Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №537/1246/13-ц від 05.09.2013 року, стягнувши з [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , проте не виконує батьківські обов`язки, не спілкується з дитиною від її народження, не утримує дитину, не приймає участі у її вихованні, лікуванні, навчанні та розвитку. Оскільки [PERSON] добровільно не виконує свого батьківського обов`язку з утримання дитини, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №537/1246/13-ц від 05.09.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів його заробітку щомісячно, з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Проте [PERSON] не виконує і судове рішення, не сплачує аліменти на утримання дитини [PERSON] , його заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.07.2017 року становить 90\~307,03 грн. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Дашко М.В. подав письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням, - визнає частково. Визнає позов в частині позбавлення його батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Проте заперечує проти задоволення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням. Просив справу розглянути без його участі на підставі наявних у справі матеріалів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Варавін С.Д. подав письмову заяву, в якій зазначив, що відповідачем [PERSON] позовні вимоги визнаються частково. Визнається позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Проте заперечується проти задоволення позовної вимоги про збільшення розміру аліментів. Просив справу розглянути без його участі та без участі відповідача [PERSON] на підставі наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Куницька О.О. надала до суду висновок Органу опіки та піклування міської ради Полтавської області №1565 від 22.11.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне: Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON] ) є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.07.2011 року Відділом РАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві. (а.с. 12). Заочним рішенням від 24.01.2013 року по справі 1615/4957/2012 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Визначено місце проживання дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Позивачу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». (а.с. 15-16). Дитина [PERSON] має зареєстроване місце проживання з матір`ю [PERSON] , що підтверджено Довідкою ОСББ №9 від 18.06.2019 року (а.с.13-14). Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05.09.2019 року у справі №537/1246/13-ц ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (після розірвання шлюбу якій відновлено прізвище [PERSON] ) аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.03.2013 року і до повноліття дитини. Згідно з Довідкою ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва у матеріалах виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №537/1246/13-ц, виданого 14.11.2013 року Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , відсутні інформація про місце отримання доходу боржника [PERSON] та про оплату аліментів з березня 2013 року по червень 2017 року. Станом на 01.07.2017 року заборгованість по аліментам становить 90307,03 грн. (а.с.22-23). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1565 від 22.11.2019 року, затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 76-79). Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керувався такими положеннями Закону. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні, навчанні та утриманні своєї дитини [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. [PERSON] звертався як до органу опіки та піклуванням так і до суду із заявами, в яких не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Наведене свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до своєї дитини. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, при вирішенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, визначених судовим рішенням, суд керувався такими положеннями Закону. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Положенням\~ст.141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1-3\~статті 181 СК України). За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.184 СК України, Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. В\~ст.\~192\~СК України передбачена можливість змінити розмір аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч.2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні державного виконавця знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. При виконанні рішення суду державним виконавцем не було встановлено легальних джерел доходу боржника [PERSON] , нарахована заборгованість по аліментам із розрахунку частки від середнього заробітку в даній місцевості. Разом з тим в позові не наведено підстав для збільшення розміру аліментів, визначених в ст.192 СК України, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доводи позивача [PERSON] про необхідність витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою) є підставою для вирішення питання про участь батьків у додаткових витратах на дитину на підставі ст.185 СК України, які не були предметом даного позову. У відповідності до частини 4 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів на дитину [PERSON] , які визначені судовим рішенням. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: partial