Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 24 457,62 грн., з яких 13 045,85 грн. - витрати на лікування дитини від респіраторного алергозу, 5 550 грн. - витрати на стоматологічні послуги, 1 780,27 грн. - витрати на лікування коронавірусу COVID - 19, 4081,50 грн. - витрати на придбання електрогітари та комбопідсилювача, а також збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина до 10 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі та у них є спільний син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином батьківських обов`язків, небажанням надавати кошти в достатньому розмірі на утримання дитини та відмовою здійснювати додаткові витрати на дитину протягом багатьох років у жовтні 2018 року звернулась із позовом про стягнення аліментів. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.11.2018 затверджено між сторонами мирову угоду, якою встановлено щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн., а також стягнуто на користь позивача понесені додаткові витрати на дитину. Ствердила, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про його стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, не створює належних умов для розвитку здібностей дитини, не готує сина до самостійного життя та праці, з дитиною не спілкується. Така поведінка свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Останній сплачує аліменти в незначному розмірі - 2000 грн. на місяць, що не покриває 50% усіх щоденних потреб дитини. Вказала, що понесла ряд додаткових витрат, які не відшкодовані відповідачем та такі не можуть бути покриті за рахунок аліментів, зокрема, витрати на лікування респіраторного алергозу, що полягало у консультації лікаря та придбанні медикаментів внаслідок чергового загострення алергії, що мало місце 03.02.2020, половина вартості яких становить 523,35 грн. Вказала, що важливим етапом у лікуванні хронічної хвороби (респіраторного алергозу) є щорічне оздоровлення дитини на морському узбережжі в умовах субтропічного та тропічного клімату, що дає можливість уникнення прогресу хвороби, сприяє покращенню стану його здоров`я. Так, 10.02.2020 придбала путівку для сина в Єгипет на 7 днів в період з 27.02.2020 до 05.03.2020, вартістю 10 145 грн., а 28.07.2020 придбано путівку до Туреччини на 7 днів в період з 13.08.2020 до 20.08.2020, вартістю 14 900 грн. Таким чином половина вартості витрат на лікування дитини від респіраторного алергозу складає 13 045,85 грн. Окрім цього, позивачем також здійснено ряд інших додаткових витрат, а саме: на стоматологічні послуги у розмірі 11 100 грн., придбання музичного інструменту у розмірі 8163 грн., витрати на лікування від коронавірусу COVID - 19 у розмірі 3 560,53 грн., половину вартості яких просить стягнути з відповідача. Щодо підстав збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначила, що затверджуючи мирову угоду між сторонами, якою встановлено щомісячне стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 2000 грн., відповідач зобов`язався також нести всі додаткові витрати на дитину нарівні з позивачем. Проте, за два роки відповідач добровільно не заплатив жодних додаткових витрат на сина. Станом на сьогодні витрати на утримання дитини на місяць складають 20 000 грн., що включають в себе витрати на харчування, одяг, взуття, комунальні платежі, витрати на канцтовари, книжки, розвиваючі та спортивні гуртки, лікування та оздоровлення, кишенькові витрати, витрати на мобільний зв`язок та інтернет, витрати на репетиторів з підготовки до ЗНО. Для розрахунку середньомісячних витрат на сина взяла період з 2019-2020 років після укладення мирової угоди. Така сума витрат включає в себе наступне: витрати на харчування в місяць становлять 3000 грн.; витрати на комунальні послуги, якими користується дитина, середньомісячна сума становить 587,50 грн.; витрати на одяг та взуття дитини 2508,32 грн. в місяць; витрати на купівлю речей, пов`язаних з розвитком здібностей дитини та необхідних аксесуарів, зокрема: велосипеда та спорядження до такого, скейтборда, акустичної гітари та аксесуарів до такої, мобільного телефону та аксесуарів, медіатора до гітари, провідної гарнітури до смартфона, клавіатури та мишки до комп`ютера, флешнакопичувача до смартфона, електрогітари та комбопідсилювача, та в середньому на місяць витрати складають 2 967,00 грн.; витрати на лікування та послуги стоматології за період з березня 2019 до грудня 2020 року становлять 30 226,55 грн., в середньому на місяць - 1 373,93 грн.; витрати на оздоровлення та відпочинок дитини за період з липня 2019 до липня 2020 року становили 37 792,50, в місяць в середньому витрачено 2 907,12 грн.; кишенькові витрати, витрати на розваги та інші витрати сина в місяць становлять 2 500 грн.; витрати на підготовку до ЗНО в тиждень становить 2 000 грн. Збільшення розмір аліментів є необхідним з метою рівного поділу витрат на сина між сторонами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Додатково зазначила, що раніше зверталась до суду з позовом до відповідача з вимогою про стягнення витрат на оздоровлення сина в Чорногорії, проте судом апеляційної інстанції у задоволенні таких вимог було відмовлено з підстав відсутності в поданих документах відомостей про необхідність оздоровлення саме за кордоном. Разом з тим, у довідці лікаря-алерголога, виданій у 2020 році, зазначено, що дитина потребує оздоровлення в умовах тропічного та субтропічного клімату, якого на території України після анексії АР Крим немає. Також зазначила, що відповідач має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а відтак заробітна плата у ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон Груп» не є його єдиним джерелом доходу. Вказала, що з приводу лікування респіраторного алергозу зверталася до приватного медичного закладу, оскільки саме там надається належна медична допомога. Заміна оклюзійних кап сину здійснюється за необхідності, оскільки такі мають здатність періодично виходити з ладу. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 178- 216). Зазначив, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14.08.2007 шлюб між ним та позивачем розірвано. Приблизно з 09.04.2007 регулярно та періодично перераховував на рахунок позивача кошти для утримання їх сина та безпосередньо надавав готівку. Вказав, що позивач одноосібно ухвалювала рішення щодо необхідності придбання дитині певних речей та в подальшому вимагала відшкодувати половину або повну вартість таких. 27.11.2018 Галицьким районним судом м. Львова постановлено ухвалу про затвердження між сторонами мирової угоди та встановлено щомісячне стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 2000 грн. У відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» вищевказаний розмір аліментів становить 83,50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що розмір його заробітної плати станом на 01.01.2021 становить 5071,50 грн., 50% якої перераховує в рахунок сплати аліментів та 536 грн. за додатковими витратами відповідно до постанов Львівського апеляційного суду у справах №464/2490/19 та 464/6829/19. Заборгованість щодо сплати аліментів у нього відсутня, а відтак в повній мірі виконує покладений на нього обов`язок. Зазначив, що вдруге одружений та на його утриманні перебувають доньки [PERSON] , [PERSON] та дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці щодо догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З 17.11.2017 працевлаштований у ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон Груп» та інших доходів, окрім заробітної плати не має. Від часу фактичного припинення його шлюбних відносин із позивачем, так і на сьогодні, бере участь у вихованні їх сина. Від моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів єдиним засобом спілкування його з дитиною залишився мобільний зв`язок та мобільний додаток Viber. Усі роки, від часу фактичного припинення шлюбних відносин із позивачем, і до останнього часу, цікавився станом здоров`я, успіхами, поведінкою сина. Ні позивач, ні син ніколи не повідомляли його про те, що стан здоров`я сина був незадовільним. Востаннє мав можливість спілкуватись з сином 07.04.2019 за допомогою Viber, після чого син заблокував можливість отримання його повідомлень та вніс його номер телефону до так званого «чорного списку». Стверджує, що син не хоче з ним спілкуватись, жодного разу не подзвонив йому сам. Вважає, що позивач доклала зусиль для обмеження його спілкування з сином. Щодо додаткових витрат на дитину зазначив наступне. Витрати щодо консультації у ПП «Медичний Центр «Інтерсоно» та подальше виконання приписів лікарів вказаного закладу не належать до додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України, оскільки це одноосібне рішення позивача щодо звернення саме до цього закладу та відбулось таке не на підставі скерування сімейного лікаря. Заперечує щодо стягнення витрат на придбання путівок до Єгипту та Туреччини для оздоровлення сина, оскільки позивачем не доведено факту перебування сина за кордоном саме з метою лікування та/або профілактики лікування та є особистою ініціативою позивача. Відповідно до висновку приватної клініки «Медичний центр «Інтерсоно» від 13.09.2018, дитина потребує диспансерного спостереження та щорічного санаторно-курортного оздоровлення, а не курортного, туристичного відпочинку. Зазначив, що позивач вже зверталась до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат, зокрема, на купівлю путівки до Чорногорії , однак у задоволенні такої вимоги відмовлено, оскільки позивач самостійно на власний розсуд обрала місце відпочинку, не надавши підтверджень, що такий відпочинок зумовлений особливими обставинами. В акті про надання стоматологічних послуг відсутній діагноз, такий не може слугувати підставою для проведення оплати, оскільки не надано відповідних рахунків-фактур. Також не доведено підстав для звернення до приватного лікаря-стоматолога, а не за скеруванням сімейного лікаря до комунальної стоматологічної клініки, якою до 2016 року надавались послуги дитині. Позивачем не доведено належними і допустимими доказами кваліфікаційного рівня ФОП [PERSON] та наявність у останньої ліцензії на здійснення діяльності у сфері стоматології. Позивачем завищено розмір витрат на медичне обслуговування неповнолітнього сина, а саме на лікування від непідтвердженої хвороби - коронавірусу Covid-19, купівля непризначених до лікування медичних препаратів, здача нерекомендованих аналізів та проведення непризначеного УЗД на загальну суму 3024,31 грн. Купівля позивачем акустичної гітари Accent CS-2 була предметом під час розгляду справи №464/6829/19 та Львівським апеляційним судом відмовлено позивачу у стягненні 50% вартості акустичної гітари, позаяк такі не підпадають під ознаки додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наявності здібностей сина до гри на електрогітарі, необхідності придбання саме такої електрогітари, неможливості займатися уроками гри на гітарі у Львівських музичних школах, існування договірних відносин із [PERSON] . Щодо вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини зазначив, що укладена між ним та позивачем мирова угода затверджена ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 27.11.2018 і до пред`явлення цього позову не розірвана, не визнана недійсною, нікчемною чи удаваною, а ним від травня 2019 року і до цього часу виконується належним чином. Вважає, що позивачем не наведено передбачених законом підстав для збільшення розміру аліментів. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач та відповідач є батьками[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 31.01.2008 Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, встановлено, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано про, що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №327 від 06.09.2007 (а.с. 8). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.11.2018 затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якої встановлено щомісячне стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 000 грн. (а.с. 10 - 11). Також встановлено, що 19 листопада 2016 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та у подружжя є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 219-221). Згідно з довідкою ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Рубікон груп» від 15.02.2021, [PERSON] працює на посаді юрисконсульта, розмір його заробітної плати за період з серпня 2020 року до січня 2021 року складав 33 850 грн. (а.с. 217). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України відповідачу 15.05.2018 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. До особливих обставин, викладених у ст. 185 Сімейного кодексу України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах на дітей зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно з випискою з медичної карти неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , останньому встановлено діагноз «Респіраторний алергоз», що також підтверджується медичною документацією (а.с.17-24, 127). Відповідно до консультаційного заключення лікаря-алерголога ПП «Медичний центр «Інтерсоно» від 03.02.2020, пацієнту [PERSON] з діагнозом: «Респіраторний алергоз, алергічний риносинусит, перситучий, в ст. нестійкої ремісії, часто рецидивуючий обструктивний бронхіт, сенсибілізація до кліщів пилюки 4 клас», призначено лікування, серед яких медичний препарат, терапія, а також санаторно-курортне лікування в умовах субтропічного та тропічного клімату мінімум 21 день на рік. (а.с. 25). Згідно з рахунком ПП «Медичний центр «Інтерсоно» від 03.02.2020, копії квитанції від 03.02.2020, за консультацію алерголога понесено витрати у розмірі 450 грн. (а.с. 26, 27). Як видно з наданих позивачем фіскальних чеків позивачем придбано медичний препарат Гленцет Едванс , зокрема: 03.02.2020 - вартістю 256 грн., та 26.02.2020 - вартістю 340,70 грн. (а.с. 28-29). Крім цього, позивачем, відповідно до вищевказаної рекомендації лікаря-алерголога 10.02.2020 з метою оздоровлення сина в умовах тропічного клімату придбано путівку в Єгипет, вартістю 10 145 грн. на 7 днів, та 27.07.2020 з метою оздоровлення в мовах субтропічного клімату придбано путівку в Туреччину на 7 днів, вартістю 14 900 грн., що підтверджується договорами про надання туристичного обслуговування від 10.02.2020 №EG27020092, від 23.07.2020 №75452477 розрахунковими квитанціями від 10.02.2020, 07.08.2020 (а.с. 30-38, 39, 40-43, 44). При цьому, суд дійшов висновку, що витрати наконсультацію лікарем-алерголога у розмірі 450 грн., здійснені у ПП «Медичний центр «Інтерсоно» позивачем на власний розсуд, оскільки останньою не доведено необхідності звернення саме до приватного закладу, а не медичного огляду сімейного лікаря зі скеруванням до будь-якого медичного закладу. Разом з тим, призначене лікування сумніву не викликає, оскільки здійснене лікарем діючого медичного закладу. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину вартості додаткових витрати на оздоровлення дитини у розмірі 12 522,50 грн. Окрім цього, позивачем понесено додаткові витрати на дитину, пов`язані зі стоматологічними послугами, наданими ФОП [PERSON] . Так, на підтвердження витрат на стоматологічні послуги позивачем надано виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 08.07.2020, від 29.12.2020, платіжні доручення №В881057794 від 08.07.2020 на суму 3000 грн., №В881039995 від 10.07.2020 на суму 1300 грн., №В881077296 від 20.07.2020 на суму 3000 грн., №5587629975 від 29.12.2020 на суму 3800 грн. актами про надання стоматологічних послуг ФОП [PERSON] (а.с. 45, 46, 47, 47, 49, 50, 51, 55, 56, 57, 58). Загальна сума понесених витрат із врахуванням долучених платіжних доручень складає 11100 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути також додаткові витрати на дитину, пов`язані з оплатою стоматологічних послуг розмірі 5550 грн. В обґрунтування витрат на лікування коронавірусу COVID 19 позивач [PERSON] покликалася на те, що в листопаді 2020 року позивач, її чоловік та батько захворіли на коронавірус, у зв`язку з чим 24.11.2020 син здав аналіз в приватній лабораторії «Медіс», вартістю 800 грн. та тест на антиген до коронавірусу виявився негативний (вказану суму коштів у позовні вимоги не включено). Однак, 27.11.2020 у дитини проявилися ознаки хвороби, внаслідок чого позивач звернулась до сімейного лікаря. В матеріалах справи наявна копія записів із медичної картки неповнолітнього [PERSON] від 27.11.2020, здійснених сімейним лікарем [PERSON] , із встановленням діагнозу, призначенням відповідного лікування та зазначенням переліку медичних препаратів (а.с. 60). На підтвердження придбаних медичних препаратів за рекомендацію сімейного лікаря позивачем долучено ряд квитанцій, а саме: №304780713072 від 27.11.2020, вартість препаратів: «бронхолітин» - 146,20 грн., «лоратидин» - 13,78 грн., «ентерожерміна» - 166,40 грн., 66,56 грн. та 33,28 грн.; №112177 від 28.11.2020 препарат «сумамед» вартістю 291 грн., №71949 від 02.12.20220 препарат «сумамед» вартістю 291 грн.; №384780713072 від 28.11.2020 «вітамін Ц та Цинк» на суму 110 грн., №213561 від 05.12.2020 препарат «бронхолітин» вартістю 143,57 грн. та «біогаз» вартістю 343,74 грн. (а.с. 61-62). Окрім цього, 01.12.2020 ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» пацієнту [PERSON] проведено забір аналізів для лабораторного дослідження, вартістю 1155 грн., що підтверджується квитанцією №ПН365448213073 від 01.12.2020., та 05.12.2020 проведено в дитячій поліклініці «Веселка» УЗД обстеження легень та плевральних синусів пацієнта [PERSON] , вартість якого склала 800 грн., про що свідчить фіксальний чек №156863 від 05.12.2020 (а.с. 63-65). Відтак, з урахуванням наведеного, витрати позивача на лікування сина становлять 3560,53 грн., а тому з відповідача [PERSON] належить стягнути половину понесених витрат на таке, що становить 1 780,27 грн. Також встановлено, що 06.10.2020 позивач [PERSON] придбала сину електрогітару вартістю 5680 грн., комбопідсилювач вартістю 2380 грн. та інструментальний кабель вартістю 113 грн., що підтверджується квитанцією №ЦР-18412 (а.с. 52, 53 грн.). Проте, на переконання суду, враховуючи надані позивачем докази, такі витрати не належать до додаткових витрат у розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України, оскільки не викликані особливими обставинами та відносяться до загального розвитку дитини. У зв`язку з цим, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача половини витрат на придбання музичного інструменту та аксесуарів до такого необхідно відмовити. Враховуючи усе вищенаведене, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину необхідно задовольнити частково у розмірі 20101,12 грн. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина суд дійшов наступного висновку. Позивач як на підставу збільшення позовних вимог покликається на те, що витрати на утримання дитини в місяць складають 20000 грн., що включає витрати на харчування, одяг, взуття, комунальні платежі, витрати на канцтовари, книжки, розвиваючі та спортивні гуртки, лікування та оздоровлення, кишенькові витрати, витрати на мобільний зв`язок та інтернет, витрати на репетиторів з підготовки до ЗНО, які відповідач відмовляється розподілити з нею. На підтвердження таких витрат надано ряд платіжних документів (а.с. 66-110, 112, 114-116, 122, 124-125, 129-132, 135, 141, 143-149, 154-157, 159, 161, 163). За змістом статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. В статті 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. У цій статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Ухвалою Галицького районного суду м .Львова від 27.11.2018, затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] .. За змістом такої мирової угоди сторони дійшли згоди про те, що відповідач щомісяця до 28 числа сплачує аліментні виплати на банківські реквізити позивача в розмірі 2000 грн., починаючи з моменту звернення позивача із позовною заявою до суду, тобто від 03.10.2018 до 26.10.2022. При досягненні дитиною повноліття, якщо син продовжує навчання, виплата аліментів відповідачем здійснюється до досягнення ним двадцяти трьох років або до закінчення навчання. Вищевказана ухвала набрала законної сили. Відповідно до розрахунку приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. від 02.02.2021, заборгованість зі сплати аліментів та додаткових витрат у [PERSON] відсутня (а.с.218). При цьому, позивачем не доведено виникнення обставин, зазначених у ст. 192 Сімейного кодексу, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Крім цього, судом встановлено, що обґрунтування позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів фактично містять значну частину обґрунтувань позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Враховуючи наведене, у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів необхідно відмовити. Окрім цього, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволеної однієї з двох позовних вимог у сумі 744,56 грн., судовий збір в іншій частині, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати такого, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial