Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхньої повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], на термін навчання останнього в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною 23 років, посилаючись на те, що син є студентом денної форми навчання Запорізького національного технічного університету та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також пояснила суду, що відповідач не надає їй матеріальну допомогу, яка необхідна останній на оплату навчання їх спільної дитини, харчування останньої, придбання необхідної одежі та навчальних приладів. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини - [PERSON] на період навчання останнього у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 гривень, у зв'язку з тим, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти, онуки, є заборгованість по сплаті аліментів. Також відповідач зазначив, що отримує невелику заробітну плату. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданого 02.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, 02.12.1995 року між сторонами укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №687 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 16.01.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, сторони є батьками повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданого 10.07.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER], 21.03.2013 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] (а.с.7). На підставі довідки вих.№2733 від 29.09.2014 року, виданої деканом машинобудівного факультету Запорізького національного технічного університету, встановлено, що [PERSON] навчається на першому курсі денного відділення машинобудівного факультету Запорізького національного технічного університету, термін навчання - з 01.09.2014 року по 31.05.2018 року (а.с.8). Згідно довідки вих.№2997 від 18.12.2014 року, виданої Міським комунальним підприємством «Основаніє», дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Відповідно до свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, №097256, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На підставі довідки про доходи вих.№6 від 22.12.2014 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАТ-Пілігрім», [PERSON] з 01.12.2014 року працює водієм автотранспортного засобу у зазначеному товаристві, його дохід з 01.12.2014 року по 22.12.2014 року становить 847,30 гривень. Отже, судом встановлено, що на даний час [PERSON] навчається на першому курсі денного відділення машинобудівного факультету Запорізького національного технічного університету та знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] на даний час матеріальної допомоги на утримання дитини на період навчання не надає, хоча є працездатним, працює в ТОВ «СТАТ-Пілігрім». Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина. Доказів того, що на його утриманні знаходяться інші діти чи особи, відповідач суду не надав. [PERSON] офіційно працевлаштований та має стабільний дохід. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач має регулярний постійний дохід, а інші обставини, які б давали підстави для призначення аліментів у твердій грошовій сумі, відсутні, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у частці від доходу її батька. При визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що на утриманні відповідача знаходиться ще одна дитина, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина на термін навчання останнього в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Що стосується часу, з якого повинні бути стягнуті аліменти, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач подав до суду позов 11.11.2014 року, про що свідчить відповідний штамп на позовній заяві. При цьому спірні відносини стосуються обов'язків батьків утримувати повнолітніх дітей на період навчання. У зв'язку з тим, [PERSON] виповниться 18 років 29.12.2014 року, а до цього часу аліменти стягуються з відповідача на підставі виконавчого листа, виданого 28.10.1999 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя, тому аліменти на утримання повнолітнього сина на термін навчання мають бути стягнуті з відповідача з 29.12.2014 року. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, зокрема, наявність на утриманні відповідача ще однієї дитини, його матеріальне становище, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial