Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її rористь додаткові витрати на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 41 796 грн. 00 коп. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірвали 14.03.2017 року. Під час перебування в шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які повністю перебувають на її утриманні. Згідно судового наказу Подільського районного суду м. Києві від 08.08.2017 по справі № 758/10375/17 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 18.09.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва було відкрито виконавче провадження ВП № 54688771. Відповідач сплачує аліменти, але не достатньо на утримання дітей, оскільки крім харчування та одягу, останні потребують ще додаткових витрат. Діти додатково вивчаю англійську мову, що підтверджується контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП [PERSON] від 01.09.2020, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] для надання освітніх послуг з вивчення іноземних мов на платній основі для дітей [PERSON] та [PERSON] . Також підтверджується квитанціями про сплату таких освітніх послуг за період з 09.04.2019 по 11.03.2021 на суму 83 591, 00 грн. Отже, нею на навчання дітей англійської мови були понесені додаткові витрати у розмірі 83 591, 00 грн. Оскільки батьки повинні утримувати дітей вважає, що з відповідача необхідно стягнути половину суми за навчання дітей англійській мові у розмірі 41 796,00 грн. Відповідно до ст. 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Ппедставник позивача - адвокат Бірюк М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 14 березня 2017 року, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва. Від спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , які проживають з матір`ю. На утримання дітей відповідач сплачує аліменти згідно судового наказу Подільського районного суду м. Києві від 08.08.2017 по справі № 758/10375/17 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 18.09.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва було відкрито виконавче провадження ВП № 54688771. Діти додатково вивчають англійську мову, що підтверджується контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП [PERSON] від 01.09.2020, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] для надання освітніх послуг з вивчення іноземних мов на платній основі для дітей [PERSON] та [PERSON] . З квитанцій про сплату освітніх послуг за період з 09.04.2019 по 11.03.2021 встановлено, що [PERSON] витратила кошти на навчання дітей у розмірі 83 591, 00 грн. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини другої статі 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3 ст. 185 СК України) У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, які викликані розвитком їх здібностей, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача разово понесені додаткові витрати, викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дітей, тобто навчання, в розмірі 41 796 грн. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved