Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що перебувала з 25 вересня 2010 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], під час якого у них [INFO] року народився син, [PERSON]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 13 липня 2015 року дитина залишилась проживати з нею, а відповідач припинив надавати допомогу на утримання сина, не виявляє бажання спілкуватися з сином, відвідувати його та дбати про його розвиток. Позивач також наголошувала в своєму позові на тому, що відповідач не виявляє по відношенню до сина батьківського піклування та втратив інтерес до нього, що є ухиленням від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В своїх поясненнях [PERSON] вказувала на те, що разом з сином і відповідачем в період шлюбу проживала в будинку своїх батьків, де були створені усі необхідні умови. Але в березні 2015 року [PERSON] вирішив припинити з нею сімейні і шлюбні відносини та пішов з будинку. Де саме від тоді мешкає відповідач їй не відомо, він їй також не повідомив, де можна буде його знайти. Не бажаючи миритися з подібним ставленням до неї з боку відповідача, вона, [PERSON], звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] відвідав їх спільного сина лише в серпні 2015 року, коли святкувати 3-й день народження дитини. Більше жодного разу відповідач не приходив до сина, не телефонував аби поцікавитися станом його здоров'я. Це призвело до того, що дитина не пам'ятає, який його батько на вигляд, постійно запитує, коли тато прийде. Як приклад, позивач [PERSON] повідомила про такий випадок - в вересні 2016 року вона йшла по одній з вулиць м. Люботин, а на зустріч йшов [PERSON] з друзями. Проходячи повз неї і дитини, [PERSON] зробив вигляд, що не впізнав їх, та пішов далі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання повторне не з'явився без поважних на то причин та відзив на позов не подав. Заяву про відкладення розгляду справи до суду відповідач не подавав. Тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Представник органу опіки та піклування [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, в судовому засіданні встановив наступне. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 25 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 липня 2015 року, ухваленого в справі № 630/441/15-ц за позовом [PERSON] Як зазначено в рішенні суду, сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з березня 2015 року. В період зареєстрованого шлюбу у сторін [INFO] року народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 15 серпня 2012 року відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції. Від народження дитина є інвалідом через вроджені вади, що підтверджується медичним висновком КП «Люботинська центральна міська лікарня» № 9 від 21 січня 2013 року. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з актів квартального комітету № 2 від 10 квітня 2018 року, позивач [PERSON] та її син [PERSON] проживають однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Але відповідач [PERSON] - батько малолітнього [PERSON] [PERSON], за вказаною адресою не проживає з 2015 року. Крім того, згідно з повідомленням адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Харківській області від 25 квітня 2018 року, відповідач [PERSON] з 18 червня 2015 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з вибуттям до м. Тельманово Донецької області. Відсутність з боку відповідача допомоги в утриманні сина спонукала позивача [PERSON] на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з заочним рішення Люботинського міського суду Харківської області по справі від 19 травня 2016 року, ухваленим в справі № 630/202/16-ц, відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 18 квітня 2016 року. Але відповідач [PERSON] обов'язок по оплаті аліментів не виконує, через що утворилась заборгованість станом на 01 квітня 2018 року в розмірі 28800,00 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця від 03 квітня 2018 року. Згідно із довідкою КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 11 квітня 2018 року, [PERSON], як батько, не цікавиться станом здоров'я свого сина [PERSON], не супроводжує його в лікарні або під час огляду лікарем на дому; поряд з дитиною завжди знаходиться мати. За ініціативою позивача [PERSON] в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON], які підтвердили суду, що тривалий час знайомі з [PERSON] та її сином [PERSON]. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що являється хрещеною матір'ю [PERSON], сина [PERSON], та від народження дитини приходила в гості в будинок позивача щонайменше 1 раз на два тижні. Вона, [PERSON], неодноразово спостерігала добрі сімейні відносини між [PERSON] і [PERSON], їх взаємну турботу про сина та одно про одного. Але на початку 2015 року вона, [PERSON], дізналася, що в сім'ї [PERSON] почались проблеми, через що вони вирішили розірвати шлюб. Невдовзі [PERSON] пішов з сім'ї, але з'явився лише в серпні 2015 року на день народження сина [PERSON]. Вона, [PERSON], бачила, як під час святкування дня народження [PERSON] безперешкодно спілкувався з сином та грався з ним. Після цієї події вона більше жодного разу не бачила [PERSON] разом з сином, хоча багато разів приходила до [PERSON] додому в гості і чула запитання від дитина, коли з'явиться його тато. Але батько до сина не приходить, хоча йому в цьому ніхто не перешкоджає. Інший свідок, [PERSON], пояснила суду, що є головою квартального комітету, на території якого проживає [PERSON] з сином та своїми батьками. [PERSON] вона знає від тоді, коли він після весіння оселився в будинку батьків [PERSON] Вона, [PERSON], підтвердила, що між батьками [PERSON] та їх зятем, [PERSON], склалися дуже добрі відносини, які жодним чином не змінилися після народження дитини. Але з невідомих для неї, [PERSON], причин подружжя [PERSON] припинили стосунки та розірвали шлюб. Від тоді [PERSON] ані вона, [PERSON], ані сусіди [PERSON] не бачили жодного разу. Аналізуючи показання свідків, суд вважає їх достовірними, бо такі свідки не заінтересовані у результаті розгляд справи, являються сторонніми людьми одне для одного та висвітлюють лише ті обставини, які спостерігали особисто. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідач у справі [PERSON] проживає окремо від свого сина, батьківські обов'язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином не утримує сина, не займається їхнім вихованням, не піклується про стан його здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці їх до самостійного життя з огляду на вроджену інвалідність. Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області у своєму висновку № 03-36/1994 від 06 червня 2018 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, а тому задовольняє позов в повному обсязі. Одночасно з цим, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які документально підтверджені.

Outcome: approved