Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] який було зареєстровано 17.04.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис № 252. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 2010 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. На протязі вже довгого часу подружні відносини між ними погіршувались, почали зникати ті теплі відносини, на яких колись будувалась їх сімя. Між ними почали зникати взаєморозуміння та взаємоповага. Все частіше й частіше стали виникати сварки, скандали. Останнім часом подружні та інші відносини між ними взагалі припинили існувати. Спільного господарства вони не ведуть. Позивач зазначила, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, шлюбні стосунки між ними припиненні. Тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала повністю, просила розглядати справу без її участі. Після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 17.04.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, про що зроблено актовий запис № 252, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ № 132934 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved