Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1997 року, засвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1219. В належній позивачці квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком позивача, та з листопада 2014 року по теперішній час не проживає у даній квартирі. На даний час у зв`язку з наявністю формальної реєстрації [PERSON] у квартирі, позивач несе додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, тому змушений звернутися до суду. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій вказали, що просять розглянути справу у їх відсутність, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.03.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1219 та зареєстрованого в БТІ м. Артемівська ( нині- Бахмута) Донецької області 15.08.1997 року реєстраційний номер 9-1890 ( а.с.5). Вподальшому, 19.07.1997 року позивачкою було зареєстровано шлюб з відповідачем, що засвідчено свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим Артемівським міським відділом РАГС 19.07.1997 року, з якого вбачається, що громадянин [PERSON] , [INFO] , та громадянка [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 19.07.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 19.07.1997 року зроблено запис № 299 ( а.с. 9). Згідно з відповіддю Соледарської міської ради № 273/16-12 від 30.03.2021 року, що надійшла на запит суду 01.04.2021, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] , [INFO] .(а.с.16). Відповідно до довідки начальника відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Соледарської міської ради від 11.03.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ( а.с.8). Згідно з актом про не проживання від 12.03.2021 року, складеним комісією у складі голови правління ОСМД «Первомайська, 7» [PERSON] , сусідів квартири 79 [PERSON] та квартири 80 [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , у квартирі 77 житлового будинку [ADDRESS] не мешкає з листопада 2014 року по теперішній час ( а.с. 7). Глава 23 ЦК України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3\~ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Згідно з ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Вимогами\~ст. 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено вст. 391\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Згідно з\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Та обставина, що [PERSON] не знятий з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власниці квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності. Крім того, нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які вона посилалася як на підставі своїх вимог. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з листопада 2014 року, нею не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому є всі підстави для усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved