Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій зазначила, що 31.01.2004 вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], під час проживання в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Крім того у шлюбі, 19 липня 2006 року ними було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на вказане, а також на те, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилась проживати з нею, позивач, з урахуванням уточнень, просила: «Визнати спірну квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Постановити рішення про поділ спільної сумісної власності, а саме, квартири [ADDRESS], виділивши мені з неповнолітнім сином у власність 2/3 її частки. Припинити право спільної часткової власності відповідача - [PERSON] на 1/3 належної частки в квартирі № 57 житлового будинку № 24 по вул. Шевченко в м. Житомирі. Присудити на користь відповідача - [PERSON] на 1/3 належну йому частку в квартирі № 57 житлового будинку № 24 по вул. Шевченко в м. Житомирі грошову компенсацію в розмірі 83\~930,00 гривень, що становить ринкову вартість його частки. Визнати за нами з неповнолітнім сином [PERSON] право власності на 1/3 частки в квартирі [ADDRESS] належної відповідачу - [PERSON]. Стягнути із відповідача - [PERSON] на мою користь судові витрати у вигляді судового збору та витрати на проведення ринкової оцінки нерухомого майна. Зобов'язати мене - [PERSON] внести на депозитний рахунок суду 83 930 гривні для виплати їх відповідачу - [PERSON] за належну йому частку в спірній квартирі.» У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених у ньому підстав. Відповідач та його представник у залі суду позов не визнали, і відповідач подав зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначив, що спірну квартиру [ADDRESS] він придбав за власні кошти, які отримав від продажу власної квартири [ADDRESS]. При розлученні [PERSON] забрала правовстановлюючі документи на квартиру і вивезла з квартири все придбане під час шлюбу майно. У звязку з викладеним [PERSON] просив: «Ухвалити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] моєю особистою приватною власністю та зобовязати відповідача повернути мені правовстановлюючі документи на дане помешкання: договір купівлі-продажу від 19.06.2006. Стягнути з відповідача на мою користь кошти в сумі 34 950 грн. в рахунок ? частини майна, яке було придбано в період нашого шлюбу з відповідачем, та вивезено нею, а саме: 1. Пральна машина «Sanusi», вартістю 3 000 грн.; 2. Кухонна мебель вартістю 7 000 грн. з електровитяжкою вартістю 1 500 грн.; 3. Мікроволнова піч «LG» - 400 грн.; 4. Електродуховка 5 000 грн., 5. Диван 2 000 грн.; 6. Пилосос «LG» - 300 грн.; 7. Меблевий гарнітур «Ауріка» - 1 000 грн.; 8. Газова плита 3 000 грн.; 9. Кондиціонер з установкою 5 000 грн.; 10. Тумба з умивальником -1 500 грн.; 11. Тумба з дзеркалом 1 000 грн.; 12. Ноутбук «Lenovo» - 4 500 грн.; 13. Принтер 900 грн.; 14. Бойлер «Горенія» - 1 300 грн.; 15. Монітор 1 500 грн.; 16. Штори, тюлі 3 000 грн.; 17. [PERSON] на суму 24 тис. гривень. Всього майна на загальну суму 69 900 грн. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.» Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що на придбання спірної квартири вона також давала кошти, а речі з квартири вивіз сам позивач [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши матеріали справи суд відмовляє в задоволенні первісного позову та частково задовольняє зустрічний виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.60,63, 70 СК України, відповідно до яких майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2004 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON]. 07.10.2014 Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] на подальше виховання залишено проживати при матері. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтвердилось договором купівлі-продажу квартири від 19.07.2006. Відповідно до пункту 4 вказаного договору продаж вчинено за 18 140 грн. (а. с. 8). Також судом встановлено, що 18.07.2006 [PERSON] продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 22 500 доларів США, що підтвердилось у судовому засіданні договором дарування квартири від 18.07.2006 (а. с. 87), рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10.06.2015 (а. с. 106-107) та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 серпня 2015 року, встановлено удаваність договору дарування з метою приховання договору купівлі-продажу квартири та визнано, що 18.07.2015 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу (а. с. 44). Відповідно до договору дарування, продана [PERSON] квартира належала йому на підставі договору дарування від 29 листопада 1995 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили пояснення позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана на кошти від продажу належної йому до шлюбу квартири. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю дружини чоловіка. Аналізуючи вищенаведені встановлені у судовому засіданні факти та докази, що їх підтверджують в їх сукупності, а саме, факт продажу належної позивачу до шлюбу квартири та купівля спірної квартири на наступний після цього день, оформлення квартири саме на [PERSON], покази свідків, суд дійшов до висновку про доведеність твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана на його особисті кошти. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача за зустрічним позовом про визнання за ним права власності на спірну квартиру, та безпідставність вимог позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власність подружжя, її поділ, припинення права спільної часткової власності та визнання за нею з дитиною права власності на частку відповідача. Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом [PERSON] на те, що вона приймала участь у купівлі квартири шляхом внесення коштів, які їй давав батько [PERSON] Так, твердження позивача та свідка [PERSON] про те, що кошти в сумі 12 000 гривень, отримані в кредит 10.07.2006, він передав на придбання спірної квартири не підтверджені жодним доказом. Крім цього, вказана обставина не може доводити факт набуття квартири на праві спільної сумісної власності подружжям, оскільки кошти на її придбання, за поясненням сторін, не є такими, що набуті подружжям за час шлюбу (кошти внесла третя особа). Вимог про визнання права на частку в квартирі пропорційну вкладу сторонами не заявлялося. Суд не може прийняти до уваги як належний та допустимий доказ розписку надану позивачем за первісним позовом [PERSON], про те, що громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] 19.07.2006 отримали від [PERSON] суму в розмірі 28 500 дол. США за продану ними квартиру [ADDRESS], оскільки вказана розписка суперечить умовам нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної квартири. Доказів удаваності даного правочину суду не надано. Суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в частині зобовязання відповідача [PERSON] повернути йому правовстановлюючі документи на квартиру та стягнення з неї коштів в сумі 34\~950,00 грн. в рахунок ? частини майна, яке було придбано в період шлюбу з відповідачем, та вивезено нею, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами факту заволодіння відповідачем такими документами та вивезення майна, його вартості, часу придбання, та взагалі наявності в природі. Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача понесені судові витрати сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial