Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський\~спецкомбінат» ( далі по тексту ДСП «ЧСК» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05.09.2012 по 12.07.2018 року вона працювала в ДСП «ЧСК». Звільнилась 12.07.2018 за угодою сторін. При звільненні відповідач виплатив їй не всі належні кошти, у зв`язку з чим вона в липні та серпні 2018 року зверталась до головного бухгалтера та начальника розрахункового відділу бухгалтерії, на що їй повідомляли, що з їх сторони все вірно, і вона має звертатися до виконавчої служби. В кінці жовтня вона звернулась до заступника гендиректора, надавши розрахункові листи по заробітній платі, повідомила про відмову бухгалтерії щодо проведення повного розрахунку. Згодом їй повідомили, що дійсно не доплачено 1558 грн., надано вказівку про виплату цієї суми. 08.11.2018 року вона в касі підприємства отримала кошти у сумі 1558, 53 грн., про що розписалась у платіжній відомості. 19.11.2018 вона звернулась з письмовою заявою до відповідача про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Просила зробити виплату до кінця листопада через проблему з грошима (необхідність купівлі зимового одягу для неповнолітніх дітей, додаткові витрати на їх навчання, хвороба чоловіка і витрати на лікування, збільшення вартості комунальних послуг, зростання цін на продукти харчування та інші товари). Несвоєчасне проведення повного розрахунку та зусилля, які їй довелося докладати для звернення до суду (вивчення нормативних актів для визначення середнього заробітку), відмова відповідача у добровільному нарахуванні та виплаті коштів, принизила її честь та гідність Тому завдану моральну шкоду позивач оцінює у 25000 грн., яку просить стягнути з відповідача разом з середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні з 13.07.2018 по 08.11.2018 у сумі 45208,44 грн. та сплаченим судовим збором у сумі 768,40 грн. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову у письмовому відзиві зазначив, що при звільненні - 12.07.2018 - позивачу була проведено виплата заробітної плати, що належала від підприємства. Спір виник щодо коштів виконавчого збору, який був відрахований із заробітної плати та перерахований до Іванківського МР ВДВС: на виконання постанови Іванківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області від 14.06.2018 серії ВП № 55207892, яка надійшла на адресу ДСП «ЧСК» 19.06.2018, при нарахуванні та виплаті позивачці заробітної плати за червень 2018 бухгалтерією помилково було відраховано кошти у розмірі 40% за загальну суму 2117,07 грн. (1558,35 грн. заборгованості ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та 1558,35 грн. виконавчого збору Іванківському МРВДВС). У липні 2018 не відраховувався виконавчий збір із заробітної плати, а було проведено взаємозарахування виконавчого збору, що було усно пояснено позивачці. 1.07.2018 від Іванківського РВДВС на адресу підприємства надійшла вимога державного виконавця про повернення без подальшого виконання зазначеної постанови. 12.07.2018 виконавчий лист було повернуто до ВДВС. У жовтні 2018 позивач звернулась до відповідача з проханням повернення зайво відрахованих, на її думку, коштів у сумі 1558,53 грн. 08.11.2018 зазначені кошти були підприємством повернуті [PERSON] 22.11.2018 підприємство звернулось до ВДВС з листом про надання роз`яснення щодо дати вступу у законну силу вимоги повернення без подальшого виконання постанови серії ВП № 55207892. Листом від 23.11.2018 Іванківський МРВДВС роз`яснив, що така вимога вступає в силу з моменту отримання ДСП «ЧСК», тобто з 11.07.2018, тобто саме з цього дня відпали підстави для відрахування із заробітної плати позивача. Тобто, бухгалтерія підприємства вважає, що підприємство мало право з доходу [PERSON] , який нарахований до 11.07.2018 провести відрахування виконавчого збору відповідно до постанови серії ВП № 55207892 від 14.06.2018 і зробити коригування перерахованого виконавчого збору в червні 2018 для зарахування в погашення заборгованості за липень 2018 до 11.07.2018, а саме: -нараховано дохід до 11.07.2018 ( з якого провести відрахування) 16551,88 грн.; -- утримати 20% згідно постанови серії ВП № 55207892 від 14.06.2018 3310,37 грн.; -Коригування відрахованого виконавчого збору в червні на липень 2018 (3310,37- 1558,53 = 1751,84 грн.) Різницю мали утримати в липні 2018 на користь: -10% ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - 875,92 грн.; -10% виконавчий збір 975,92 грн. Фактично в липні 2018 кошти не утримувались, так як переплата за червень 2018 врахована в липневі виплати. А тому вважають, що борг підприємства перед [PERSON] відсутній. Виплачені кошти 08.11.2018 - це сума відрахованого виконавчого збору, яка не належить до сум, які підлягають виплаті при звільненні від підприємства. Крім того, відповідачем зазначено, що наведені позивачкою розрахунки середнього заробітку визначені сумою без утримання податку й інших обов`язкових платежів, і суд, приймаючи рішення, має врахувати, застосовуючи принцип співмірності та справедливості, розмір середнього заробітку позивача, недоплачену суму (1558,53 грн.), істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач це державне підприємство, фінансування якого здійснюється з державного бюджету. Вимоги щодо завданої моральної шкоди та її відшкодування у розмірі 25000 грн. вважають необґрунтованими і недоведеними. Враховуючи викладене просили у задоволенні позовних вимог відмовити ( а.с.27-31) . У відповіді на відзив відповідача позивачка зазначала, що не погоджується з твердженням про те, що підприємство 08.11.2018 повернуло їй саме виконавчий збір, а не незаконно утримувану заробітну плату. В юридичному відділі підприємства їй говорили, що мають повернути саме неправильно утриману заробітну плату. Щодо моральної шкоди, то відповідач незаконно не провів з нею повний розрахунок, міг усунути порушення без звернення її до суду, відповіді на її звернення від 19.11.2018 та 10.12.2018 відповідач надав лише через місяць, тобто спеціально затягувався строк, а довідку про середню заробітну плату так і не дали ( а.с.44-45). У судове засідання позивачка не з*явилась, написавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача адвокат Семак А.Я. у судових засіданнях підтримував позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, а 28.10.2019 повідомив про те, що він не представляє інтереси позивачки у зв`язку з відмовою її від надання ним правничої допомоги по цій справі. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача у засідання також не з*явився, подавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі, позицію, викладену у відзиві на позов він підтримує.\~\~\~\~ Заяви, клопотання сторін, процесуальні дії у справі 25. 01.2019 позивачка звернула в суд до відповідача із зазначеним вище позовом. 30.01.2019 у справі відкрите провадження. Розгляд справи вирішено проводити у загальному порядку. Підготовче судове засідання призначено на 26.02.2019. 22.02.2019 надійшов відзив відповідача на позовну заяву з доданими до нього документами. 26.02.2019 у підготовчому судовому засіданні позивачка подала відповідь на відзив та документи про хворобу чоловіка, а представник відповідача довідку про середній заробіток та дві бухгалтерські довідки. Підготовче засідання закрите, справу призначено до розгляду на 11.04.2019. Зазначене судове засідання відкладено на 10.05.2019, яке, в свою чергу, за клопотанням відповідача, було відкладено на 29.05.2019. 16.06.2019 позивач написала заяву про розгляд справи без її участі. Просить позов задоволенити. 18.06.2019 судове засідання було відкладено на 27.06.2019 для виклику свідка - державного виконавця у с удове засідання. 27.06.2019 після допиту свідка та додаткових пояснень представника відповідача, судове засідання відкладено на 24.07.2019 , а потім на 24.09.2019, яке було відкладено за клопотанням представника позивачки на 25.10.2019 та на 07.11.2019 для дачі можливості позивачці дати свої пояснення. 28.10.2019 представник позивачки подав заяву про те, що позивачка відмовилась від його послуг. 07.11.2019 надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] була прийнята на роботу в ДСП «ЧСК» з 24.10.2016 року, що підтверджується Наказом № 687-ос від 19.10.2016 ( а.с.32). 19.06.2018 року з Іванківського МРВДВС ГТУЮ у Київській області в ДСП «ЧСК» надійшла постанова старшого державного виконавця Яковенка Ю.В. від 14.06.2018 «про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно з цією постановою з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало бути стягнуто 21527,25 грн. заборгованості за виконавчим листом № 366/3638/16ц від 13.10.2017 та виконавчий збір у сумі 2152,73 грн. Стягнення мало проводитися із заробітної плати [PERSON] у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 23979,98 грн. ( а.с.34, 35). \~ \~ \~ \~Як вбачається з розрахункового листа [PERSON] за червень місяць 2018, з нарахованої заробітної плати, відповідно до постанови державного виконавця мало бути відраховано 20% на погашення заборгованості за виконавчим листом та виконавчим збором. І, як стверджує відповідач, ця сума мала складати 1559, 53 грн.. Проте, внаслідок лічильної помилки, із заробітної плати [PERSON] було відраховано двічі по 1553, 53 грн.? тобто 40% ( а.с.14, 39). \~ \~ \~ \~Після виявлення зазначеної вище лічильної помилки, пов`язаної з утриманням виконавчого збору згідно з постановою державного виконавця ВП № 55207892 від 14.06.2018, та отримання усного роз`яснення старшого державного виконавця Яковенка Ю.В., заступником головного бухгалтера ДСП «ЧСК» Кедик Т.А. було складено бухгалтерську довідку № 1за № 13/06-111 від 28.06.2018, про те, що з оплати праці [PERSON] в червні 20187 утримано та перераховано кошти у сумі 1558,53 грн. платіжним дорученням № 499 від 26.06.2018 до Іванківського МРВДВС; у зв`язку з переплатою виконавчого збору за червень 2018, не утримувати виконавчий збір в липні 2018, а борг по виконавчому збору за липень зарахувати в суму переплати в червні. ( а.с.54). Наказом № 291-ос від 11.07.2018 «Про припинення трудового договору» [PERSON] була звільнена 12.07.2019 за п.1 ст. 36 КзПП України (за угодою сторін) на підставі заяви від 10.07.2018 ( а.с.33). 11.07.2018 до ДСП «ЧСК» надійшла вимога старшого державного виконавця про повернення без подальшого виконання постанови ВП № 55207892 від 14.06.2018 ( а.с.36). З розрахункового листа з липень 2018 вбачається, що при звільненні з [PERSON] не відраховувались кошти за постановою державного виконавця. ( а.с.14, 39). Вимога виконана 12.07.2018, що підтверджується супровідним листом № 243-1961, в якому повертаючи без виконання постанову державному виконавцю, зазначено про здійснені відрахування та перерахування у червні 2018 на користь: -ТОВ «Факторинг Україна» - 1558,53 грн. пл. доруч. № 498 від 26.06.2018 р.; -Іванківський МРВДВС - 1558,53 грн. пл. доруч. № 498 від 26.06.2018 р. Залишок боргу перед ТОВ «Факторинг Україна» складає 19968,72 грн. Іванківському МРВДВС 894,20 грн. ( а.с.37). \~ \~ \~ \~08.11.2018 головним бухгалтером ДСП «ЧСК» Кедик Т.А. складено бухгалтерську довідку № 7 (вих. 13/11-223 від 08.11.2018) наступного змісту «провести в бухгалтерському обліку повернення виконавчого збору [PERSON] за рахунок прибутку підприємства. Кошти отримати в касу підприємства і виплатити згідно відомості від 08.11.2018 в сумі 1558,53 грн. ( а.с.55). Зазначена сума була виплачена [PERSON] згідно платіжної відомості № 172 ( а.с.15). \~ \~ \~ \~19.11.2018 [PERSON] звернулась до Генерального директора ДСП «ЧСК» із заявою , в якій просила виплатити їй до кінця листопада середній заробіток за ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, оскільки вона звільнилась 12.07.2018, а повний розрахунок отримала 08.11.2018 ( а.с.16). \~ \~ \~ \~26.11.2018 до ДСП «ЧСК» надійшла відповідь старшого державного виконавця Яковенка Ю,В. (вих.. 20419/02-18 від 23.11.2018) на звернення від 22.11.2018 № 232-3269, в якому зазначено, що причиною направлення вимоги про повернення без подальшого виконання постанови від 14.06.20918 «Про повернення стягнення на заробітну плату боржника» стало те, ЩО [PERSON] , як сторона виконавчого провадження, звернулась до Іванківського МР ВДВС ГТУЮ у Київській області з підтверджуючими документами про сплату заборгованості (квитанціями) та подальшим зверненням до Іванківського районного суду Київської області про скасування рішення: виконавчого листа № 366/3638/16ц від 13.10.2017 Іванківського районного суду. ( а.с.40) 10.12.2018 [PERSON] звернулась до Генерального директора ДСП «ЧСК» із заявою, в якій повідомила про намір зверталися до суду та просила видати довідки про середню заробітну плату, розрахункові листки, видатковий касовий ордер та копію наказу про звільнення. ( а.с.17). 18.12.2018 [PERSON] був направлений лист за підписом Генерального директора та головного бухгалтера ДСП «ЧСК», у якому останні, на заяву [PERSON] від 19.11.2018 року, повідомили про відсутність законних підстав для виплати [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку, при цьому послались на норми Закону України № 1404-VIII щодо випадків повернення виконавчого документа без утримання судового збору (відстрочка виконання рішення), чого у випадку [PERSON] , не було ( а.с.18). Допитаний у судовому засіданні у якості свідка старший державний виконавець Яковенко Ю.В. дав покази, які зводяться до того, що у нього у провадженні на виконанні перебуває до цього часу виконавчий лист № 366/3638/16ц від 13.10.2017, виданий Іванківським районним судом. На час допиту залишок заборгованості перед стягувачем 14513, 35 грн. Після того, як дізнались про те, що боржник працює відправили виконавчий лист з постановою державного виконавця по місцю роботи боржника для звернення стягнення на 20% заробітної плати. За червень були проведені відрахування: частково погашена заборгованість перед стягувачем у сумі 1558, 53 грн. ( про що свідчить звіт бухгалтерії), а кошти, які надійшли за іншим платіжним дорученням (№ 499 від 26.06.2018) до ВДВС, також бути спрямовані на погашення частини боргу за виконавчим збором та відшкодування 351 грн. витрат по виконавчому провадженню. У липні 2018 [PERSON] звернулась до нього з документами, які підтверджували проведення оплат за кредитом ( по якому і проводиться стягнення) та повідомила, що не має заборгованості. Тому він і написав вимоги про повернення постанови та виконавчого листа без подальшого виконання. Потім з*ясувалось, що борг таки існує, і після працевлаштування [PERSON] 14.03.2019 він знову направив лист в бухгалтерії по місцю її роботи для продовження утримання. Про наявність заборгованості на час звільнення [PERSON] з роботи у відповідача свідчить, крім того, і довідка Іванківського МР ВДВС від 18.06.2019 № 55207892, зі змісту якої слідує, що станом на 18.06.2019 року залишок заборгованості [PERSON] перед ОТП Факторинг Україна» становить 16820,91 грн. З викладеного вбачається, що [PERSON] , достовірно знаючи про те, що борг перед ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ» нею не погашено, що вона тільки-но звернулася із заявою про перегляд заочного рішення у справі № 366/3638/16ц ( відповідна заява нею була подана до суду лише 06.07.2018, рішення за цією заявою на той момент її звільнення не було прийнято, а 14.12.2018 відмовлено у перегляді заочного рішення), фактично ввела у оману державного виконавця, який через такі її дії виніс постанову про повернення своєї постанови від 14.06.2018 без подальшого виконання, що дозволило їй уникнути звернення стягнення на нараховані при звільненні кошти. Так, відповідно до наданої відповідачем порівняльної таблиці, з [PERSON] , за умови, що постанова не була відкликана державним виконавцем, мало бути стягнуто за виконавчим документом 3310,37 грн. ( а.с.24). Частково, і через це, рішення до цього часу залишається не виконаним. Відтак, за доведеності умислу [PERSON] , її дії мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору». Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, відсутність спору про їх розмір та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Ч.2 ст. 116 КЗпП України визначено, що « в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній у ч.1 ст. 116 КзПП строк виплатити неспорювавну суму». В даному випадку підприємство, стягнувши у червні 2018 із заробітної плати позивачки більшу суму, ніж та, яка мала бути стягнена, вирішило з державним виконавцем питання про зарахування цієї суми ( 1558,73) до стягнення у липні. У постанові державного виконавця про повернення постанови та виконавчого листа без подальшого виконання жодним чином не зазначено, що була проведена переплата по виконавчому збору. Навпаки, у судовому засіданні державний виконавець підтвердив, що виконавчий збір у повному обсязі був погашений позивачкою пізніше ( вже після звільнення з ЛСП «ЧСК».) Судом встановлено, що сума у 1558,53 грн. мала бути відрахована у липні, але у зв`язку з лічильною помилкою була вже відрахована у червні і пішла на погашення сум виконавчого збору ще в червні. З приводу того, чи мають повертати позивачці цю суму виникали сумніви, у зв`язку з чим відповідач неодноразово звертався до державного виконавця. Судом достовірно встановлено, що оспорювана позивачкою сума 1558,73 грн. була зарахована на сплату виконавчого збору за постановою державного виконавця. З викладеного вбачається, що відповідач, у день звільнення 12.07.2018 сплатив позивачці всі нараховані їй кошти, як того вимагає ч.2 ст. 116 КЗпП України при наявності спору щодо сум. Суд не розглядає питання правомірності чи неправомірності сплати [PERSON] 08.11.2018 року суми 1558,73 грн.: це питання службового розслідування, яке виходить за межі поданого позову. \~\~На підставі викладеного, суд встановив, що доводи позивача, викладені у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду: сума коштів, несвоєчасність виплати яких оспорюється позивачкою (1558,73 грн.), фактично була перерахована в рахунок її боргу за виконавчим збором, який нею у добровільному порядку не погашався, тому позовні вимоги щодо стягнення 45208,44 грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку (виплати 1558,73 грн.) та 25000 грн. моральної шкоди, задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed