Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в обгрунтування якого вказала, що з 23.11.1991 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16.12.2008. У даному шлюбі на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом у липні 2004 року та оформленого на її ім`я, було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також у 2005 році, взявши кредит у АТ КБ «Приватбанк» на суму 61400 грн, який через півтора роки було погашено, вона і відповідач придбали новий автомобіль ВАЗ 2107. У 2007 році відповідач переїхав до Львівської області, де почав працювати та проживати. Вона ж залишилася проживати за вказаною адресою. Таким чином, на її думку, вона з відповідачем фактично добровільно поділили автомобіль ВАЗ 2107 та жилу квартиру, але розподіл майна належним чином не оформили. У даний час в неї виникла необхідність розпорядитися нерухомістю. Проте, на її звернення приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на час набуття квартири вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Тому, позивач просить суд визнати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,7 м2, у тому числі житловою 48,1 м2, об`єктом спільної сумісної власності її та відповідача, як спільне нажите у шлюбі майно, розділивши вказане майно шляхом визнання за нею право особистої приватної власності на дану квартиру. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, вказала, що з відповідачем вона досягла згоди щодо поділу спірної квартири, сплативши йому половину її вартості в сумі 62311,56 грн. Також позивач просила покласти на неї понесені нею судові витрати. Представник позивача [PERSON] підтримав вимоги свого довірителя у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав суду відзив, відповідно до якого погодився з визнанням спірної квартири спільною сумісною власністю. Не спростовує, що він дійсно забрав автомобіль ВАЗ 2107, але залишив позивачеві все майно у квартирі та гараж, вартість яких перевищує вартість Ѕ частини вказаного автомобіля. Даний автомобіль він відчужив, бо той став непридатним для використання. До позовних вимог вказаний автомобіль значення не має, оскільки підстави визнання майна особистою приватною власністю чітко врегульовані законом. Спірна квартира залишилася у користуванні дружини та дитини та у їх подальшій власності, ніякої домовленості щодо її поділу не існувало. Не заперечує, що поділ вказаної квартири може відбутися шляхом грошової компенсації частки, яка належить другому з подружжя, або шляхом визнання ідеальної частки подружжя в цьому майні без реального поділу із залишенням майна у спільній частковій власності подружжя. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти того, щоб право особистої приватної власності на спірну квартиру було визнано за позивачем, підтвердивши, що дійсно позивачем було компенсовано йому Ѕ вартість даної квартири в сумі 62311,56 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав визнавальну позицію свого довірителя. За ухвалою судді від 25.03.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. За ухвалою суду від 31.05.2019 задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Червоноградським міським судом Львівської області. За ухвалою суду від 21.06.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав Судом встановлено, що між сторонами 23.11.1991 було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16.12.2008. Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб, рішення суду, свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області 06.05.2009, акт.запис № 109 (а.с.14-17). 01.07.2004 [PERSON] на підставі посвідченого приватним нотаріусом Димитроського міського нотаріального округу Донецької області договору купівлі-продажу придбала квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,7 м2, у тому числі житловою 48,1 м2 (а.с.10, 12-13). Право власності на вказане жиле приміщення зареєстровано за позивачем [PERSON] , про що свідчить відповідний витяг № 4128454 від 13.07.2004, виданий КП «Бюро технічної інвентаризації» м.Димитров (а.с.11). За рішенням Димитровської міської ради від 10.02.2016 № УП/5-15 «Про перейменування вулиць і провулків міста Димитрова» [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. За постановою Верховної Ради України від 12.05.2016 № 1352-УШ «Про перейменування деяких населених пунктів» у Донецькій області м.Димитров перейменовано на м.Мирноград. Відповідно до звіту про оцінку майна від 01.03.2019 вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 124206 грн (а.с.32). Згідно із квитанцією від 18.07.2019 [PERSON] перерахувала [PERSON] за Ѕ частину спірної квартири 62311,56 грн. Отже, судом встановлено, що спірна квартира була придбана під час шлюбу сторін. За приписами ч.3 ст.368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягає розподілу. Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто, право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Згідно за ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір або договір про користування спірною квартирою між сторонами не укладався. Отже, суд вважає, що як позивач, так і відповідач мають право на 1/2 ідеальну частку спірної квартири незалежно від того, на кого з подружжя було оформлено правовстановлюючий документ. Відповідно до ч.4 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Сторони погодилися щодо вартості спірного майна і прийшли до згоди, що спірну квартиру слід залишити позивачу, визнавши за нею право особистої приватної власності. При цьому позивачем за обоюдною згодою компенсована відповідачу половина вартості вказаної квартири, що підтверджено відповідним платіжними документом та самим відповідачем. Таким чином, заявлені вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Беручи до уваги позицію позивача щодо розподілу понесених нею судових витрат, останні слід покласти на неї. На підставі ст.ст.60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК України,

Outcome: approved