Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області, в якому просить суд: - встановити факт, належності державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ- ОД № 080271, виданого 15 вересня 2003 року на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації № 288/А-2003 [PERSON] та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №69 в графі «прізвище імя по - батькові » зазначений як [PERSON] належить йому [PERSON]. - встановити факт родинних відносин а саме, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], померлого 05.08.2012 року. - визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області, яку було передано для ведення особистого селянського господарства та яка належала спадкодавцю [PERSON], померлому 05.08.2012 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ- ОД № 080271, виданого 15.09.2003 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №69. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.08.2012 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,00 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, яка належала померлому на підставі розпорядження Тарутинської державної адміністрації від 29 липня 2003 року№288/А-200. Спадкоємцем за законом на зазначену земельну ділянку є позивач, донька померлого. Державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеської області [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з розбіжностями у державному акті та свідоцтві про смерть спадкодавця. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області, позивач проживала разом з спадкодавцем на момент смерті. Відповідності до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємицею першої черги та має право на успадкування майна померлого батька. Наведене в сукупності зумовило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та попросила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Під час підготовчого судового засідання представником позивача було заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи відповіді Держгеокадастру в Одеській області від 29.01.2018 року № 114/120-18. Заслухавши представника позивача, який позов підтримала у повному обсязі, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом достовірно встановлено, що спадщина відкрилася в день смерті спадкодавця [PERSON], а саме з 05.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №306303 від 07.08.2012 року (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] по батькові зазначено Димитрович (а.с.9). Також, судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею 2,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ- ОД № 080271, виданого 15 вересня 2003 року (а.с.11). Спадкоємцем майна померлого, є [PERSON], донька померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.06.1964 року, актовий запис №14 (а.с.7). Постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON], у звязку з розбіжностями у правовстановлюючому документі та свідоцтві про смерть (а.с. 9, а.с.14). Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області про склад сім`ї та зареєстрованих [PERSON] проживала разом з [PERSON] на день смерті. Факт належності [PERSON] земельної ділянки, а саме державного акта серії ІІ- ОД № 080271, підтверджується власниками суміжних земельних ділянок заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-26). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], підтверджується заявами свідків, сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с.17-21). Відповідно до листа Держгеокадастру від 29.01.2018 № 114/120-18, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 2,00 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тарутинського району Одеської області та належить на підставі державного акту серії ІІ- ОД № 080271, у державному земельному кадастрі не зареєстрована, кадастровий номер відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно положень ст.34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Відповідно до п.11 листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року №19-3767/0/8-08 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно врахувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підстав статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусами. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Разом з тим, одним із обовязків нотаріуса є сприяння суб'єктам цивільних правовідносин у здійсненні їх прав та захисті їх законних інтересів. Законодавством України поряд з вчиненням нотаріальних дій нотаріусам надано повноваження з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року (далі Закон №1952-IV). Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок № 296/5), зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право. За таких умов нотаріальна дія щодо нерухомого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника свідоцтва, яке залишається у справах нотаріуса. Згідно із вимогами статей 68, 69 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину серед іншого перевіряє склад спадкового майна. В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із статтею 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, коли для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно із пунктом 66 Порядку № 1127 звернутись до суб'єкта державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя. Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, заявником в процедурі державної реєстрації прав серед інших є спадкоємець у разі оформлення спадщини, до складу якої входять речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом. В пункті 66 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються: - документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1127, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно; - витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи; - документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Чинними нормативно-правовими актами не встановлено вимог до форми і змісту документа, що містить відомості про склад спадкоємців. Такий документ може бути виданий у довільній формі (лист, довідка) на підставі матеріалів спадкової справи. Враховуючи вимоги пункту 66 Порядку № 1127, достатньо, щоб цей документ містив відомості про кількісний склад спадкоємців, а також про особу спадкоємця-заявника. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке спадкодавцем набуто за життя, але не було зареєстроване належним чином, нотаріус перед видачею свідоцтва про право на спадщину вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав) шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб визначений законом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідними органами на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені конституцією та законами України. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При зазначених обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають. Суд, розглядаючи справу, не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій та видача документів, зокрема не вправі перебирати на себе повноваження і функції нотаріуса, видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності будь-якого спору з цього приводу. На підставі викладеного,

Outcome: partial