Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради, Служба у справах дітей Павлоградської міської ради про визначення місця проживаннянеповнолітньої дитини. В обґрунтування поданого позову зазначила що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На теперішній час донька [PERSON] , проживає разом з позивачкою та має усі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не проявляє до неї батьківської турботи, фактично самоусунувся від виховання дитини. На підставі рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області присуджено стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Станом на 01 березня 2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 32 686, 97 грн. У зв`язку з чим, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з нею. У судове засідання сторони не з`явилися, надавши суду письмові заяви, згідно яких просять суд розглянути справу у їхню відсутність. Представник позивача - адвокат Маслій Т.В. - підтримує позовні вимоги, які просить суд задовольнити. Відповідач - позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Куп`янської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи: Служба у справах дітей Павлоградської міської радиДніпропетровської області також у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі. Суд дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8), яка проживає разом з матір`ю [PERSON] , що визнається сторонами. 21 березня 2019 року позивач [PERSON] набула право власності на частку у праві влсності на житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу 11/20 часток житлового будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності .(а.с. 9-15). Згідно характеристики, виданої Павлоградською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №12 Дніпровської області малолітня [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2018 року навчається в 5-А класі. Відповідач з жовтня 2008 року і до цього часу не цікавиться успіхами дитини внавчанні, не відвідував шкільні батьківські збори, не приходив до школи. (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості зі спла ти аліментів від 26.03.2019 року складеним старшим державним виконавцем Бугайцовим О.М. станом на 01 березня 2019 року заборгованість відповідача зі с плати аліментів становить 32 686, 97 грн.( а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved