Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 21.11.1992 у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом № 1705. На обґрунтування позову зазначила, що з 21.11.1992 вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що починаючи з листопада 2019 року в них з чоловіком перестали фактично існувати сімейні відносини. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим по причині втрати почуттів любові до відповідача, розмежування інтересів. Зазначила, що примирення між ними неможливе, проживають окремо. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] », клопоче про розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 21.11.1992 у Кременчуцькому палаці шлюбів за актовим записом № 1705, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В шлюбі подружжя має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Неповнолітніх дітей сторони від шлюбу не мають. В судовому засіданні встановлено, що з листопада 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, в них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства вони не ведуть. Бажання та намір відновити нормальні сімейні стосунки у позивача відсутні. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами клопотання про надання часу для примирення не заявлялися. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] » За викладених обставин, беручи до уваги ту обставину, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, наміру поновлювати сімейні стосунки позивач не має, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при подачі позову до суду були понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та оплати юридичних послуг у розмірі 300 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК.

Outcome: approved