Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт-Капітал», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису № 11470, вчиненого 30.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» 23118,75 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 11470 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості за договором кредитної лінії № AG8989075 від 11.11.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «Дінеро» в сумі 23118,75 грн. На виконання виконавчого напису від 30.01.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Бершадським С.М. було відкрито виконавче провадження, та звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки не погоджується з заборгованості щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності. Вказує, про відсутність доказів належного направлення та отримання позивачем відомостей про відступлення прав вимоги первісного кредитора. За таких обставин, вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч вимогам чинного законодавства та просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. за № 11470 від 30.01.2020 року таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича (04053, м. Київ, вул. Мала Житомирська, 6/5) належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи про вчинення виконавчого № 11470, вчиненого 30.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» 23118,75 грн., зокрема засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, розрахунки по кредитному договору, а також оригінал кредитного договору, що став підставою для вчинення вказаного виконавчого напису. Від генерального директора ТОВ «Вердикт-Капітал» Іжаковського О.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав, заперечив проти доводів позивача, просив відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат повністю. Від представника позивача адвоката Іванова А.А. надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М.у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На запит суду від приватного нотаріуса копії матеріалів нотаріальної справи, заведеної під час вчинення виконавчого напису від 30.01.2020 року за № 11470 не надходили. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 30.01.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 114702, запропоновано стягнути з боржника [PERSON] , [INFO] , на користь ТОВ «Вердикт-Капітал», якому ТОВ «ФК «Дінеро» відступлено право вимоги, заборгованість за договором кредитної лінії № AG8989075 від 11.11.2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ФК «Дінеро» в сумі 23118,75 грн. (а.с. 17). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Бершадського С.М. від 03.08.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62710840 щодо примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису (а.с. 20). У матеріалах справи відсутній договір кредитної лінії № AG8989075 від 11.11.2018 року, укладений між позивачем та ТОВ «ФК «Дінеро», заборгованість по якому запропоновано стягнути виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 30.01.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 114702. Також матеріали справи не містять доказів надіслання боржнику [PERSON] письмової вимоги (повідомлення) про виконання її зобов`язання перед стягувачем за кредитним договором. Жодних розрахунків по заборгованості [PERSON] за договором кредитної лінії № AG8989075 від 11.11.2018 року матеріли справи не містять. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що м.ають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою .надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. не перевірено безспірність вимог банку, чим порушено ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки позивач у позовній заяві зазначила, що вона не визнає заборгованість нараховану стягувачем, оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони стягувача щодо кредитних зобов`язань. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження направлення стягувачем та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, у зв`язку з чим [PERSON] була позбавлена можливості бути вчасно проінформована про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувача або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність вимог. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У матеріалах справи відсутні докази відступлення ТОВ «Вердикт-Капітал» прав вимоги за договором кредитної лінії № AG8989075 від 11.11.2018 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «Дінеро». Також у матеріалах справи відсутні відомості щодо проінформованості позивача щодо правонаступника первісного кредитора ТОВ «ФК «Дінеро». Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі № 11470, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» 23118,75 грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами, в порядку ст.ст. 76-83 ЦПК України. Відповідно до договору про надання правової допомоги № 146 від 02.08.2020 року та ордеру на надання правової допомоги серії ЧК № 176767, адвокат Іванов А.А. надає правову допомогу [PERSON] у Ленінському районному суді м. Кіровограда (а.с. 10а, 11). Відповідно квитанції до прибуткового касового ордера № 90 від 19.11.2020 року позивачем [PERSON] сплачено за договором про надання правової допомоги № 146 від 02.08.2020 року гонорар в сумі 5000,00 грн. (а.с. 1). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сумі 5000,00 грн. підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved