Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Уманської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України та оформлення документів для виїзду за межі України малолітньої дитини без згоди і супроводу батька. Позивач просить суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн дальнього зарубіжжя, а саме Єгипту, малолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], в період з 15.03.2017 по 15.06.2017; надати дозвіл на оформлення проїздних документів та віз для виїзду за кордон малолітнього [PERSON] без згоди батька [PERSON] Позивач посилається на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 і за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.02.2012 шлюб між ними був розірваний. [INFO] в сторін народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо і син [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки та разом з нею проживає в м. Умані. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок сину [PERSON] за межами України, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Відповідач не заперечує проти вивезення сина на відпочинок за кордон, однак на сьогодні останній перебуває на роботі за кордоном, а саме в Республіці Польща, а тому оформити належний дозвіл не має можливості та кошів. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду електронний лист, в якому зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та просить розглядати справу за його відсутності. Представник органу опіки і піклування [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження останнього та Свідоцтвом про зміну імені позивачем, а саме: прізвища [PERSON] на [PERSON]. Дитині на час розгляду справи в суді виповнилося повних дванадцять років. Після розірвання шлюбу за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.02.2012 [PERSON] залишився проживати разом з матір'ю - [PERSON], окремо від батька. Відповідач [PERSON] не заперечує проти виїзду сина за кордон на відпочинок, однак відповідний дозвіл, посвідчений нотаріально, не надає, посилаючись на відсутність для цього достатніх коштів та часу, оскільки виїхав до Польщі на невизначений час. Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей тощо. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. На підставі наведеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за межі України до іншої країни на відпочинок, а також про надання дозволу на оформлення проїзного документу дитини є законними та обґрунтованими, відповідають інтересам дитини. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved