Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що 17.06.2006 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Під час спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки на побутовому грунті, скоював психологічне насилля у родині. У зв'язку з чим з січня 2016 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки та перестала вести з ним спільне господарство. Вважаючи примирення та збереження шлюбу з відповідачем неможливими та такими, що суперечать її інтересам та інтересам їх дитини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги. Наполягаючи на розірванні шлюбу, пояснила, що у наданий судом тримісячний строк для примирення відповідач продовжував вживати спиртні напої, жодних спроб до примирення не робив, дитині не приділяв ніякої уваги, фінансово не допомагав, що спонукає її у майбутньому звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 17 червня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 142, у якому народилася донька [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з позивачем. Шлюбно-сімейні стосунки сторони припинили з січня 2016 року. Зазначені факти встановлено на підставі свідоцтв про шлюб, про народження дитини, пояснень позивача (а.с.8, 9). Згідно за ст.112 Сімейного кодексу України суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясовуючи фактичні взаємини подружжя, судом встановлено категоричне небажання позивача продовжувати шлюбні стосунки з відповідачем. Формуючи свою правову позицію з приводу позовних вимог, суд керується принципом добровільності шлюбу, викладеним у ст.24 СК України, відповідно до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, у наданий судом тримісячний строк для примирення за клопотанням відповідача сторони не поновили свої сімейні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення та збереження сім'ї неможливим, спір про майно, у разі його існування, буде вирішуватися в іншому судовому провадженні, місце проживання дитини узгоджено. Тому суд вважає, що подальше сумісне життя сторін і збереження їх сім'ї не відповідало б інтересам позивача і шлюб підлягає розірванню. За приписами ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач висловила бажання не відновляти дошлюбне прізвище. В силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді оплати судового збору в сумі 551 грн 20 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved