Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про те, що 14 лютого 2014 року вона уклала шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сім'я проживала за адресою: [ADDRESS] у трьохкімнатній квартирі. Протягом останніх двох років сімейне життя почало втрачати любов і поступово, як наслідок, погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Все почалося з моменту, коли вона завагітніла вдруге. Так, у 2013 році вона не змогла виносити дитину, тому коли завагітніла, була дуже щаслива, та вважала, що цю радістю з нею розділить і чоловік, але він уходив з дому та міг не з'являтися по декілька днів. У період вагітності їй неодноразово ставало зле, у зв'язку з чим вона викликала швидку допомогу, але викликати швидку часто боялася, оскільки вважала, що її покладуть у лікарню. Чоловік не розумів її стану, вважав, що вона симулює тощо. Тобто кожен з них по різному дивиться на головні критерії шлюбу, та і зараз вони по різному дивляться на життя, сім'ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, навіть після пологів, коли їй потрібна була реабілітація та допомога, він нехтував її проханнями допомогти по дому та з дитиною. Саме через це були постійні сварки, свідком яких нерідко ставав їх син, що негативно впливатиме на його психічний стан та розвиток та спричинятиме дитині душевні страждання. Крім того, з метою нав'язати їй своє бачення проблемних питань відповідач іноді припускається до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані допускає фізичні образи, навіть в присутності сина. Пояснює все тим, що вона його сама провокує. Але жодна жінка не зможе мовчати, коли чоловік не ночує вдома та взагалі не приділяє час сім'ї. з власним сином, чоловік жодного разу не проявив ініціативи самостійно піти погуляти. Внаслідок вагітності, яка проходила у стресах, у дитини було виявлено кисневе голодання. Вона намагалася зберегти сім'ю, вела спокійні бесіди з чоловіком, але позитивного результату вони не дали. На цей момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулася неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Вона, як мати їх неповнолітнього сина [PERSON], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини. Переконана, що син повинен проживати разом з нею в квартирі жилою площею 49,6 кв.м, що належить її батькам, але вже в процесі переоформлення на особисту власність, так як вона є єдина спадкоємиця. Умови в помешканні для утримання дитини об лаштовані, так як з чоловіком разом робили ремонт. Житло знаходиться за адресою [ADDRESS], але і вона має 1/3 власного житла за правом приватизації в розмірі 26,03 кв.м, де на цей час проживають вони з сином. Вона любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, весь свій час вона приділяє задля його розвитку. Має на це певні докази, дитина відповідає своїй віковій категорії. Нещодавно подала заявку до реєстрації дитячого садочка 5 в м. Умані по 2018 рік. Постійно слідкує за станом здоров'я дитини, постійно відвідує з сином, їх дільничного педіатра, виховує та піклується про нього, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним, оскільки у матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Саме вона оформлена в декретній відпустці, та особисто розуміє всю свою відповідальність перед дитиною. Також вона не схильна до надмірного вживання алкогольних напоїв та взагалі вживання наркотичних речовин, що є плюсом до виховання малолітньої дитини. Проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Аліментів не вимагає, покладається на чесність відповідача [PERSON]. Відповідач сам має розуміти відповідальність перед своєю дитиною. Майнових спорів до відповідача не має. Шлюб розривають вперше. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем по справі [PERSON], зареєстрований 14 лютого 2014 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського МРУЮ, актовий запис № 40. Визначити місце проживання сина [PERSON], народженого [INFO] - залишити його проживати разом з мамою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14 лютого 2014 року, актовий запис № 40. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, батьками [PERSON], [INFO], є: батьком - [PERSON], матір'ю - [PERSON], актовий запис № 501. Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, виданого Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації, [PERSON], є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. На цей час сторони у справі не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у вказаному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом частин 1 та 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні встановлено, що разом з позивачем проживає її неповнолітній син [PERSON], [INFO], який і зареєстрований в будинку, належному їй, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 11). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. [PERSON] повинен, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивачки, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину. Сам батько дитини не заперечує проти задоволення позову, в тому числі і проти того, щоб син залишився проживати з матір'ю. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивачки забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. При цьому, встановлені судом обставини в цій справі, у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, по відношенню зі сторони матері до малолітньої дитини, свідчать про можливість проживання дитини разом з нею. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, має стабільний дохід, можливість утримувати малолітню дитину матеріально, забезпечує дитині належні умови для проживання, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved