Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із названим позовом, в якому просить зобов»язати відповідача знести самочинну прибудову до хліва розміром 2.0 м. х 8,5 м. за адресою [ADDRESS] Тетіївського району Київської області. Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку в [ADDRESS] Тетіївського району Київської області та земельної ділянки площею 0,1847 га, розташованої за вищевказаною адресою для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель Відповідач, який є її сусідом, успадкував сусідній житловий будинок від матері [PERSON] користується ним та земельною ділянкою в [ADDRESS] і в 2011 році самочинно, з порушенням будівельних, санітарних, протипожежних норм і правил спорудив у її відсутність двоповерхове цегляне нежитлове приміщення, прибудову до свого хліва, розміром 2.0 м. х 8,5 м. , яке частково розмістив на її земельній ділянці, чим порушує її права як власника земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважають, що поскільки прибудова до хліва збудована відповідачем з порушенням будівельних норм і правил, яка частково розміщена на її земельній ділянці, тому є самочинним будівництвом та повинна бути знесена, оскільки порушує її права як суміжного землевласника. Представник відповідача адвокат [PERSON] позовних вимог не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обґрунтування, викладені в письмовому запереченні.( а.с.-27) Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що позивач відповідно до договору дарування жилого будинку від 11.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 38 є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] Тетіївського району Київської області ( а.с.-6-7). Із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 049226 від 26.03.2001 року встановлено, що земельна ділянка площею 0,1847 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в [ADDRESS] Тетіївського району Київської області належить позивачці [PERSON] ( а.с.-8). Із пояснень представника відповідача встановлено, що [PERSON] проживає по сусідству із домоволодінням позивачки [PERSON] в с. Денихівка по [ADDRESS] Тетіївського району Київської області в домоволодінні померлої матері [PERSON], користується належною їй земельною ділянкою, спадщину прийняв відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, проте правовстановлюючих документів на своє ім»я не виготовив. Із копії акту від 05.10.2012 року по розгляду заяв [PERSON] та [PERSON], затвердженого рішенням 30 сесії Денихівської сільської ради 6 скликання вбачається, що в результаті обмірів належної [PERSON] земельної ділянки встановлено, що її фактичні розміри співпадають із розмірами зазначеними в Державному акті серії 1-КВ № 049226 від 26.03.2001 року. [PERSON] проживає в житловому будинку та користується неприватизованою земельною ділянкою, які належали його померлій матері [PERSON], він вважається таким, що спадщину прийняв, проте не оформив. ( а.с.9-10) Факт порушення норм пожежної безпеки [PERSON] при самочинному будівництві господарчої будівлі підтверджується листом начальника Тетіївського РВ ГУ Держтехногенбезпеки України у Київській області № 197 від 21.11.2012 року. ( а.с.-11) Із листа начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Тетіївської районної державної адміністрації від 10.06.2013 року № 95 встановлено, що сусідом позивачки [PERSON] [PERSON] самочинно прибудовано нежитлове приміщення до існуючого хліва розміром 2.0 м. х 8,5 м., яке частково розміщене на приватизованій земельній ділянці [PERSON] та споруджене із порушенням державних будівельних норм і правил. ( а.с.-12) Із копії схеми розміщення будівель в домоволодіннях по [ADDRESS] Тетіївського району Київської області вбачається, що самочинна прибудова розміром 2.0 м. х 8,5 м., розташована на земельній ділянці [PERSON] ( а.с.-13) Із копії листа начальника Тетіївського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Київській області № 883 від 04.10.2013 року встановлено, що при будівництві господарської споруди [PERSON] були порушені вимоги пунктів 3.26 та 3.35 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ( а.с.-14) Із довідки Тетіївського МБТІ № 435 від 28.11.2012 року вбачається, що домоволодіння в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Тетіївською нотаріальною конторою від 18.11.2000 року . В Тетіївському МБТІ рахується житловий будинок з верандами, хлів з прибудовами та погребом, побудовані в 1954 році ( а.с.-34) Із довідки № 1335 від 20.12.2013 року виданої Денихівською сільською радою вбачається, що на момент виготовлення [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю в 2001 році, хлів [PERSON] вже був побудований. ( а.с.-35) Із копії листа заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 20.05.2013 року № 7/10-6/2005/08/01 вбачається, що сарай з прибудовою по [ADDRESS] Тетіївського району Київської області збудовано без документів, що надають право на початок виконання будівельних робіт, чим порушено ст. 34 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності» По питанню захоплення [PERSON] частини земельної ділянки в [ADDRESS] Інспекцією направлено лист до Державної інспекції сільського господарства України в Київській області щодо перевірки відповідних документів, які надають право користуватися земельною ділянкою та встановлення межових знаків, після отримання якого Інспекцією будуть вжиті відповідні заходи реагування. ( а.с.- 41) Відповідно до ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу , яка здійснила (здійснює)будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила ( здійснює) будівництво. Відповідні компетентні органи державної влади та місцевого самоврядування не порушували ( не порушують) в судовому порядку питання про проведення відповідної перебудови чи знесення спірного самочинного об»єкту, що знаходиться в [ADDRESS] У випадках порушення особистих суб»єктивних прав інших осіб, право звернення до суду належить і таким особам на підставі ст.ст. 386,391 ЦК України і ст. 103 ЗК України, за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.п.5,22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України ( про правовий режим самочинного будівництва) « від 30.03.2012 року №6 , відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об»єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( стаття 391 ЦК України). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності . Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд відповідно до ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надала відповідних доказів та не довела порушення свого суб»єктивного права саме відповідачем внаслідок будівництва самочинної прибудови до хліва, про знесення якої просила постановити рішення. Посилання позивача [PERSON] в обґрунтування своїх вимог лише на здійснення такого самочинного будівництва відповідачем, частково розміщеного на її земельній ділянці, можливих негативних наслідків для неї в майбутньому, без посилання на відповідні докази, не можуть бути підставою для задоволення позову. Сам по собі факт недотримання будівельних, санітарних, протипожежних нормі правил при будівництві прибудови до хліва не може бути підставою для задоволення позову за відсутності доказів порушення суб»єктивних прав позивача.

Outcome: dismissed