Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання як матері в розмірі 1/6 від заробітку (доходу) [PERSON] щомісяця, мотивуючи заявлені вимоги тим, що позивач є матір'ю відповідача. Враховуючи, що позивач є пенсіонером за віком при повному стажі, відповідно до ст.ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вона є непрацездатною особою та отримує пенсію в сумі 1402,42 гривень, інших доходів не має. Вказаний розмір пенсії не забезпечує нормального в загальновизнаному розумінні прожиття позивачу, оскільки є нижчим ніж необхідні витрати, які складаються з витрат на харчування, одяг та оплату житлово-комунальних послуг. Крім того, позивач страждає на астму, у зв'язку з чим потребує придбання необхідних лікарських препаратів для підтримки свого здоров'я. Таким чином позивач потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач добровільно відповідну допомогу не надає позивачу, то така допомога підлягає стягненню з неї в судовому порядку. Представник позивача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання останньої, при цьому зазначив, що відповідач [PERSON] є рідною донькою позивача, інших дітей позивач не має, розлучена, проживає одна, отримує лише пенсію за віком, тобто є непрацездатною особою, інших доходів не має, але у зв'язку з хронічними хворобами, в тому числі астмою, потребує постійного медикаментозного лікування. Відповідач є фізичною особою - підприємцем, має великий дохід та можливість надавати допомогу матері похилого віку, але добровільно відмовляється надавати таку допомогу, у зв'язку з чим позивач і була вимушена звернутись до суду за захистом свого права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, будучи присутньою в попередніх судових засіданнях, пояснювала суду, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Крім того, позивач не оспорювала, що раніше відповідач надавала їй матеріальну допомогу, але не в достатньому розмірі. Також позивач не заперечувала, що відповідачем було зроблено в квартирі позивача ремонт, але позивач вважає, що це не можна розцінювати як допомогу, оскільки вона не просила робити в її квартирі ремонт і він їй взагалі не подобається. Крім того, позивач зазначила, що речі (одяг, взуття, жіночі сумки), які вона отримувала від доньки, остання збиралась викидати на смітник, а весь новий одяг та взуття позивач завжди придбавала за власні кошти, куртка, яку відповідач купила позивачу, остання не носить оскільки вона їй не подобається. Пояснила суду, що як пенсіонер та малозабезпечена людина, отримує субсидію на сплату комунальних послуг. Вважає, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є фізичною особою підприємцем, має великий дохід від підприємницької діяльності, але добровільно надавати допомогу не бажає, хоча позивач є людиною похилого віку, непрацездатною, має хронічні захворювання, у зв'язку з чим потребує постійного лікування, на яке витрачаються чималі кошти, пенсія, яку вона отримує, не може забезпечити всі потреби літньої людини, тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставах та повноваженнях, перевірених судом, в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так, позивачем не надано суду доказів, що пенсія, яку вона отримує є мінімальною, що не отримує від держави субсидії для сплати комунальних послуг. Також не надано суду доказів на підтвердження вартості лікування хронічних захворювань позивача, які вона витрачає в місяць. У довідці лікаря [PERSON], виданій 09 листопада 2016 року, не зазначено з яких медичних документів лікарю стало відомо, що [PERSON] страждає на хронічний обструктивний бронхіт, дискуляторну енцефалопатію та остеохондроз. Не надано доказів де, коли, в присутності яких свідків, яким чином та скільки разів позивач зверталась до відповідача у 2016 році з проханням надати їй допомогу, та не надано доказів щодо відмови відповідача у наданні такої допомоги. Також представник відповідача зазначив, що відповідач з 2000 року допомагала своїй матері, на першу її вимогу завжди надавала кошти. З січня 2009 року до серпня 2016 року позивач безкоштовно брала в магазині відповідача продукти харчування. У 2014 році відповідач за власні кошти зробила капітальний ремонт в квартирі позивача, придбала нову побутову техніку та нові меблі. Тож, враховуючи всі обставини справи, представник відповідача вважає, що позивачем та її представником не доведено суду, що позивач потребує матеріальної допомоги. Крім того, посилання позивача на ту обставину, що вона потребує постійного лікування, не може бути підставою для задоволення позову про стягнення аліментів, оскільки для покриття витрат, пов'язаних з лікуванням позивач має право звернутись з відповідним позовом до відповідача, в порядку ст. 206 Сімейного кодексу України, про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на лікування. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що вона раніше до вересня 2016 року допомагала своїй матері [PERSON], надавала грошові кошти, продукти харчування, купувала одяг, зробила за власний кошт ремонт в квартирі матері, але з вересня 2016 року в результаті сварок та непорозуміння позивач перестала спілкуватись з відповідачем, а остання перестала надавати будь-яку допомогу матері. Підтвердила, що є фізичною особою підприємцем, зі слів протягом 2016 року отримала валовий дохід в сумі більше 400 000 гривень. Вважає, що позивач звернулась з цим позовом до суду лише тому, що відповідач вийшла заміж і її чоловік не сподобався її матері. Сторони не заперечували в судовому засіданні проти розгляду справи за відсутності позивача, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, знає її з 2004-2005 років, вони раніше спілкувались, донька позивача - [PERSON] завжди допомагала матері, сплачувала лікування, зробила гарний ремонт в квартирі позивача із заміною побутової техніки, допомагала продуктами харчування. Всі ці обставини свідку відомі, оскільки вона часто була присутня коли відповідач приходила до матері. Чи надавала відповідач матері грошові кошти свідку не відомо, але вона зазначила, що окрім вказаної допомоги позивач інколи брала продукти в магазині, що належить відповідачу, про що свідку розповідала сама позивач. З осені 2016 року стосунки між матір'ю та донькою погіршились, вони взагалі перестали спілкуватись. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з 2010 року вона працює продавцем у магазині, що належить відповідачу. З вказаного часу вона знайома з позивачем, яка є матір'ю відповідача. Позивач приблизно раз на тиждень приходила до магазину та брала продукти харчування, не сплачуючи за них кошти, з дозволу відповідача. Суми, на які позивач брала продукти були різними. Приблизно шість місяців назад позивач перестала приходити до магазину та брати продукти, причини свідку не відомі. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач є матір'ю відповідача, що підтверджується наданою суду копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 листопада 2016 року (а.с. 8). Позивач з [INFO] отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, виданого 16 травня 1994 року (а.с. 12). Відповідно до копії довідки № 3305 від 28 жовтня 2016 року [PERSON], [INFO], є власником квартири [ADDRESS], та проживає у вказаній квартирі одна (а.с. 9). З наданих суду копій медичних документів з амбулаторної карти [PERSON], а також довідки лікаря [PERSON] від 09 листопада 2016 року, вбачається, що позивач страждає на хронічний обструктивний бронхіт, дискуляторну енцефалопатію та остеохондроз (а.с. 13-19). При цьому, згідно копії довідки, виданої 30 січня 2017 року лікарем [PERSON], [PERSON] потребує медикаментозної підтримки та лікування в період загострення хронічних захворювань (а.с. 62). Відповідно до положень ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до статей 11 і 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 202 Сімейного Кодексу України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом першої, другої чи третьої групи. Потреба в матеріальній допомозі має визначатися залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму, оскільки відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на момент розгляду справи по суті становить 1247 гривень. В наданій до матеріалів справи довідці Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 жовтня 2016 року № 4601 зазначено, що розмір пенсії позивача за віком станом на жовтень 2016 року становить 1402,42 грн., уточненої довідки в судовому засіданні станом на день розгляду справи позивачем або її представником не надано. Слід зазначити, що станом на 28 жовтня 2016 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1130 гривень, тобто, позивач отримувала пенсію в більшому розмірі. Зазначений висновок суду, виходячи з принципу аналогії закону (ст. 10 СК України, ст. 8 ЦПК України), узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року по справі № 6-3066цс15. При цьому, слід також звернути увагу, що позивач в судовому засіданні зазначила, що її пенсійного забезпечення в цілому вистачає на харчування та оплату комунальних послуг, на які надана державна субсидія. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, яка є донькою позивача, провідувала свою матір, надавала допомогу в побуті, забезпечувала продуктами харчування, зробила капітальний ремонт її квартири, не відмовляє оплатити лікування. Позивач в судовому засіданні вказані обставини не заперечувала, проте зауважувала, що донька надавала їй допомогу не в тому обсязі та виді, який би її задовольняв. Донька з повагою звертається до матері, переймається її станом здоров'я, і, не дивлячись на виниклі непорозуміння через несхвалення матір'ю обраного відповідачем чоловіка, - не відмовляється надавати матері посильну допомогу. Наведені вище обставини підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON] Сама позивач в судовому засіданні не зазначила жодного факту щодо відмови їй в допомозі з боку доньки. Відповідач, заперечуючи позов, суду пояснила, що ніколи не зрікалася матері, завжди допомагала їй, не дивлячись на складні відносини. Позивач має все необхідне, має достатнє пенсійне забезпечення. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, такі докази не надані позивачем або її представником в ході розгляду справи. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що позивач отримує пенсію, яка є більшою від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Посилання позивача на наявність у неї ряду захворювань, які вимагають додаткових витрат на лікування, суд не приймає до уваги, оскільки ця обставина не охоплюється положеннями ст. 202 СК України (аліментний обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків), а є предметом регулювання іншими нормами сімейного законодавства (ст.ст. 203, 206 СК України). Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, так як позивач спроможна утримувати себе самостійно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed