Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є її колишнім чоловіком та зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично в ній не проживає без поважних причин з лютого 2018 року. Востаннє [PERSON] знаходився за вказаною адресою в лютому 2018 року, виїхав у невідомому напрямку, спілкування з нею та спільною дитиною припинив. Оскільки, за вищевказаною адресою [PERSON] не проживає, то виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим порушуються її права. У зв`язку з цим просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.09.1993 року,- [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.12.2012 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.01.1994 Відділом ЗАГС міськвиконкому м.Суми, актовий запис №ІІ (а.с.11). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] ,- [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). З довідки, наданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» Сумської міської ради №14.03-08/60530 від 19.06.2020 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] , позивач - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до статті 41 Конституції України,- кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , підтверджується письмовими поясненнями наданими [PERSON] , мешканки квартири за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , мешканки квартири за адресою: [ADDRESS] , з яких вбачається, що [PERSON] більше 2 років не проживає у квартирі, не утримує квартиру та не здійснює комунальні платежі (а.с.17, 18). Згідно ст. 391 ЦК України,- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що реєстрація відповідача у квартирі, яка належить позивачеві, порушує права останньої, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Оскільки [PERSON] не проживає без поважних причин за адресою реєстрації, то суд вважає можливим визнати останнього таким, що втратив право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Що стосується вимоги про зняття [PERSON] з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши до органу реєстрації судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому вимоги позивача щодо зняття з місця реєстрації відповідача задоволенню не підлягають.

Outcome: partial