Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу їй на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить її сину [PERSON] Серед осіб, які зареєстровані за вказаною адресою, значиться відповідач [PERSON] Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення суду від 30 травня 2011 року. З червня 2011 року відповідач в даній квартирі не проживає, ніяких витрат по утриманню житла та сплаті житлово-комунальних послуг не несе, участі у користуванні майном не приймає. Факт реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі завдає позивачу матеріальну шкоду, яка полягає у збільшеній вартості житлово-комунальних послуг. За таких обставин, позивач просить на підставі ст. 71 ЖК Української РСР визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі, через засоби масової інформації, про що свідчать відповідні матеріали справи. Причини своєї неявки суду не повідомив, із заявами та/або клопотаннями про розгляд справи без його участі до суду не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 вересня 1998 року квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] та її сину [PERSON] (а.с. 4). Згідно з довідкою форми № 3 з місця проживання, виданої ЖЕК № 501 КП «Житлосервіс «Приозерне» від 10 вересня 2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітня донька, третя особа [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено судовий порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. У зазначеній квартирі також зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], однак фактично останній у такій квартирі не проживає з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, тобто з червня 2011 року, по теперішній час. Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). З позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає близько трьох років, тобто понад встановлені законодавством строки для збереження за ним права на користування житловим приміщенням. Поважних причин відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації судом не встановлено. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved