Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , треті особи, які не заявляют самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить визнати малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не проживав, після розлучення батьків він проживає разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] до суду не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове не з`явилися, просили розглядати справу за їхньої відсутності та просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках належить на праві власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 11.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року шлюб між ними було розірвано. [PERSON] та [PERSON] мають від шлюбу малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки КП «ЖКС» Чорноморський» про склад сім`ї, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровані 5 осіб: [PERSON] (позивачка), [PERSON] (дочка позивачки), [PERSON] (син позивачки), [PERSON] (онук позивачки), [PERSON] (чоловік позивачки). Позивачка зазначила, що малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , отже без поважних причин не проживає у спірній квартирі. Свідки: [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні пояснили, що малолітній [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч.1 ст. 71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад установлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до ст.107 ЖК УРСР, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Згідно з чч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній [PERSON] набув право власності або право постійного користування іншим житлом позивачем не надано. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. У принц.4 «Декларації прав дитини», що прийнята за резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що малолітній [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, тому сам по собі факт його непроживання в спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: dismissed