Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31 липня 1993 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис № 194. Позивач зазначила, що від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. З 2017 року з відповідачем разом не проживають, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна не мають. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. 24.05.2021 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги визнає в повному обсязі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду спільну заяву, в якій прохали проводити судове засідання без їх участі (а.с.16). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов про розірвання шлюбу таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.1993 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Чугуївського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис №194 (а.с.5). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 03.03.2006 року вбачається, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 25.02.2008 року, установлено, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Позивач у позовній заяві зазначає також, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який має повну цивільну дієздатність, проживає окремо. Встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечував проти його розірвання, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов до першого судового засідання, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 454 грн., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 454 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved