Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила, до відповідача [PERSON] . Вона просить суд постановити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона та відповідач проживали в цивільному шлюбі з травня 2012 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, цивільний шлюб між ними розірвано у червні 2017 року, з того часу вони проживають окремо. Їхня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Позивач з 09 вересня 2020 року знаходиться в офіційному шлюбі з [PERSON] , який проявляє турботу, увагу, батьківські почуття до дитини, бере активну участь у її вихованні та утримуванні. [PERSON] виявляє бажання після позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , офіційно удочерити дитину. З моменту розлучення і по цей час [PERSON] життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкувати з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині повних сім років, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Крім стягнених аліментів, які відповідачу присудив суд та які він не сплачує, має заборгованість у розмірі 19200,00 грн., ніякої іншої допомоги на утримання дитини [PERSON] не надає. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідує дитину вдома, а також у шкільному закладі КЗО «НВК №42» ДМР. Окрім того, [PERSON] дав добровільну нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав, відмовився від виховання та утримання своєї малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] 16 лютого 2021 року надав до суду відзив на позов, в якому, зокрема, зазначив, що заявлені [PERSON] вимоги повинні бути задоволені, оскільки після того, як він отримав позов від [PERSON] про позбавлення його батьківських прав, у якому було зазначено, що [PERSON] виявляє бажання офіційно удочерити [PERSON] і дати їй своє прізвище та по батькові, у відповідача не виникло жодного сумніву стосовно того, що [PERSON] і є рідним батьком [PERSON] . Отже, [PERSON] нотаріальною заявою, засвідченою приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, заявив, що добровільно відмовляється від виховання та утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , також надав згоду щодо удочеріння і виховання дитини громадянином України [PERSON] та не заперечував щодо позбавлення його, [PERSON] , батьківських прав. Разом з відзивом на позов відповідач [PERSON] надіслав копію заяви, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 03 лютого 2021 року та зареєстрованої в реєстрі за №145, про яку зазначив у відзиві. Учасники справи були належним чином повідомлені про місце, дату і час підготовчого засідання, але вони до суду не з`явилися. У той же час, від позивача [PERSON] до суду надійшли заяви, в яких вона просила дану цивільну справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. У дане підготовче засідання відповідач [PERSON] також не з`явився, проте, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, у зв`язку з карантином просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи Проскуріна Є.К. також надала до суду заяву, у якій просила розглянути дану справу без її участі та ухвалити рішення в інтересах дитини. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції 04 вересня 2013 року, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З копії довідки про склад сім`ї, виданої 14 вересня 2019 року головою квартального комітету №19 м.Дніпропетровська, встановлено, що [PERSON] зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім?ї: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З копії заяви [PERSON] , яка 28 лютого 2018 року посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та зареєстрована в реєстрі за №500, встановлено, що [PERSON] дав згоду на постійне проживання та реєстрацію місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 22 лютого 2021 року №5/5-39 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , 1981 р.н., відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] » вважається доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , 1981 р.н., по відношенню до [PERSON] , [INFO] . Згідно копії заяви, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 03 лютого 2021 року та зареєстрованої в реєстрі за №145, [PERSON] добровільно відмовляється від виховання та утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , також надає згоду щодо удочеріння і виховання дитини громадянином України [PERSON] та не заперечує щодо позбавлення його, [PERSON] , батьківських прав. Крім того, факт неучасті відповідача у вихованні та утриманні доньки підтверджується також долученими до матеріалів справи копіями таких документів: характеристики [PERSON] та характеристики родини [PERSON] , які видані КЗО «Навчально-виховний комплекс №42 «школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садок)» Дніпровської міської ради, з яких вбачається, що батько [PERSON] з родиною не спілкується, життям доньки не цікавиться, жодного разу не відвідував школу; характеристики [PERSON] - хрещеної матері [PERSON] та характеристики від сусідів, які містять відомості, аналогічні тим, які вказані у характеристиках зі школи. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не відвідує її, не спілкується з нею та не цікавиться її життям, позов визнав у повному обсязі, просив позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач відмовився від участі у вихованні та утриманні своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивача за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 липня 2019 року стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 05 жовтня 2020 року станом на 30 вересня 2020 року заборгованість у [PERSON] складає 19200,00 грн. Оскільки відповідач до ухвалення рішення у даній справі вже був зобов`язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання дитини, стосовно якої він позбавляється батьківських прав, тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Судом також враховано, що згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Разом з тим, згідно з положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 841,00 грн., що підтверджується квитанцією №8359 від 09 січня 2021 року, який вона просить стягнути з відповідача, хоча відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» вона мала сплатити 840,80 грн судового збору за подання даної позовної заяви. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, який мав бути нею сплачений при поданні позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», що становить 420,40 грн., а також суму зайво сплаченого судового збору у сумі 0,20 грн., що разом складає 420,60 грн. Одночасно, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50% відсотків судового збору, який мав бути сплачений позивачем при поданні позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», що становить 420,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved