Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з вимогами позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] [PERSON] [INFO]; відібрати у відповідача сина [PERSON] [PERSON] та повернути дитину його матері - [PERSON] за місцем її проживання. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх тим, що відповідач викрав дитину і син проживає з відповідачем. Відповідач не дає коштів на утримання дитини, ухиляється від сплати аліментів, не виконує належно своїх батьків сих обовязків, вчиняє сімейні сварки та кримінальні правопорушення, не дбає про здоровя дитини. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області визначено місце проживання дитини [PERSON]-З. В. з матірю позивачем [PERSON], Відповідач позовні вимоги заперечив, вказав, що виконує свої батьківські обовязки та бажає їх виконувати, дитина проживає з ним та належно забезпечена, а доводи і вимоги позивача є безпідставними та надуманими. Дитина не бажає проживати з позивачкою. Представник Органу опіки та піклування Підволочиської РДА, враховуючи, що дитина на території Підволочиського району не проживає, не може надати обєктивних висновків щодо позову, справу просить розглянути без його участі. Представник Органу опіки та піклування Зборівської РДА вважає позбавлення батьківських прав відповідача і відібрання дитини недоцільним. Суд заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази у справі встановив: позивач та відповідач є батьками [PERSON] [PERSON] [INFO], про що свідчать свідоцтво про народження дитини. В даний час дитина проживає з батьком відповідачем [PERSON] за адресою: м. Зборів, вул. 8 Березня 15/7. Даної обставини сторони не заперечують. Відповідно до п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема, якщо вона (він) ухиляються від своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позивач не надав доказів того, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, є хронічним алкоголіком, вдається до експлуатації дитини, засуджений за вчинення умисного злочину щодо дитини. Так, згідно матеріалів справи, службою у справах дітей Зборівської РДА проведено обстеження умов проживання відповідача та дитини. Малолітній [PERSON]-З. В. проживає з батьком за адресою: м. Зборів, вул. 8 Березня 15/7 у трикімнатній квартирі. Умови проживання належні, наявні необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Батько відповідально ставиться до виховання сина. Дитина навчається у 1-му класі ЗОШ №1 м. Зборова, за місцем навчання характеризується позитивно. Згідно висновку органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації від 23 березня 2017 року, позбавлення батьківських прав відповідача є недоцільним. Враховуючи зазначені обставини даної справи, а також те, що позбавлення батьківства є крайнім заходом впливу, беручи до уваги особу та позицію відповідача, який не відмовляється від своїх батьківських обовязків і належно їх виконує, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині відібрання дитини та повернення його матері, суд приходить до наступних висновків: відповідно до ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ст. 157 СК України визначає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати або батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2016 р., визначено місце проживання дитини [PERSON]-З. В. з матірю позивачем [PERSON] За змістом ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Суд приходить до висновку, що з часу прийняття вказаного вище рішення Підволочиського районного суду від 05 квітня 2016 р., обставини справи змінилися суттєво. Так, неповнолітній [PERSON]-З. В. більше двох років проживає у м. Зборові з батьком відповідачем у справі, перебуває на його утриманні. Крім цього, вони проживають однією сімєю з батьками відповідача, тобто дідом та бабою дитини, які мають право на виховання внука та здійснюють його, відповідно до ст.ст.257-258 Сімейного кодексу України. За цей час дитина розпочала навчання у ЗОШ №1 м. Зборова, де в даний час навчається у другому класі. Згідно психолого - педагогічної характеристики зі школи розвиток та виховання дитини належні, навчається добре. Крім навчання відвідує гуртки та спортивні секції. Батько приділяє увагу навчанню та вихованню сина. За згодою сторін було проведено огляд дитини лікарем психотерапевтом Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні. Згідно висновку лікаря дитина здорова. З батьками проведена корегувально розяснювальна роботи про необхідність нормалізації стосунків, в першу чергу між ними. Матері рекомендовано налагодження контактів з дитиною. В судовому засіданні лікар психотерапевт розяснив, що психологічний розвиток дитини відповідний віку. Однак дитина відчуває образу на матір, більш прихильна до батька. Будь якого тиску з боку батьків на дитину не встановлено. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON]-З. В. був опитаний без присутності батьків, за участю лікаря психотерапевта та представника Органу опіки і піклування. Дитина комунікабельна, весела. Бажає жити з батьком. До матері виявляє насторогу та образу, впевнено не бажає проживати з мамою. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо втручання держави у сімейне життя. Оцінюючи пропорційність втручання, Суд повторив свої загальні принципи щодо того, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 76). Суд провів аналіз того, що до конфлікту між батьками дитина завжди проживала в квартирі заявника, де у неї була стабільна обстановка. Подальший переїзд дитини порушив стабільність повсякденного життя дитини: їй довелось жити в новому будинку в іншому житловому районі, і їй довелось відвідувати нову установу й спілкуватися з новими людьми, що оточували її. У момент цивільного спору мати знову переїхала, де вона жила в іншій квартирі, що знов було новим середовищем, яке дитина мала прийняти. Європейський Суд звернув увагу, що рішення судів не свідчать, що будь-яке з цих питань було належним чином розглянуто (пункт 83). Судом відзначено, що презумпція на користь матері, яка використовується судами України в справах щодо дітей не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики Європейського Суду, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. Вказане рішення підтвердило позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Оцінюючи докази у справі, суд приходить до переконання, що відібрання від батька і зміна місця проживання неповнолітього [PERSON]-З. В. в даний час є недоцільними і зашкодить інтересам дитини, виходячи з такого: умови проживання в сімї відповідача є належними, забезпечується повноцінний розвиток, навчання, виховання дитини у благополучному, безпечному, спокійному та стійкому середовищі; у дитини встановилися соціальні звязки, круг спілкування, друзів, захоплень. Вочевидь, що примусове, всупереч бажання дитини, переселення її в інший населений пункт, значно віддалений від теперішнього місця проживання, призведе до розірвання таких соціальних звязків, порушить звичайний спосіб життя та травмує психіку неповнолітнього. Таку ж думку у судовому засіданні висловили лікар психотерапевт та представник Органу опіки і піклування. Підстав вважати, що сімя відповідача є неблагополучною відсутні. Тому, відсутні будь які негативні передумови, що виправдовують примусову зміну звичного місця проживання дитини. Враховуючи рівність прав батьків у вихованні дитини, а також враховуючи в першу чергу інтереси дитини, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed