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року № 6-120 цс 12 у цивільній справі за позовом про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Верховний Суд України виклав правовий висновок про те, що за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Таким чином чинним законодавством та правовою позицією Верховного Суду України закріплено безумовне право працівника розірвати трудові відносини з роботодавцем в будь-який час. Стаття 36 Кодексу законів про працю України встановлює підстави розірвання трудового договору в т.ч. з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України від 10.12.1971 №322-УІІІ власник або уповноважений ним орган ( далі - керівник) має право розірвати трудовий договір із працівником у разі прогулу без поважних причин, зокрема й у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» суд підкреслює, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше 3 годин підряд або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (самовільне використання без узгодження із власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення двотижневого строку попередження при звільненні за власним бажанням, залишення роботи до закінчення строку трудового договору або строку, який працівник зобов'язаний відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу). Відповідно до п. 10, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. За умовами до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Судом встановлено, що трудовий договір укладений між ТОВ «Квартал 5» та [PERSON] розірвано 19.10.2016р. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд критично оцінює посилання позивача на порушення ТОВ «Квартал 5» законодавства про працю чи умов трудового договору, які б давали підстави для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено даний факт, також позивачем в ході розгляду справи не доведено неправомірність прийнятого директором ТОВ «Квартал 5» Наказу №586-к від 19.10.2016р. про розірвання трудового договору з [PERSON] з 21.10.2016р. за прогул без поважної причини за на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як належно оформленої заяви про звільнення позивач не подала, а подані нею заяви не відповідали вимогам трудового законодавства та не могли бути задоволені ТОВ «Квартал 5» , оскільки б призвели до порушення норм закону роботодавцем. Одночасно позивачем не представлено доказів поважності причин неявки на робоче місце для виконання своїх трудових обов'язків, протягом періоду часу з 05.11.2015 року по жовтень 2016 року. Таким чином судом встановлено, що формулювання причин звільнення позивача відповідає фактичним обставинам та чинному законодавству України. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 зі змінами - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлений строк підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Станом на день розгляду справи відповідачем ТОВ «Квартал 5» видано [PERSON] належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, таким чином між сторонами спір відносно видачі трудової книжки позивачу відсутній. [PERSON] не зверталася до ТОВ «Квартал 5» з вимогою про видачу копії наказу про звільнення та довідки-розрахунку всіх сум виплат, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати відповідні документи є передчасними, оскільки вимоги у їх видачі позивачу відмовлено не було. Зважаючи на те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2016р., встановлено, що відрахування із заробітної плати [PERSON] для покриття збитків, заподіяних ТОВ «Квартал 5», проводились правомірно, та беручи до уваги, що позивачем [PERSON] не подано доказів неправомірності утримання відповідачем коштів з її заробітної плати, та не доведено факт наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «Квартал 5» в користь позивача заборгованості по зарплаті за вересень 2015 року у сумі 1497,36 грн., заборгованості по зарплаті за жовтень 2015 року у сумі 951,30 грн., а також компенсації в сумі 23629,86 грн. у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати при звільненні та вихідної допомоги в сумі 5205,18 грн. Заявлені позивачем вимоги зобов'язати ТОВ «Квартал 5» видати позивачу медичну книжку, паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, видані на ім'я [PERSON], до задоволення не підлягають, оскільки факт наявності зазначених документів у відповідача, позивачем не доведено. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів порушення прав позивача відповідачем, відповідно відсутні підстави для стягнення в користь позивача 11024 грн. моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги не підтвердженні матеріалами справи та спростовані належними та допустимими доказами відповідачем, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed