Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 05 червня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Заочним рішенням Томаківського районного суду від 14.12.2011 року шлюб було розірвано. На теперішній час вона з сином проживають в будинку її мами за адресою [ADDRESS] що підтверджується копією домової книги. Відповідач ухиляється від виховання дитини, від сплати аліментів, та місце знаходження його не відомо. Позивач зазначає, що допомогу від держави на сина не отримувала, про що є копія довідки від управління праці та соціального захисту населення № 4931/03/07 від 25.10.2016 року. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач з 2011 року сином не займається, не цікавиться його вихованням, не допомагає матеріально, не надає коштів на його утримання, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, участі в житті дитини не приймає. Позивач також зазначає, що нею забезпечені нормальні умови для проживання, розвитку, виховання сина. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - шляхом публікації про його виклик в судове засідання в газеті «Вісті придніпров'я» № 12 (1811) від 21.02.2017 р., про причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Згідно відомостей з відділу адресно-довідкової роботи управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 08.02.2017 р. зареєстрованим або знятим з реєстрації відповідач не значиться. Третя особа - служба у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень проти позову суду не надано. Згідно норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування не віднесено до повноважень районних рад. Частиною 1 ст. 56 ЦК України встановлено: Органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей). За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі з 05.06.2010 року по 14.12.2011 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, який вони розірвали, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією заочного рішення Томаківського районного суду від 14.12.2011 р. Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом РАЦС Томаківського районного управління юстиції Дніпропетровьскої області. З матеріалів справи вбачається, що з відповідача стягуються аліменти на утримання вищевказаної дитини в розмірі ? частини всіх доходів та станом на 01.11.2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 23010,49 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № 195/304/13-ц, виданого 14.10.2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області. Вказаний розрахунок виданий головним державним виконавцем Вентлянд І.В. Тобто з матеріалів справи суд вбачає, що відповідач самостійно в добровільному порядку рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини не виконує. Відповідач як боржник по сплаті аліментів з 24.02.2016 року оголошувався у розшук, що підтверджується довідкою начальника Томаківського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.10.2016 р. № 40.5/8430. З матеріалів справи суд вбачає, що дитина [PERSON] знаходиться повністю на утриманні та вихованні матері [PERSON], яка є позивачем у даній справі, що підтверджується доданими до матеріалів справи документами: довідкою виконкому Томаківської селищної ради №2141 від 16.10.2016 р.; копією домової книги; актом обстеження житлово-побутових умов, складений депутатом Томаківської селищної Ради від 04.11.2016 року; довідкою завідувача КДНЗ «Казка» від 31.10.2016 р. № 63. З висновку органу опіки та піклування Томаківської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO] (№ 01 -55-88/0/377-17 від 12.01.2017 року) вбачається, що з 2011 року [PERSON] з родиною не проживає, з малолітнім сином не спілкується, матеріально дитину не утримує, аліменти не сплачує, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З 24.02.2016 року відповідач знаходиться в розшуку, на даний час місце його перебування не встановлено. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивач і звернулася до суду з даним позовом. Підставою позбавлення батьківських прав, як зазначає позивач є те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню їхньої дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки, де б вони не перебували, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене свідчить про те, що батько [PERSON] дійсно самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Враховуючи вищевказане, суд з'ясував, що відповідач ніяких дій, щодо утримання та виховання своєї дитини не проводить, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, дитина проживає з матір'ю, яка є позивачем у даній справі, та перебуває повністю на її утриманні, що підтверджується вищевказаними довідками. Таким чином, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Суд звертає увагу, що згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. А тому, враховуючи, що аліменти на утримання дитини уже стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської бласті, тому суд вказане питання не вирішує. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved