Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до КП «Вінницьке шляхове управління», [PERSON] про відшкодування шкоди здоров`ю. Позов мотивовано тим, що 08.11.2018 року при виході з тролейбуса на зупинці м. Грушевського по вул. Театральній у м. Вінниці (в напрямку руху з вул. Київської на вул. Соборна, зі сторони входу у центральний парк), позивач спіткнулася та впала, після чого не змогла піднятися. Падіння сталося внаслідок того, що вона потрапила ногою у виїмку, що утворилася у тротуарному покритті через вищерблені декілька тротуарних плиток. Каретою швидкої допомоги її було доставлено до МКЛ ШМД, згідно виписки якої № 10601 від 08.11.2018 року у 16:11 год. позивачу було встановлено діагноз: закритий через-підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням. Згідно виписки № 12147 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення МКЛ ШМД позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 08.11.2018 року по 01.12.2018 року із діагнозом: закритий через-підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням. Короткий анамнез: «Зі слів хворої, травма на вулиці 08.11.2018 року. близько 16.00 год. впала на тролейбусній зупинці виходячи з транспорту на правий бік. Бригадою ШМД доставлена в травмпункт МКЛШМД, госпіталізована в травматологічне відділення для оперативного лікування». Проведене лікування: 14.11.2018 операція: відкрита репозиція ОМС через-підвертлюгового перелому правого стегна, право.проксимальною стегновою пластикою. Отримувала ряд призначених медичних препаратів. Після виписки рекомендовано подальше лікування за місцем проживання, хода на милицях 10 тижнів, не наступаючи на праву ногу. Призначено ряд медикаментозних препаратів. 04.09.2019 року внаслідок отриманої травми від падіння при виході із тролейбуса [PERSON] було встановлено 2 групу інвалідності, безтерміново. В результаті отриманої травми, операції, довготривалого лікування та втрати працездатності з отриманням інвалідності позивач вважає, що вона отримала моральну шкоду та понесла матеріальні витрати. [PERSON] зазначає, що КП «Вінницьке шляхове управління» будучи балансоутримувачем вулиці, на частині дроги якої, внаслідок незадовільного стану дорожнього покриття позивач отримала травму, зобов`язане було здійснювати постійний контроль за станом вулиці, включаючи своєчасний ремонт дорожнього покриття, проте допустило бездіяльність, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування завданої мені майнової та моральної шкоди. Згідно доводів позивача, матеріальна шкода, спричинена їй від отриманої травми внаслідок бездіяльності відповідача, та полягає у придбанні ліків, протезування та інших витрат, пов`язаних із травмою, становить 24 285,00 гривень. Розмір відшкодування, завданої каліцтвом, виходячи з вимог ст.ст. 1195, 1202 ЦК України, слід стягувати з відповідача щомісячними платежами у розмірі однієї мінімальної заробітної плати. При цьому, за час від місяця отримання мною травми до місяця, у якому подається позов, розмір коштів за минулий період підлягає стягненню з відповідача, виходячи з такого розрахунку: 7446 гри. (3 723 x 2 за листопад - грудень 2018 року) + 50 076 грн. (4 173 x 12 місяців 2019 року) + 37 784 грн. (4 723 x 8 місяців 2020 року) = 95 306 грн. в моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а всього 169 591,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути дану суму, а також просила стягувати з відповідача на її користь щомісячно одну мінімальну заробітну плату у відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, починаючи з вересня 2020 року по життєво. Ухвалою суду 23.11.2020 року залучено в цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «Вінницьке шляхове управління» про відшкодування шкоди здоров`ю в якості співвідповідача [PERSON] . Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Представник КП «Вінницьке шляхове управління» в судовому засіданні заперечив у задоволенні позову, надавши суду відзив на позов, який мотивовано тим, що позивачем не доведено, що травма трапилася через виїмку, що утворилася у тротуарному покритті через вищерблені декілька тротуарних плиток. Будь яких інших доказів, що травма трапилась внаслідок пошкодження тротуару позивачем не надано. Щодо товарних чеків про придбання ліків, представник вважає, що позивачем не доведено, що саме зазначені у товарних чеках ліки були призначені їй для лікування отриманої травми. Згідно відповіді на відзив представник позивача зазначає, що щодо тверджень відповідача про не доведення позивачем отримання нею травми внаслідок вищерблених тротуарних плиток, представник зазначає, що процес доведення цієї обставини відбуватиметься під час розгляду справи та буде здійснено за допомогою належних та допустимих доказів, передбачених ЦПК України. Щодо ж припущень відповідача, що позивач могла спіткнутися через інші причини, то припущення не можуть бути покладені в основу судового рішення, а іншої причини, яка б могла спростувати падіння [PERSON] внаслідок пошкодження тротуару, відповідач не наводить та не доводить. В частині наданих позивачем товарних, то їх оцінка буде здійснена судом при розгляді справи. Представником КП «Вінницьке шляхове управління» надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що відсутні докази вини відповідача у неналежному утриманні тротуару в місці зупинки громадського транспорту та завдання шкоди здоров`ю позивача. Для доведеності вини завдання шкоди внаслідок неналежного експлуатаційного стану тротуару при даних цивільно - правових відносинах необхідною обов`язковою умовою є встановлення факту такого неналежного утримання дорожнього покриття з порушеннями вимог ДСТУ 3587-97, а такі докази у матеріалах справи відсутні. Обов`язковою підставою відшкодування шкоди є встановлений судом факт незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць. Також представник вважає, що шкода завдана здоров`ю позивача не може бути стягнута з відповідача, оскілки сталась, спричинена не з вини КП «Вінницьке шляхове управління» та внаслідок незалежних від них обставин, а саме шкода здоров`ю виникла внаслідок вчинення необережних дій позивача при виході з громадського транспорту, а можливо і дії інших людських факторів. Представник відповідача [PERSON] також просив відмовити в задоволенні позову, надавши суду відзив, який мотивовано тим, що підставою для залучення співвідповідача [PERSON] слугувало задоволення клопотання позивача. У мотивуваннях яких зазначено, що на даний час [PERSON] орендується земельна ділянка, на якій травмувалась позивач 08.11.2018 року. Так, відповідно до договору оренди від 01.12.2014 року, укладеного з Вінницькою міською радою [PERSON] орендує земельну ділянку площею 0,0020 га за кадастровим номером 0510136600:02:027:0018, що розташована за адресою: [ADDRESS] ». Впродовж періоду оренди земельної ділянки жодних постанов або протоколів про порушення правил благоустрою [PERSON] з її утримання не складалось. Порядок користування, утримання та ремонту тротуару вулиці, як складової частини дорожньої мережі та окремого об`єкта благоустрою, регулюється технічними вимогами і критеріями відповідного ДСТУ 3587. За змістом ДСТУ 3587-97 встановлено, що у разі перевищення розмірів окремих осідань, ям, вибоїн, напливів такі порушення підлягають ліквідації у визначені ДСТУ терміни. Висота однієї тротуарної плитки, якою вимощено тротуар на зупинці «вул. Грушевського» - складає 6 см. Коефіцієнт зношення бетонних тротуарних плит не перевищує гранично допустимі межі. Територія, що перебуває у користування [PERSON] утримується з дотриманням вимог законодавства у сфері благоустрою. Представник позивача надала суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено, що п. 3.1.1. ДСТУ 3587-97, який містить вимоги до покриття проїзної частини, не містить стандартів для покриття тротуарів, у зв`язку з чим, застосування до виниклих правовідносин не підлягає. Щодо шкоди, отриманої позивачем - відповідачі не заперечують, її розмір не оспорюють. Також в судовому засіданні допитувалась позивач [PERSON] , в якості свідка, яка пояснила, що 08.11.2018 року біля 16:00 год. вона їхала в місто з вул. Київської. На зупинці «Грушевського», що на вул. Театральній остання виходила з тролейбуса, дуже було велике скупчення народу в транспорті, і стала на край плитки на тротуарі і впала, відчула сильну біль. Потім люди, які також виходили з тролейбуса допомогли їй влаштуватись на лавку, щоб дочекатись швидку допомогу. [PERSON] провела у лікарні 6 днів, 14.11.2018 року їй зробили операцію. Загалом в лікарні провела до 01.12.2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала що з позивачем перебуває в далеких сусідніх відносинах. Коли дана подія трапилася, вона їхала у цьому самому тролейбусі що і позивач, було дуже багато народу, виходячи з автобуса вона почула крик, підійшла, і впізнала [PERSON] , яка лежала на землі, і почувши що люди викликають швидку, побігла, та як поспішала у банк. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позивача знає більше 20 років, перебуває з нею у дружніх відносинах. У [PERSON] 08.11.2018 року була призначена зустріч у парку. Остання їхала у тролейбусі, що і позивач [PERSON] , людей було багато, виходячи з автобуса свідок почула крики, і побачила жінку, яка лежить на землі. Підійшовши ближче, впевнилася що то позивач [PERSON] . Далі хтось з людей викликав швидку, і [PERSON] пішла по своїх справах. Свідок зазначила, що на виході з тролейбуса, навпроти дверей не було тротуарної плитки, була виямка. Сам процес отримання вона не бачила, бачила тільки наслідки. Судом встановлено, що відповідно до виписки № 12147 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення [PERSON] діагноз останньої закрити через-підвертлюговий перелом правого стегна зі зміщенням. [PERSON] перебувала у стаціонарі з 08.11.2018 року по 01.12.2018 року. Зі слів хворої, травма на вулиці 08.11.2018 року близько 16:00 год. впала на тролейбусній зупинці виходячи з транспорту на правий бік. Бригадою ШМД доставлена в травмпункт МКЛШМД, госпіталізована в травматологічне відділення для оперативного лікування. Відповідно до довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією, серії 12 ААБ № 369277 у [PERSON] друга група інвалідності, загальне захворювання, дата огляду 04.09.2019 року. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян внаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Так, статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно пункту 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 76 ЦПК визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом частин 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, процесуальним завданням позивачки, у розумінні приведених вище норм, було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотриманням принципу їх достатності, факту заподіяння їй майнової шкоди конкретною особою (відповідачем). На підтвердження вищезазначеного факту позивачем було надано два докази: фотокартки, на яких зображено стан тротуару на зупинці та виписку № [NUMBER] із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення [PERSON] . Між тим, на думку суду зазначені докази не відповідають принципам належності та достатності. Дана фотокартка не містить будь - яких доказів позначень та пояснень, коли було зроблено фото і ким, адже травма була отримана 08.11.2018 року, як зазначено у виписці № 12147, а позов подано до суду 21.08.2020 року. Будь - яких інших доказів щодо отримання травми саме внаслідок неналежного утримання тротуару в місці зупинки, падіння внаслідок відсутності тротуарної плитки позивачем не надано. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів. Згідно ст. 14 даного Закону учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Тобто, обов`язковою підставою відшкодування шкоди є встановлений судом факт незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць, однак у матеріалах цивільної справи даний доказ відсутній. Крім того, отримання травми саме за обставинами викладеними у позовній заяві не підтверджується будь - якими доказами і зверненнями позивача до правоохоронних органів з приводу порушення її прав, спричинення шкоди здоров`ю та бездіяльності суб`єктів господарювання. Позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки надані позивачем докази, не підтверджують ту обставину, що отримані тілесні ушкодження є наслідком падіння, яке мало місце 08.11.2018 року близько 16:00 год. на тролейбусній зупинці. Також нею не надано доказів того, що саме відповідачами були вчинені неправомірні дії чи бездіяльність, які призвели до спричинення йому моральної шкоди. Щодо товарних чеків, наданих позивачем про придбання ліків, то суд вважає, що позивачем не доведено, що саме у товарних чеках ліки були призначені їй для лікування отриманої травми 08.11.2018 року. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди. У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 13 лютого 2019 року у справі №757/38064/16-ц. Суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди відповідачами, оскільки вона не надала суду належних та допустимих доказів, які би підтверджували вказану обставину, клопотань про проведення з цією метою судових експертиз до суду не надходило. [PERSON] також не надала суду доказів наявності прямого причинного зв`язку між діяннями відповідачів та заподіянням позивачу моральної шкоди. З огляду на вищевикладені обставини, у суду відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів до суду, проте, що дана травма саме сталася з необережних дій відповідачів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Отже, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed