Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , по якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі договору дарування від 21.09.2015 року вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2018 року відповідач в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не бере. Те що відповідач зареєстрований в квартирі порушує її права як власника. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.08.2019 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ реєстрації місця проживання особи міської ради міста Кропивницького (а.с.20-21). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.28). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України оголошенням про його виклик до суду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про проведення судового засідання без його участі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що представник позивача не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Літвіновою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 840, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., належить на праві власності [PERSON] (а.с.14-15), що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44224907 від 21.09.2015 року (а.с.16). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 260 від 07.06.2013 року (а.с.10). Згідно довідки № 2715 від 09.08.2019 року, виданої КП «ЖЕО № 3» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON] , колишній чоловік - [PERSON] , 1982 р.н., син - [PERSON] , 2014 р.н., донька - [PERSON] , 2017 р.н. (а.с.13). Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з квітня 2018 року фактично не проживає [PERSON] , 1982 р.н. (а.с.12). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав вважати причини не проживання відповідача за зазначеною адресою неповажними, а відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за даною адресою з підстав, що він більше року там не проживає, однак, будучи зареєстрованим за вказаною адресою створює перешкоди власнику (позивачу) в користуванні даним житлом на власний розсуд, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved