Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 12.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 33. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що фактично сімейні відносини між нею та відповідачем, як подружжям, припинені з лютого 2019 року у зв`язку з постійними сварками між ними та відсутністю поваги і взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя та обов`язки. На даний час сторони спільного господарства не ведуть, майнового спору не мають. З огляду на викладене, позивач вважає, що збереження сім`ї між нею та відповідачем є неможливим. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася. Про місце, день і час розгляду справи повідомлялася у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви, наданої до суду, прохала суд розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохає суд винести рішення в підготовчому засіданні. Судові витрати покласти на відповідача (а.с.59). Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився. Про місце, день і час розгляду справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви, наданої до суду, прохав суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відзив на позовну заяву подавати не буде. Прохає постановити рішення в підготовчому засіданні Прохає постановити рішення в підготовчому засіданні та стягнути судові витрати відповідно до закону (а.с.50). У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу ІІІ, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, з огляду на письмові заяви сторін, суд приходить до висновку про можливість проведення підготовчого засідання за їх відсутності, та, з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] позову, вирішення питання про ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 12.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 33, зареєстровано шлюб (а.с.3). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова від 21.12.2007 року №11) проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності дост.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З письмових пояснень позивача, викладених в позовній заяві, судом встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося по причині різних поглядів на подальше сімейне життя та неможливість підтримувати нормальні життєві відносини як подружжя внаслідок чого сторони по справі припинили подружні відносини з 07 лютого 2019 року. Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та здійснення підготовчого провадження, примирення між сторонами з метою збереження сім`ї не відбулось, про що свідчить відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу. Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час підготовчого провадження також не встановлено. Відповідно до п.10 Постанови від 21.12.2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. З урахуванням викладеного судом зі змісту позовної заяви встановлено, що позивач не згодна на примирення, оскільки вважає, що шлюб між нею та відповідачем по справі розпався остаточно. Відповідач по справі [PERSON] згідно наданої до суду письмової заяви, не заперечує проти задоволення позовних вимог, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому, зокрема, ст.206 ЦПК України. За змістом ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, приймаючи до уваги письмову заяву відповідача, суд приходить до висновку про те, що визнання відповідачем [PERSON] позову здійснено у процесуальній формі та порядку, що відповідають вказаним вище вимогам ч.1 ст.206 ЦПК України. Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З огляду на викладене, дослідивши зміст письмових заяв сторін по справі, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю сторін, як дружини та чоловіка, на розірвання укладеного між ними шлюбу; неможливість їх подальшого спільного сімейного життя, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме особистим інтересам сторін. Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10.12.1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. З огляду на викладене, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] повністю визнає даний позов, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд, приймаючи до уваги визнання відповідачем [PERSON] позову, дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення в підготовчому засіданні рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. При цьому судом не встановлено обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Після розірвання шлюбу відповідачу, за її заявою, слід залишити прізвище « [PERSON] », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до квитанції №0.0.1334858403. 1 від 23.04.2019 року позивачем по справі [PERSON] був сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. на рахунок державного бюджету за наступними реквізитами: отримувач Семенівське УК/Семенівського району/22030101; рахунок отримувача: 31216206016442; код отримувача: 37541502; МФО отримувача: 899998; банк отримувача: Казначейство України (ел.адм. подат.), призначення: *;101;3410814506; 22030101; судовий збір (Державна судова адміністрація України,050); [PERSON] (а.с.1). З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 384 грн. 20 коп., а 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає суму 384 грн. 20 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved