Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Головне управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 вересня 2012 року за нею ([PERSON]) визнано право власності на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], на підставі якого 03.12.2012 року вона отримала витяг про державну реєстрацію прав №587941. Позивач також зазначила, що за адресою [ADDRESS] проживали її син [PERSON] та його дружина - відповідач по справі [PERSON], які у 2012 році розлучилися, після чого син почав проживати окремо, а колишня дружина - відповідач по справі, залишилася проживати в її ([PERSON]) будинку за умови, що на першу вимогу, вона його звільнить. На сьогоднішній день виникла гостра потреба у розпорядженні будинком, однак відповідач відмовляється добровільно переїжджати. Подальше збереження реєстрації [PERSON] за вказаною адресою змушує її нести додаткові витрати по оплаті за комунально-житлові послуги даного будинку, а також обмежує її права, як власника, при цьому [PERSON], проживаючи у спірному будинку, не набула права користування на нього, оскільки вона не є членом її сім'ї, договору найму з нею не укладено, отже її право на користування будинком також припинилося. З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст. 386, 405 ЦК України, позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю - домоволодінням за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з будинку та позбавити останню права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив позов задовольнити, зазначивши додатково на обгрунтування позовних вимог, що за позивачем на теперішній час зареєстровано право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а відтак вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач та в її інтересах представник позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, просили відмовити позивачу в їх задоволенні, зазначивши на обгрунтування заперечень, що житловий будинок [ADDRESS] був придбаний під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 27 грудня 2005 року, при цьому, вона (відповідач) при нотаріальному посвідченні договору надавала нотаріусу свою письмову згоду на купівлю зазначеного будинку. В подальшому шлюб з [PERSON] було розірвано на підставі рішення суду, між ними також було погоджено питання щодо розподілу спільного майна подружжя, в т.ч. і житлового будинку. Крім того, зазначили, що рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року, за яким за позивачем визнано право власності на будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS], скасовано рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року, при цьому відповідач про наявність зазначеного рішення суду першої інстанції не знала, дізналась про нього лише після отримання позовної заяви [PERSON], участі в розгляді справи не приймала, що стало підставою для подання нею апеляційної скарги на зазначене судове рішення. Більш того, зазначили, що на теперішній час, відповідачем [PERSON] пред'явлено позов до суду до колишнього чоловіка [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в т.ч. житлового будинку по [ADDRESS]. Окрім того, зазначили, що, позивачем, пред'являючи до відповідача позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з домоволодіння, порушуються права неповнолітніх дітей [PERSON], які проживають разом з нею в будинку по [ADDRESS]. Заслухавши представника позивача, заперечення проти позову відповідача та в її інтересах представника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України, на яку як на підставу для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення посилалася позивач, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, право на пред'явлення негаторного позову про захист порушеного права має власник майна, при цьому, предметом негаторного позову може бути вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (зокрема, і шляхом виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника). В свою чергу, підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. З огляду на зазначене, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Пред'являючи позов до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення відповідача з займаного приміщення, а також про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням шляхом зняття її з реєстраційного обліку, як на підставу позовних вимог позивач посилалася на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року, за яким за нею (позивачем) визнано право власності на будинок та земельну ділянку по [ADDRESS], в якому (будинку) проживає відповідач, звернення до відповідача 01.07.2014 року з вимогою про звільнення будинку з зв'язку з необхідністю проживання в ньому позивача, залишено без задоволення, збереження реєстрації відповідача за вказаною адресою покладає на позивача додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. Крім того, позивач зазначала як на підстави позовних вимог, що відповідач [PERSON] є членом колишнього власника будинку [PERSON], шлюб з яким було розірвано на підставі рішення суду, виникнення права членів сім'ї власника будинку та користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, у зв'язку з чим - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. При цьому, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа - Управління Держкомзему у м.Кіровограда про визнання договору частково недійсним та визнання права власності частково задоволено. Визнано договори купівлі-продажу земельної ділянки та жилового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS], укладеним 27 грудня 2005 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] частково недійсними в частині визначення покупця. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку та скасовано його державну реєстрацію. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку та житловий будинок, які знаходяться по [ADDRESS]. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» від 03.12.2012 року № 36513351 за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/1 частину будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2012 року. Судом також встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 28.10.2014 року, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.09.2012 року скасоване та ухвалено нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Кіровоградської міської ради, третя особа - Управління Держкомзему у м. Кіровограді про визнання договору частково недійсним та визнання права власності відмовлено. Зазначене рішення за повідомленням представників сторін не оскаржувалося в касаційному порядку, та набрало законної сили. Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Крім того, в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Окрім того, судом встановлено, що 27 грудня 2005 року між [PERSON], як Покупцем та [PERSON], [PERSON], як Продавцями було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 607, 90 кв.м за адресою [ADDRESS] та договір купівлі-продажу житлового будинку за номером 7-б у м.Кіровограді. зазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В., зареєстровано в реєстрі за №№6286, 6285 відповідно. Крім того, п.5.4 та п.4.7 Договорів своєю письмовою згодою дружина покупця [PERSON] дала згоду на купівлю земельної ділянки та житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Заяви залишені у справах нотаріуса. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою [ADDRESS] з 06.01.2006 року. Крім того, відповідно до довідки квартального комітету №12 Ленінського району м.Кіровограда від 28 січня 2013 року №56 разом з [PERSON] проживають доньки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт реєстрації місця проживання відповідача разом з дітьми за вказаною вище адресою не заперечувався сторонами по справі. Крім того, із пояснень представників сторін встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м.Кіровограда перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, предметом поділу якого є також житловий будинок [ADDRESS], право на який заявлено також в іншому судовому провадженні на теперішній час і позивачем [PERSON] З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.391 ЦК України право на пред'явлення позову про захист порушеного права має власник майна, судом відзначається, що під час судового розгляду справи позивачем та в її інтересах представником в порядку вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS], право на який позивач захищає, не доведено під час судового розгляду справи і наявність у позивача правомірно набутого права власності на зазначений будинок, без чого у позивача не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту неіснуючого у нього (позивача) права. При цьому, судом не приймаються до уваги доводи представника позивача про те, що саме за позивачем на теперішній час зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS], яке ніким не оспорено, а відтак позивач є єдиним та законним власником зазначеного об'єкту нерухомого майна, і має право на захист порушеного відповідачем права власності, з тих підстав, що державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна є наслідком визнання за особою на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.124 Конституції України, є обов'язковим для виконання на всій території України, права власності на об'єкт нерухомого майна, в свою чергу рішення суду (рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 19 вересня 2012 року), за яким за позивачем було визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS], та, яке (рішення) відповідно до методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів, затверджених наказом Міністерства юстиції від 26.05.2009 № 914/5 є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (пункт 10 додатка 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445) (чинного на момент проведення позивачем державної реєстрації речового права 03.12.2012 року), скасоване рішенням колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2014 року. Будь-яких інших належних доказів того, що у встановленому законом порядку за позивачем [PERSON] визнано право власності на будинок [ADDRESS] під час судового розгляду справи суду не надано. Підсумовуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови позивачу [PERSON] у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed