Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO],\~ в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позивних вимог позивач зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.05.2016 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не надає необхідної матеріальної допомоги. Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 травня 2016 року, яке згідно до відмітки суду набрало законної сили 17.05.2016 року, шлюб між сторонами, який був зареєстрований 23.06.2007 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 241, було розірвано (а.с. 11). Згідно до свідоцтва про народження Серії 1-ВЛ № 105529 від 23 жовтня 2007 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Одним із основних прав дитини є право на утримання. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як в середині Держави учасниці, так і за кордоном. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обовязок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з принципу рівності прав та обовязків батьків. При визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, та зобовязаний утримувати дитину разом з позивачкою. Відповідно до ст. 183 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір на одну дитину не може бути менший ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved