Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на нежилі будівлі, що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, (А, 391,9 кв.м), майстерні (Б, 35,7 кв.м), гаражу (В, 38,3 кв.м), вбиральні (Г, 1,8 кв.м), складу (Д, 29,1 кв.м), споруди (1-4). Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Позов обґрунтовує тим, що з 04.09.1993 р. по 29.08.2017 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Спірний об'єкт нерухомості було побудовано у період з 2002 - 2004 рр за її особисті кошти та за рахунок її будівельних матеріалів, які їй надавались її батьками, а саме: будівельних матеріалів придбаних її батьками до 2002 року та за кошти, які заробляла її мати [PERSON] працюючи в Італії (це 9500 Євро). Вартість нежилих будівель складає 500 000 грн. Із-за невеликих доходів та обмежених матеріальних ресурсів відповідач не мав реальної можливості придбати будівельні матеріали та оплатити будівництво нежилої будівлі. Зазначений об'єкт нерухомості, з формальних міркувань, було зареєстровано за [PERSON] 05.03.2009 року. [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними, такими, що суперечать нормам матеріального права. За час спільного проживання з [PERSON] вони вели спільне господарство, він офіційно працював, займався підприємницькою діяльністю, мав стабільний суттєвий дохід, який повністю витрачався на потреби їх сім'ї, в тому числі, для придбання рухомого та нерухомого майна, будували олійницю для своєї сім'ї для спільного користування та спільної праці, тому спірні нежилі будівлі є спільною сумісною власністю подружжя. 28.12.2004 року він разом з позивачем відчужили їх спільну квартиру [ADDRESS], грошові кошти, від відчуження якої, було витрачено на будівництво олійниці. Дозвільні документи на будівництво нежитлових приміщень (олійниці), які виготовлялися на його ім'я, та їх готовність до експлуатації мали місце з липня 2004 р. по січень 2009 р. Отже, будівництво олійниці відбувалося з 2004 по 2009 рр. Посилання позивача у позові, що будівництво олійниці відбувалося з 2002р по 2004 р. з будівельних матеріалів батьків позивача та за кошти, які заробляла її мати в Італії не підтверджено належними доказами, та не підтверджують факту використання позивачем особистих коштів (отриманих від матері) на будівництво спірного об'єкта нерухомості. Просив в позові відмовити (т.2 а.с.94-96). 10.01.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] придбане ними в період шлюбу наступне майно: нежилі будівлі загальною площею 496,8 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], площею 1,2000 га., за адресою: [ADDRESS]; нежиле приміщення кафе-бару загальною площею 97,4 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку громадської забудови для обслуговування будівлі кафе-бару, кадастровий номер [NUMBER], площею 3,24 га., за адресою: [ADDRESS] з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 312,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS]; рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]; транспортний засіб ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, сірого кольору, об'єм двигуна 1498 куб.см; транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, об'єм двигуна 1600 куб.см; транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, червоного кольору, об'єм двигуна 1498 куб.см. Загальна вартість спірного майна становить 2386009 грн. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому просить визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частки на вищезазначене спірне майно. Припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н. [NUMBER]. Припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб FORD C MAX, д.н. [NUMBER] та транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію у розмірі 109866 грн замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби: FORD C MAX д.н. [NUMBER] та Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8810 грн. Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 05.02.2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнятий до провадження суду та позовні вимоги за цим позовом об'єднано в одне провадження з первісним позовом. [PERSON] подала до суду відзив на зустрічний позов [PERSON], в якому зазначає, що дійсно в період шлюбу нею та [PERSON] було придбано майно зазначене у зустрічному позові, проте, нежилі будівлі (олійницю) по [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] вважає особистою приватною власністю, оскільки дані об'єкти нерухомості були побудовані за рахунок коштів та будматеріалів її батьків, які в подальшому були передані їй на підставі розписок. Крім того, [PERSON] не заперечує факт того, що дійсно [PERSON] передавала їй кошти з Італії на особисті потреби. Також зазначає, що [PERSON] не надано відомостей про реальний розмір зарплати за період з 1993 р. по 2005 р. (період початку роботи олійниці). Квартира [ADDRESS] була відчужена за договором дарування, а не купівлі-продажу, який є дійсним. Також вважає транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. [NUMBER] особистою приватною власністю, оскільки придбала авто за кошти отриманні від свого батька та брата під розписку. Вирішення питання поділу інших об'єктів спірного майна [PERSON] покладає на розсуд суду. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову (т.2 а.с.141-144). В судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач по первісному позову [PERSON] та его представник [PERSON] позов не визнали, посилаючись на заперечення викладені у відзиві на позов. Просили в позові [PERSON] відмовити. В судовому засіданні позивач по зустрічному позову [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити в повному об'ємі. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічний позов визнали частково. [PERSON] пояснила, що вважає особистою приватною власністю наступне майно: нежилі будівлі та земельну ділянку під ними, що розташовані за адресою [ADDRESS]; кафе-бар та земельну ділянку під ним по [ADDRESS]; житловий будинок по [ADDRESS] та транспортний засіб Chevrolet Aveo, щодо поділу іншого майна, то визнає його спільною сумісною власністю подружжя. Кошти на депозитний рахунок за компенсацію вартості транспортних засобів не вносила, оскільки не має такої суми, крім того, вона не згодна з таким розподілом транспортних засобів, оскільки вважає автомобіль Chevrolet Aveo її особистим майном. Свідок [PERSON] в суді показав, що він є братом [PERSON], у 2011 році позивач позичила у нього під розписку 4 000 доларів США для купівлі авто Chevrolet Aveo. На погашення боргу [PERSON] віддавала щомісячно по 50 доларів США. На даний час розписки немає. Мати позивача - [PERSON] робила основний фінансовий вклад у будівництво житлового будинку сторін та олійниці. Свідок [PERSON] в суді показав, що він у 2002-2006 рр працював диспетчером на фірмі, яка перевозила товар із-за кордону в Україну. У цей період [PERSON] отримувала від батьків з Італії коробки з товаром та кошти(евро). Свідок [PERSON] в суді показала, що земельну ділянку по [ADDRESS] у неї купила [PERSON]. Документально договір купівлі-продажу не оформлювали, оскільки документів на землю не було. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона проживає по [ADDRESS] по сусідству зі сторонами по справі. Будинок [ADDRESS] будувався із будівельних матеріалів, які лежали за даною адресою. Під час будівництва будівельні матеріали сторонами докуповувались. Мати позивача декілька років працювала закордоном, передавала дочці певну суму коштів. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона працювала разом зі [PERSON] в Іванівському районному споживчому товаристві, займала посаду завідуючої складом. [PERSON] в рахунок заробітної плати придбавала будматеріали (ракушку, силікат, ліс, перекриття (блоки), шифер) для будівництва будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] в суді показав, що він будував будинок по [ADDRESS] у 1996-1998 рр. Замовниками були [PERSON] та [PERSON], останній давав аванс, а по закінченню будівництва з ним розраховувалась [PERSON] Під час будівництва [PERSON] був постійно. Свідок [PERSON] в суді показав, що він є батьком [PERSON] Будинок [ADDRESS] побудував він з дружиною [PERSON] Під час будівництва будинку він виконував роботи на крані. Спочатку був побудований житловий будинок, а потім олійниця. Згодом він продав належний йому кран за 5000 доларів США, які передав дочці під розписку для купівлі авто Chevrolet Aveo, частину коштів для купівлі даного авто дочці дав [PERSON] Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є матір'ю [PERSON] Після одруження сторін, вона з чоловіком вирішили побудувати подружжю будинок. У період з 1993 по 2000рр вона працювала бухгалтером в Іванівському районному споживчому товаристві, постійно закуповувала будівельні матеріали (блоки, плити, цегла, деревину, шифер) для будівництва будинку та олійниці. Давала кошти на придбання магазину (бару) по [ADDRESS]. Оскільки в магазині прибутки були незначні, вона виїхала на заробітки до Італії. Кошти передавала своїй дочці автобусами або особисто по приїзду додому. Кошти надавалися для будівництва будинку та олійниці. За отримані від неї кошти та будматеріали дочка написала їй боргову розписку з умовою повернення коштів та частину прибутку від доходів на олійниці. Кошти по розпискам дочка не повертала. Олійницю будували в інтересах сім'ї сторін та з метою отримання ними прибутку. Право власності зареєстрували за [PERSON], як стимул для роботи останнього, оскільки інші його види трудової діяльності були не прибуткові. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в суді показали, що вони будували житловий будинок та олійницю по [ADDRESS] в смт.Іванівка. В будівництві використовували б/у будматеріал. Проект олійниці креслив [PERSON] Керував всією роботою під час виконання будівельних робіт та розраховувався з ними [PERSON] Всі зовнішні роботи по будівництву виконував на крані [PERSON] Свідок [PERSON] в суді показав, що у 2001 році займався з [PERSON] прибутковим бізнесом, возили в Крим м'ясо для продажу. Свідок [PERSON] в суді показав, що у 2004 році він купив за 1 000 доларів США у сторін квартиру [ADDRESS]. Дану угоду оформили як договір дарування, оскільки так було дешевше. [PERSON] повідомили йому, що збираються будувати олійницю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1993 року по 29.08.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 04.09.1993 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 12.09.2017 року (т.1 а.с.12-13). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER] (т.1 а.с.71). За час перебування у шлюбі, сторони набули наступне майно: - нежилі будівлі, загальною площею 496,8 кв.м., які складаються з: олійниці, А, площею 391,9 кв.м.; майстерні, Б, площею 35,7 кв.м.; гаражу, В, площею 38,3 кв.м.; вбиральні, Г, площею 1,8 кв.м.; складу, Д, площею 29,1 кв.м; споруди 1-4, розташовані за адресою: [ADDRESS], вартістю 411350 гривень, згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 05.03.2009 року ( т.1 а.с.9-10, 117-128); - земельну ділянку, площею 1,2 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], вартістю 21790 гривень, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: б/н, виданий 20.03.2012 року відділом Держкомзему в Іванівському районі (т.1 а.с.159-179); - нежиле приміщення кафе-бару, загальною площею 97,4 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS], вартістю 336542 гривні, на підставі договору купівлі-продажу приміщення кафе - бару від 05.03.2001 року (т.1 а.с.180-204); - земельну ділянку для обслуговування будівлі кафе-бару, площею 324 кв.м, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], вартістю 17538 гривень, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року (т.1 а.с.205-225, т.2 а.с.202-204); - житловий будинок з належними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 66777 гривень, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.09.2016 року (т.1 а.с.226-257); - житловий будинок з належними господарчими будівлями, загальною площею 312,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 1 054 860 гривень, на підставі рішення ХІІІ сесії Іванівської селищної ради Херсонської області VІІ скликання від 22.12.2016 року, серія та номер:161 (т.2 а.с.1-34); - рухоме майно (будматеріали), з яких зроблено ангар, розташований біля нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS], яке складається: з блоку інкерманського - 40 штук, вартістю 21560 гривень; блоку зі шлаку - 30 штук, вартістю 5040 гривень; плита перекриття - 20 штук, вартістю 14060 гривень; шифер 8-ми хвильовий - 100 штук, вартістю 4400,00 гривень, всього на загальну суму - 45060 гривень (т.2 а.с.35-62); - транспортний засіб ЗАЗ LANOS, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2011 року випуску, сірого кольору, вартістю 106180 гривень, на підставі договору купівлі-продажу №1112/01/6543/2016 від 26.04.2916 року, свідоцтво про реєстрацію машини [NUMBER] (т.2 а.с.63-71, 195); - транспортний засіб FORD C MAX, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, вартістю 164734 гривень, свідоцтво про реєстрацію машини [NUMBER] (т.2 а.с.83-92, 195, 199); - транспортний засіб CHEVROLET AVEO SA48Y4, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, червоного кольору, вартістю 161178 гривень, свідоцтво про реєстрацію машини [NUMBER] (т.2 а.с.72-82, 195, 200). Згідно звітів про незалежну оцінку майна, виконані ПП «[PERSON], які було надано [PERSON] до зустрічної позовної заяви, ринкова вартість майна, яке підлягає поділу складає 2386009, 00 грн. Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу вказаного майна, у зв'язку із чим [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з відповідними позовами про його поділ. За правилом статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому, докази мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст.77,78 ЦПК України) і це є процесуальним обов'язком сторони, яка їх надає (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Позивач [PERSON] у своєму позові та запереченнях на зустрічний позов, з посиланням на норми ст.57 Сімейного кодексу України зазначає, що майно, а саме: нежитлові будівлі по [ADDRESS], земельна ділянка під цими об'єктами нерухомості, кафе-бар по [ADDRESS] та земельна ділянка під ним, а також житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль Chevrolet Aveo є її особистою власністю, оскільки були придбані та побудовані нею за особисті кошти, отримані від батьків. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На підтвердження доводів [PERSON] у судовому засіданні, за її клопотанням, були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та досліджені письмові докази: розписки, які нею надавалися [PERSON] та [PERSON] за отримані кошти та будівельні матеріали; рахунки-фактури, податкові накладні та квитанції за придбання буд.матеріалів та обладнання для олійниці; копії трудових книжок її батьків та закордонний паспорт [PERSON] з контрактами Італійських роботодавців (т.1 а.с.14-70; т.2 а.с.167-169). Проте, надані [PERSON] докази не підтверджують факту використання нею особистих коштів на придбання та будівництво спірного майна та те, що вона мала намір на придбання спірного майна у особисту власність. Так, Рахунки -фактури, податкові накладні та квитанції на придбання будівельних матеріалів та обладнання для олійниці (т.1 а.с.68-70), не доводять, що дане майно було придбано [PERSON] за особисті кошти. Крім того, з показів свідків вбачається, що спірні об'єкти нерухомості: олійниця, житловий будинок №88, кафе-бар та земельні ділянки під цими об'єктами нерухомості придбавалися та будувалися сторонами в інтересах та для цілей сім'ї, так у житловому будинку сторони мешкали у період шлюбу, кафе-бар та олійниця використовувалися для праці та отримання сімейного прибутку. Розрахунки за будівництво цих об'єктів здійснювали як [PERSON], так і [PERSON] Наявність боргових розписок про отримання [PERSON] від своїх батьків коштів та будівельних матеріалів (т.2 а.с.167-169) не впливають на дані висновки суду, оскільки вимог про розподіл боргових зобов'язань позивачем не заявлено, а [PERSON] та [PERSON] в межах цієї справи з будь - якими вимогами також не звертались. Письмові документи щодо працевлаштування [PERSON] закордоном (т.1 а.с.30-63) не мають офіційного перекладу на державну мову, а тому не можуть бути прийняті судом при оцінці доказів, як належний доказ. Таким чином, доводи [PERSON] про належність їй спірного мана є безпідставними, оскільки вона належними та допустимими доказами не довела, що дане спірне майно є її особистою приватною власністю, побудоване та придбане за її особисті кошти, тобто презумпцію права спільної сумісної власності майна колишнього подружжя нею не спростовано, що є її процесуальним обов'язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. А тому, позов [PERSON] щодо визнання майна особистою приватною власністю є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Отже, судом встановлено, що майно, придбане сторонами за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] у зустрічному позові, крім інших вимог, просить припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н. [NUMBER]; [PERSON] на транспортний засіб FORD C MAX, д.н. [NUMBER] та транспортний засіб Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію у розмірі 109866 грн замість його 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби: FORD C MAX д.н. [NUMBER] та Chevrolet Aveo SA48Y4, д.н. [NUMBER]. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки транспортні засоби є неподільними речами, сторони не дійшли згоди з приводу виділення у власність одному з них конкретного автомобіля, а також розміру компенсації на користь іншого за втрачену частку у праві спільної сумісної власності, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, тому суд дійшов висновку про визнання за кожним зі сторін по 1/2 ідеальній частини на транспортні засоби сторін без їх реального розподілу. Таким чином, суд дійшов до висновку про визнання за кожним зі сторін в порядку поділу спільного майна подружжя по 1/2 частини на спільне майно сторін, а тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №34 від 10.01.2018 року [PERSON] сплачено судовий збір за подання зустрічної позовної заяви в сумі 8810,00 грн. (а.с.92.). Оскільки зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним 1/2 частки в порядку поділу спільного майна подружжя на загальну суму 1193004,50 грн задоволено повністю, а вимоги щодо припинення права власності на транспортні засоби є похідними від основних заявлених ним позовних вимог, тому судові витрати по сплаті ним судового збору в розмірі 8810 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в повному об'ємі.

Outcome: partial