Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» (а.с.1-4), який згодом було уточнено, та в якому просить відповідно до заяви про зміну позовних вимог (а.с. 72-76) стягнути з відповідача на її користь необґрунтовано утримані з її заробітної плати грошові кошти в сумі 21 529,05 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , 1961 р.н. є клієнтом Публічного Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк». Приблизно з 2008 року укладено договір між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання банківських послуг. Відповідно до умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» пропонує клієнтові платіжні картки, а також інші банківські послуги. Відповідно до умов договору їй у користування надана платіжна картка та кредитна картка. 11.03.2019 року з її кредитної картки, шляхом введення її в оману на підставі начебто кредитного договору № 556905379 від 11.03.2019 року, невідома їй особа, при невідомих обставинах, отримала доступ до її кредитної банківської картки «ПриватБанку», виданої на її ім`я, здійснила зняття грошових коштів в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, чим заподіяла їй значний майновий збиток. В той же день вона заблокувала доступ до своїх карток, та попередила банк про те, що з її кредитної картки здійснено зняття коштів у вище вказаній сумі. «ПриватБанк» заблокував всі її платіжні картки, та оператор видала їй нові платіжні та кредитні картки. 15.06.2019 року даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040750001123, за попередньою кваліфікацією ч.1 ст. 190 КК України. Слідчим СВ Саксаганського ВП Криворізького відділу поліції, де перебуває кримінальне провадження №12019040750001123, порушене 15.06.2019 року за ч.1 ст.190 КК України, її визнано потерпілою. АТ КБ «ПриватБанк» був попереджений про факт шахрайства, але АТ КБ «ПриватБанк», безпідставно нараховує їй - [PERSON] , 1961 р.н., штрафні санкції та надсилає листи-попередження з приводу боргу та утримує вкрадені в неї кошти з її заробітної платні. Станом на 22.11.2019 року загальний борг нарахований у сумі 34704,74 (тридцять чотири тисячі сімсот чотири тисячі грн. 74 коп). Згідно Постанови Верховного Суду України від 17.11.2016 року, який видав загальну позицію: «банк має право не повертати зниклі кошти, тільки якщо доведе, що це сталося за вини клієнта». На сьогодні банком не доведено, що грошові кошти з її банківської картки зникли за вини позивача. Відповідно до п. 20.1. Постанови Національного банку України «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» від 12.11.2003 № 492 поточні рахунки клієнтів банків закриваються зокрема на підставі заяви клієнта. Відповідно до вимог п. 20.6. зазначеної Інструкції у день закриття поточного рахунку банк зобов`язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Позивач неодноразово зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про припинення утримання вкрадених коштів, однак їй безпідставно відмовляють. Нараховують пеню на суму начеб-то отриманих нею грошових коштів, але не повернутих. Однак, вона ніяких грошових коштів від банку не отримувала, натомість банк вимагає від неї повернення грошової суми з урахуванням пені, на не отриману нею суму кредиту. Відповідач незаконним чином, починаючи з квітня 2019 року до травня 2020 року, здійснював автоматичне списання грошей з її особистого банківського рахунку, відповідно до довідки отриманої від відповідача автоматичне списання грошей з її заробітної плати здійснюється в рахунок погашення начебто простроченої заборгованості, яка виникла в неї перед відповідачем, якої фактично не існує. Відповідачем незаконно утримано з банківського рахунку, який використовується для отримання заробітної плати суму в розмірі 21529 грн. 05 коп. 24.12.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченко А.В. (а.с.13) Ухвалою суду від 26.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі. (а.с.14-15). 21.05.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.30-31). Ухвалою суду від 21.05.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено (а.с.34-35). 16.06.2020 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.41-54). 09.07.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.58-60). 09.07.2020 року від представника позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.61). 05.11.2020 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.78-90). Ухвалою суду від 05.11.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.93). 09.11.2020 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, розрахунку боргу (а.с.98-100). 17.11.2020 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, розрахунку боргу та виписку з приват 24 про рух коштів по рахунку (а.с.110-133). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] , до зали судового засідання не з`явилися, позивач надала заяву в якій просила суд розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанку» будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Як визначено у п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості по кримінальному провадженню №12019040750001123 за ст. ч.1 ст. 190 КК України за заявою [PERSON] про заволодіння невідомою особою її грошових коштів шляхом зняття їх шахрайським шляхом з кредитної картки «Приватбанку». Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа 11.03.2019 року при невідомих обставинах, отримавши доступ до платіжних банківських карток виданих на ім`я [PERSON] , здійснила зняття грошових коштів останньої, чим спричинила матеріальний збиток (а.с.7). 22.11.2019 року на адресу [PERSON] від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист з вимогою про погашення заборгованості по кредиту яка станом на 22.11.2019 року становить 34704,74 гривень відповідно до наданого розрахунку (а.с.8,32,79-88, 99-109, 124-133). Згідно витягу з Приват 24 наданого АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що 11.03.2019 року відбувалося зняття готівкових коштів з карки АТ КБ «Приватбанку» належної [PERSON] в розмірі 17000 гривень, в подальшому банком автоматично проводилося списання платежів з карткового рахунку [PERSON] на загальну суму 21 529,05 грн. (а.с.42-54, 111-123). Відповідно до довідки слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області №48.5/3-4740 від 09.06.2020 року зазначено, що в провадженні СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040750001123 від 15.06.2019 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлена особа, 11.03.2019 року, при невідомих обставинах, отримавши при невідомих обставинах доступ до платіжних банківських карток ПАТ КБ «Приватбанк», виданих на ім`я [PERSON] , здійснила зняття грошових коштів останньої, чим спричинила матеріальний збиток. В ході досудового розслідування встановлено, що громадянка [PERSON] на період вчинення кримінального правопорушення користувалася картками ПАТ КБ «Приватбанк», а саме карткою «для виплат № [NUMBER] та кредитною карткою «Універсальна» № [NUMBER] . 08.07.2019 громадянку [PERSON] визнано потерпілою по кримінальному провадженню № 12019040750001123 від 15.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України та допитано в якості потерпілого. Відповідно до здійсненої виїмки в ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунках потерпілої [PERSON] встановлено, що грошові кошти з її картки було знято невідомою особою чоловічої статі, а отримані фото з банкоматів долучено до матеріалів кримінального провадження у цифровому вигляді. На даний момент досудове розслідування триває, та здійснюються необхідні заходи направлені на розкриття даного злочину та притягнення до відповідальності винних осіб (а.с.60). Відповідно до виписки по картковому рахунку, а саме «картки для виплат» [PERSON] АТ КБ «Приватбанку» від 23.10.2020 року встановлено, що в період з квітня 2019 року по травень 2020 року з зазначеної картки було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по картці на загальну суму 21 529,05 грн. (а.с.74-76). Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 223 від 30 квітня 2010 року, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій при відсутності доказів сприяння ним втраті, використання пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, постанові від 23 січня 2018 року у справі №61-1856св17, постанові від 13 вересня 2019 року у справі №61-10469св18. Частиною 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Згідно п. 32.3.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку, повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Згідно п. 39.4 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Згідно розділу VI Положення «Про порядок емiсiї електронних платіжних засобів i здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705 («Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками»): користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Як встановлено судом, з рахунку позивача списання коштів було вчинено відповідачем незаконно, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів того, що [PERSON] порушенні вимоги щодо умов збереження конфіденційності рахунків, а також про наявність її вини у списанні коштів з рахунків матеріали справи не містять. Грошові кошти з рахунку [PERSON] списано без її розпорядження та без її участі, вчасно помітивши факт несанкціонованого доступу до її рахунку шляхом шахрайських дій проінформувала банківську службу про необхідність блокування рахунків, а відповідач не належно надав банківські послуги при користуванні платіжною системою банку, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій та безпечного користування платіжною системою банку, не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, не забезпечивши належне функціонування його платіжної системи з метою захисту від доступу сторонніх осіб до рахунків та збереження коштів [PERSON] і унеможливлення заволодіння її грошовими коштами третіми особами. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. За таких обставин, суд встановив підстави для стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] коштів в сумі 21529 грн. 05 коп., утриманої банком за несанкціоноване перерахування коштів з кредитного рахунку, та задоволення позову [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування судового збору сплаченого останньою при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: approved