Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Великосілківської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, третьої особи Камянка-Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.03.1999р. померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, а саме земельна ділянка (середня земельна частка), належало їй на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку пай) площею 1, 39 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості серії ЛВ № 023793, зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю під № 729. Зазначена земельна ділянка знаходиться на території с. Соколів, яке відноситься до Великосілківської сільської ради Львівської області. Позивач являється спадкоємцем за заповітом після померлої, проте їй було відмовлено в оформленні права на спадкове майно у звязку з втратою сертифікату на земельну частку (пай), а тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у підготовче судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не зявився, подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності державного нотаріуса. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії ІІ-ЯР № 4463353 виданого 02.10.1958 року Новомилятинським ЗАГС Львівській області, вбачається, що 24.08.1958 року народилась [PERSON], про що 10.09.1958 року зроблено відповідний актовий запис за № 8 /а. с. 7/. Згідно із свідоцтвом про одруження серії ІСГ № 443391, виданого 18.07.1981 року вбачається, що 18.07.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у звязку із чим моє дівоче прізвище «Лишак» було змінено на «Процик»/а.с.7/. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 124583, виданого Великосілківською сільською Радою народних депутатів 27.03.1999 року вбачається, що 27.03.1999 року у віці 67 років померла [PERSON] /а .с. 8/. Судом встановлено, що 31.03.1997р. на імя [PERSON] було видано Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 023793, зареєстрованого книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю під № 729, згідно якого [PERSON] володіла земельною ділянкою, площею 1, 39 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, земельна ділянка розташована на території с. Соколів, Великосілківської сільської ради Львівської області. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства /а. с. 9/. 27.01.1999р. [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем виконкому Великосілківської сільської Ради народних депутатів, згідно з яким [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Соколів, Камянка-Бузького району, Львівської області, а також все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося в тому числі сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 023793 за № 729, позивачці, [PERSON]. Відповідно до відмітки проставленої на звороті вказаного заповіту, такий не змінювався та не скасовувався /а. с.14/. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину у звязку з втратою оригінала правовстановлюючого документа, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON], але оформити своє право на земельну ділянку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved