Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором позики, в сумі 53700 грн. 00 коп., мотивуючи позовні вимоги тим, що 29.02.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого остання отримала грошові кошти в сумі 80000 грн 00 коп., які зобов'язалася повернути до 29.08.2016 року. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем у момент передачі їй всієї суми позики 29.02.2016 року. Однак в зазначений строк відповідач повернула лише частину коштів в сумі 26300 грн. 00 коп. Щодо решти боргу в сумі 53700 грн. 00 коп. зобов'язання за договором позики виконані не були та кошти відповідач не повернула. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 53700 грн. 00 коп. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Зазначила, що працювала продавцем в магазині позивача, де покупці іноді брали товари в борг, за які в подальшому не повертали гроші, в зв'язку з чим виникла вказана сума заборгованості. Вважає, що не повинна сплачувати позивачу суму боргу, оскільки це не її борг і вказаних коштів вона не брала і розписки не писала. Підтвердити сказане не може, оскільки позивач відібрала у неї зошит із записами боргів. Заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 29.02.2016 року відповідачем виконано розписку про отримання від позивача 80000 грн., які вона зобов'язалася повернути за шість місяців. До зазначеної дати кошти були повернуті лише частково. Відповідно до ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047\~ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 та 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто обов'язковою ознакою письмової форми є те, що сторони власноручно вчиняють підпис на відповідному документі при укладенні правочину. Відповідач позовні вимоги не визнала, вказуючи, що не писала розписки, в зв'язку з чим позивачем було заявлено клопотання про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, на виконання якої було поставлено питання чи виконано текст розписки [PERSON] чи іншою особою. Однак, відповідач відмовилась надавати необхідні для проведення судово-почеркознавчої експертизи вільні зразки свого почерку та підписів, до яких належать особисті листи, автобіографії, анкети, заяви, характеристики, матеріали відділу кадрів, службові записи, трудові угоди, нотаріальні документи, в оригіналах різноманітних документів, вказуючи на їх відсутність. В зв'язку з цим, матеріли цивільної справи були повернуті до суду 04.04.2018 року із повідомленням судового експерта №17-4609 про неможливість надання висновку у зв'язку з ненадання вільних зразків почерку та підписів [PERSON] Отже, з урахуванням викладеного та процесуальної поведінки відповідача, суд приходить до висновку, що відповідачем, доводи позивача щодо підстав позову, належними та допустимими доказами не спростовані, та враховуючи наявність вказаної розписки саме у стягувача, суд вбачає, що між сторонами дійсно виникли правовідносини за договором позики від 29.02.2016 року, за яким [PERSON] виступала позичальником. Не сплачуючи заборгованість за вказаною розпискою відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме, ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача з даним позовом до суду відповідач частково виконала взяті на себе за договором позики від 29.02.2016 року зобов'язання, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних в матеріалах справи доказів. Таким чином, на день звернення позивача до суду, загальна сума боргу відповідача за договором позики складає 53700 грн. 00 коп., та відповідачем не надано доказів виконання даного договірного зобов'язання, строк виконання якого закінчився 29.08.2016 року. Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд: неподання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо. З огляду на встановлені процесуальні наслідки, суд при ухваленні даного рішення приймає до уваги факт ухилення відповідача від проведення судово-почеркознавчої експертизи на предмет встановлення оригіналу підпису у досліджуваній в судовому засіданні борговій розписці від 29.02.2016 року. Факт ухилення відповідача від проведення експертизи є проявом бездіяльності останньої щодо виконання вимог експертів про надання вільних зразків її особистого підпису, що розцінюється судом як умисне ухилення відповідача від участі в експертизі з метою уникнення цивільно-правової відповідальності в межах розгляду даного спору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved