Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстровані її родичі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які фактично не проживають за вказаною адресою більше 2 років. Вони виїхали у невідомому напрямку. З 10.07.2017 року [PERSON] та її діти без поважних причин не проживають у даному будинку, не мають у ньому особистих речей та іншого майна, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі у його утримані і взагалі будинком не цікавляться. Реєстрація у належному їй будинку осіб, які фактично не проживають, порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним йому на праві приватної власності майном. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачами, а тому підлягають захисту. В судовому засідання позивач [PERSON] наполягає на задоволені позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , законний представник - [PERSON] , [PERSON] , законний представник - [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України, оскільки всі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, якій були надіслані судом на їхню адресу реєстрації місця проживання, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Про причини неявки відповідачі суду не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`являли. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, про причину неявки суд не повідомили. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин. Враховуючи, що відповідачі та представники третіх осіб були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, не з`явилися в судове засідання, не повідомили суд про причини своєї неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] на протязі двох років не проживають в будинку по [ADDRESS] , мати виїхала разом зі своїми дітьми та де вони на даний час знаходяться не знають. Суд вислухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12). Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.15-17). В даному будинку зареєстровані: позивач - [PERSON] , відповідачі - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.14). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.2002 [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.28) Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 березня 2014 року [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.30) Як вбачається з позовної заяви, відповідачі в належному позивачу будинку фактично не проживають більше 2 років. Вони виїхали у невідомому напрямку. З 10.07.2017 року [PERSON] та її діти без поважних причин не проживають у даному будинку, не мають у ньому особистих речей та іншого майна, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі у його утримані і взагалі будинком не цікавляться. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно зі ст. ст. 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Оскільки матеріалами справи було встановлено, що відповідачі є членами сім`ї позивача, втім не проживають з 2017 року, тобто понад один рік без поважних причин в домоволодінні, що належить на праві власності позивачу, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація відповідачів в належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпорядження своїм майном як власником, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , законний представник - [PERSON] , [PERSON] , законний представник - [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме житловим будинок [ADDRESS] . При вирішенні питання про визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , таким, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2, ч. 4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки суд дійшов висновку, що мати неповнолітніх [PERSON] , втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , діти залишили зареєстроване місце проживання разом з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість позбавлення неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] права користування вказаним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, який просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved