Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Із позову вбачається, що 24.12.2016 року о 20 годині 55 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем Мерседез Бенз 250, державний номер [NUMBER], в районі будинку 7 по бул. Краматорському в м. Краматорську порушивши Правила дорожнього руху, знаходячись на нерегульованому пішохідному переході скоїв наїзд на пішоходів: [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON], внаслідок чого останнім були спричинені тілесні ушкодження, матеріальні збитки та моральна шкода. Постановою Краматорського міського суду від 17.02.2017 року відповідач був визнаний винним у даній ДТП та притягнутий до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП [PERSON] були спричинені забої ніг, садна голови, забої правого стегна та інші ушкодження. Гематому на голові довелося лікувати за допомогою оперативного втручання. Неповнолітній донці позивачки спричинені забої голови, садна мяких тканин, забій правого стегна тощо. Позивач на своє лікування витратила 1157 грн. 78 коп., а на лікування доньки 2590, 68 грн. Під час ДТП була пошкоджена куртка пуховик дитини, котра відновленню не підлягає, її вартість 2000 грн. Розмір спричинених моральних страждань позивач оцінює в 25000 грн. та розмір моральних страждань неповнолітньої дитини позивач також оцінює в 25000 грн. Позивач просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 50\~000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 5\~748 грн. 46 коп., сплату за правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. та судовий збір. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, після ДТП вона не мала можливість працювати, приймала знеболюючі ліки, у дитини після ДТП на обличчі залишився шрам, дитина не бажала ходити до школи, що спричиняло та спричиняє і зараз дитині моральні страждання. Після ДТП вона з дитиною стали боятися переходити через дорогу. Тому вважає, що її вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. є обґрунтованими. Матеріальна шкода повністю нею підтверджена чеками. Куртку пуховик вона придбала на ринку. Після ДТП вона пішла до своєї знайомої, яка торгує на ринку та узяла у той чек на куртку. Просить задовольнити її вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що він відразу же після ДТП відвіз позивачку разом з її дитиною до лікарні, викликав сам поліцію. Грошові кошти він позивачці не давав, не надавав ніякої матеріальної допомоги. Позовні вимоги визнає лише в тій частині, яка підтверджена документально чеками. Моральну шкоду на обох визнає в розмірі 10000 грн. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що відповідач [PERSON] частково визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього моральної шкоди. Вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн. за пошкодження куртки не підлягають задоволенню, оскільки позивач у судовому засіданні підтвердила, що чек на куртку вона узяла у своїх знайомих, які працюють на ринку вже після ДТП, тому такі вимоги є необґрунтованими та не доведеними у судовому засіданні. Також суду не надано доказів відносно того, що куртка дійсно не підлягає відновленню, а з наданих до матеріалів справи фотознімків вбачається, що куртку можливо було відремонтувати. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст.\~22,23,1166,1167 ЦК України\~особа, якій завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до загального правила, встановленого ч. 2\~ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Згідно з положеннями ч.ч. 2, 5\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6, ( зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11, від 25 травня 1998 р. № 15 та від 24 жовтня 2003 р. № 9 ), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Особа яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Згідно поданих доказів такі обставини встановлені не були, тому суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен відповідати за завдану шкоду. Судом встановлено, що згідно постанови Краматорського міського суду від 17.02.2017 року відповідача [PERSON] визнано винним в скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.\~\~\~Постанова набрала законної сили 28.02.2017 року (а.с. 6)\~\~\~\~\~\~ Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із постанови Краматорського міського суду від 17.02.2017 року вбачається, що \~24.12.2016 року о 20 годині 55 хвилин [PERSON] в м. Краматорську, керуючи автомобілем Мерседез Бенз 250, державний номер [NUMBER], по зледенілому асфальтованому покриттю бул. Краматорського з боку вул.. Двірцева в напрямку вул. Дружби, в районі будинку 7 бул. Краматорський, не надав перевагу у русі пішоходам, які знаходячись на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON] та [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а пішоходам завдані тілесні ушкодження. Згідно довідки КМУ «Міська лікарня № 3»від 24.12.2016 року позивачці [PERSON] внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: садна голови, забої правого стегна, ніг. (а.с. 8) Як вбачається із свідоцтва про народження позивачка [PERSON] має доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 5543 від неповнолітній [PERSON] внаслідок ДТП були спричинені наступні тілесні ушкодження: забої та садна мяких тканин обличчя та голови, забій правого стегна. (а.с. 7) \~Згідно квитанцій, наданих позивачем до матеріалів справи, вбачається, що на придбання ліків позивачкою на лікування її та її неповнолітньої доньки [PERSON] було витрачено суму у розмірі 3\~748 грн. 76 коп. (а.с. 9 13, 61 - 65) Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина даної особи. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що саме внаслідок дій відповідача [PERSON] були причинені легкі тілесні ушкодження позивачці та її неповнолітній донці, які знаходиться в причинному звязку з лікуванням останніх, тобто з відповідача необхідно стягнути витрати на придбання ліків у розмірі 3\~748 грн. 76 коп. Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн. за пошкодження верхнього одягу - куртки, яка не підлягає відновленню, суд приходить до наступного. Позивачка на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині надала суду чек № 1417/12 від 04.12.2016 року на придбання куртки (а.с. 52). Однак, суд не бере до уваги даний чек, оскільки позивачка у судовому засіданні суду пояснила, що зазначений чек вона отримала вже після ДТП у своєї знайомої, яка працює на ринку, а не отримала у момент придбання куртки. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала також фото пошкодження куртки (а.с. 31), однак з зазначеного фото не вбачається, що куртка не підлягає відновленню. З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо даних про одяг, який був на донці позивачці саме на момент ДТП, відсутні дані про його дійсну вартість, а також висновки спеціаліста про ступень його пошкодження та втрату вартості, суд вважає за необхідне у задоволенні цих вимог відмовити. Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. \~Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як вбачається із позовної заяви [PERSON], яка діє самостійно та в інтересах своєї неповнолітньої доньки, вимоги про відшкодування моральної шкоди нею обґрунтовувалися душевними стражданнями, яких вона та її донька зазнали внаслідок отриманих тілесних ушкоджень. Відповідно до наданих суду доказів [PERSON] та [PERSON] внаслідок дорожньо транспортної пригоди були спричиненні тілесні ушкодження, таким чином суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортною пригодою позивачці завдано моральну шкоду. У судовому засіданні відповідач визнав частково позовні вимоги в частині стягнення з нього моральної шкоди, а саме: у розмірі 10000 грн. Виходячи із принципу справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, положення ЦК України, з врахуванням доказів по справі, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачу, суд виходить із тих обставин, що шкода завдана в результаті адміністративного правопорушення, у вчиненні якого визнано винними відповідача по справі, доведеності наявного причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, факту перенесених моральних страждань з приводу дій відповідача, не відшкодування відповідачем в добровільному порядку завданої матеріальної шкоди,\~\~а тому суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі\~\~10000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на правову допомогу.\~ Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Згідно ч. 2\~статті 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Так, право на правову допомогу гарантовано ст. ст.\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у\~розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст. ст.\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~ Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Статтею 1 Закону України \~ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» закріплено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 640 грн. за одну годину роботи (з 01 грудня 2016 року). Склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи 20 квітня 2017 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання адвокатських (юридичних) послуг та сплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги 3 000 грн., з яких 360 грн. за складання позовної заяви та 2640 грн. за надання юридичних послуг, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 20 квітня 2017 року (а. с. 16) та квитанцією від 20.04.2017 року (а.с. 52). З журналу судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] приймав участь як представник позивача 1 годину (судове засідання 03.07.2017 року та 02.08.2017 року), 40 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи фахівця у галузі права становить 640грн. 00 коп. Крім того, за складання позовної заяви позивачкою було сплачено 360 грн., що підтверджується квитанцією від 20.04.2017 року. (а.с. 52) Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню у розмірі 1000 грн. Відповідно до ч.1,3\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір дорівнює 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000 грн.) За подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 640 грн. (\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позивачка [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про\~\~судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial