Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 1998 року, сторони а також їхня донька, [PERSON], є співвласниками квартири, по 1/3 частині за кожним, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час відповідач не дає можливості позивачці користуватися квартирою шляхом зміни замків на вхідних дверях, у звязку з чим позивачка звернулася до суду з наступним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися, відповідно до письмових заяв просять суд розглянути справу у їхню відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, які просить суд задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, якщо у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши думку сторін, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Так, судом встановлено, що сторони з 18.12.1981 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане відділом ЗАГС Приокського райвикома м.Горький від 02.07.2015 року за №\~538. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року, яке видане групою по приватизації житлового фонду НГЧ-4, сторони , а також їхня донька, [PERSON], є співвласниками квартири, по 1/3 частині за кожним, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-6). Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічне правило передбачено\~статтею 9 ЖК України, де зазначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частина 1 ст. 358 ЦК України регламентує, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 155 ЖК України\~закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Частиною 1\~ст. 319 ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Встановивши, що право користування належною позивачці на праві спільної часткової власності квартирою порушене з боку відповідача, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для захисту порушеного права шляхом примусового вселення позивача до спірної квартири.

Outcome: approved