Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 21.10.2014 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння і сварки, що, в кінцевому результаті, призвело до припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, просить не надавати строку для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час і місце проведення судового засідання була належним чином повідомлена, проте, як вбачається з матеріалів справи, подала до суду заяву від 02.03.2016 року, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином проте, як вбачається з матеріалів справи, подав до суду заяву від 02.03.2016 року, в якій просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, з урахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про можливість ухвалення судового рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та з урахуванням вимог ст. ст. 34, 174 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 536, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 17.06.2015 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 1380, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 17.06.2015 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. Як вбачається з позовної заяви, шлюбні відносини між подружжям припинилися з січня 2015 року, спільне господарство ними не ведеться, проживають окремо. За домовленістю між батьками досягнуто згоди про утримання дитини [PERSON], [INFO]. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим, строк для примирення просила не надавати, оскільки рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved