Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2010 року й до досягнення повноліття дочки, на підставі того, що сторони 27.09.2002 року уклали шлюб та у них народилась дочка [PERSON], [INFO], сімейні відносини між сторонами не склалися, сімя носить формальний характер. Як причину розпаду сімї позивач вказує на той факт, що сторони є різними за характером людьми, у них різні погляди на подружнє життя, між ними постійно виникають сварки, у звязку з чим в родині склалися складні відносини. Подружні відносини сторони не підтримують з весни минулого року, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Відповідач не надає належної допомоги на утримання дитини, яка знаходяться на утриманні позивача. Відповідач у судове засідання зявився, позовні вимоги позивача визнав частково, визнав обґрунтованими вимоги про розірвання шлюбу, стягнення на користь позивача аліментів на утримання його малолітньої дочки у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на відповідний період законом, щомісячно, (що було встановлено у судовому засіданні між сторонами). На теперішній час він працює в Управлінні Державної служби охорони при ГУМВС України на посаді командира роти та його заробітна плата за період з 01.05.2010 року по 31.10.2010 року складає 18559,18 гривень, про що свідчить довідка про доходи від 03.12.2010 року за № 363, тому не може сплачувати таку суму аліментів, на якій наполягає позивач. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість часткового задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, та остання змінила прізвище на „Ковальчук, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії 1-ЖД №331522 від 27.09.2002 року, актовий запис № 1224. Від цього шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], батьками якої є сторони у цій справі, що підтверджує свідоцтво про народження повторне Серії 1-ЖД №061024 від 27.09.2006 року, запис № 219. Сімейні відносини фактично припинені з весни минулого року, сторони спільно не проживають, подружні відносини не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що між сторонами постійно виникають сварки, у звязку з тим, що сторони втратили взаєморозуміння, почуття любові й поваги один до одного, а також єдність цілей та мети створення та існування спільної сімї. Сторони є різними за характерами людьми, у них різні погляди на подружнє життя, у звязку з чим в родині склалися відчужені відносини. Несумісність характерів сторін призвела до припинення шлюбних відносин. На примирення сторони не згодні, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сімї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Враховуючи, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу. Видатки по оплаті державного мита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, малолітня дитина проживає разом з матірю, перебуває на її утриманні. Спору між сторонами про визначення місця проживання дитини між сторонами судом не встановлено. Після припинення сторонами спільного проживання однією сімєю відповідач не виконує належним чином свої обовязки щодо надання утримання дитини, а також щодо виконання обовязків з їх виховання, не надає утримання матері малолітньої дитини. Враховуючи звернення матері малолітньої дитини з позовом про стягнення аліментів на її утримання, беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд вважає можливим їх стягнути щомісячно, починаючи з 13 серпня 2010 року й до досягнення повноліття дочки [PERSON], тобто до 08 лютого 2021 року. При постановленні рішення судом враховані стан здоровя та матеріальне становище дитини, а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, не встановлення інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, задовольняючи частково позов, суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання, на підставі положення ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обовязків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення малолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням цього суд має задовольнити частково позовні вимоги. Суд на вимогу позивачки вирішує питання про стягнення аліментів на дитину, визначивши їх розмір, виходячи з принципу диспозитивності, у мінімальній сумі, визначеній законом у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2010 рік встановлений на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 901 гривня, з 1 квітня - 917 гривень, з 1 липня - 921 гривень, з 1 жовтня - 941 гривня, з 1 грудня 957 гривень, згідно ст. 52 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік . Разом з тим, встановивши, що позивач працює у ТОВ „ТРИ СТАР на посаді мерчендайзера відділу продажу від 04.09.2009 року та її заробітна плата складає за період з 01.02.2010 року по 31.07.2010 року 5405,20 гривень, згідно трудової книги серії АЕ №691894 від 24.05.1981 року та довідки про доходи від 09.08.2010 року за №397, а відповідач працює в Управлінні Державної служби охорони при ГУМВС України на посаді командир роти ОО Бат. та його заробітна плата за період з 01.05.2010 року по 31.10.2010 року складає 18\~559,18 гривень, про що свідчить довідка про доходи від 03.12.2010 року за №363, тому суд не вважає можливим частково задовольнити позов. Оскільки батьки дитини мають рівні обовязки з надання утримання дитині, згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При цьому згідно ст. 182 Сімейного кодексу України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд розяснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно вимог статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: partial