Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON]про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що 02.03.1995р., вона [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-СГ №343350 від 12 березня 1996 року, запис №183. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року по справі №442/5054/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02.03.1995року Вороблевицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис №5, розірвано. На даний час вони з відповідачем разом не проживаємо. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Син, [PERSON], навчається на 3-му курсі денного відділення за галузю знань 09305 «Економіка та підприємство», за напрямком 6.030508 «Фінанси та кредит» у Навчально-науковому Інституті підприємництва та перспективних технологій Національного університету «Львівська політехніка» і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. За період навчання витрати на оплату навчання становили 16 300 грн. У відповідності з ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до вимог ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач працює неофіційно та отримує дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов»язків, як батька дитини. А тому у неї виникла необхідність звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та суду додатково пояснила, що у відповідності з ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Добавила, що син позивача по справі - [PERSON], 17.02.1996р. дійсно навчається на 3-му курсі денного відділення за напрямком «Фінанси та кредит» у Навчально-науковому Інституті підприємництва та перспективних технологій Національного університету «Львівська політехніка». Позивачці важко одній утримувати сина, оскільки вона повністю оплачує харчування, одяг, проїзд, послуги мобільного зв»язку, вартість підручників та інших непередбачених витрат, просить задоволити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що обставини, викладені позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки їх спільний син [PERSON] проживає разом з ним та отримує від нього посильну допомогу. Крім того зазначив, що він на даний час хворіє на тяжке хронічне захворювання нирок, потребує прийому дороговартісних ліків, на які витрачає більшу частину своєї заробітної плати, яка є єдиним його джерелом доходів. Просить в задоволенні заявлених вимог відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що жодних доказів про факт сплати позивачем [PERSON] коштів за навчання сина [PERSON] - не додано, до матеріалів цивільної справи долучено тільки світлокопія Договору від 11.08.2014р. про освітні послуги, а тому такий договір жодним чином не може бути належним доказом оплати позивачем у сумі 16300 гривень за навчання сина. Крім того, відповідно до положень ст.199Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Зазначив, що слід також врахувати ту обставину, що заявлений позивачем розмір позовних вимог не відповідає реальному матеріальному становищу та рівню доходів [PERSON], крім того, останній в добровільному порядку допомагає своєму синові по мірі своїх можливостей. Добавив, що слід також враховувати і той факт, що відповідач хворіє на тяжке хронічне захворювання нирок, внаслідок чого потребує прийому ліків, тощо. Звернув увагу на той факт, що як зазначено у коментованих ст.ст.198,199 Сімейного Кодексу України, п.20 Постанови №3 від 15.05.2006 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов»язані утримувати повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечив, пояснив, що його батько [PERSON], який являється відповідачем по справі, в добровільному порядку допомагає йому матеріально, оплачує йому різного роду його витрати. Просить в задоволенні заявлених вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав: У відповідності до ст.199 СК України, якщо повнолітній син, дочка продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається із довідки про доходи від 14.04.2016р., [PERSON] дійсно працює в Дрогобицькому державному педуніверситеті ім.І.Франка та займає посаду сторожа, загальна сума доходу за період з 02.06.2015р. по 31.03.2016р. за винятком аліментів становить 20365,23грн. Як вбачається із Висновків лікаря-спеціаліста від 19.04.2016р., від 25.04.2016р. [PERSON] знаходиться на обліку з приводу захворювання нирок, потребує постійного посиленого лікування. Як вбачається із копії Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 25.09.2014р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається із копії Договору №14.Р.32/б від 11.08.2014р., [PERSON] являється студентом 3-го курсі денного відділення за напрямком «Фінанси та кредит» у Навчально-науковому Інституті підприємництва та перспективних технологій Національного університету «Львівська політехніка», загальна вартість освітньої послуги становить 16300 грн. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] серії І-СГ №343350 від 12.03.1996р., батьками являються [PERSON]\~та [PERSON]. Отже, судом не встановлено наявність у відповідача [PERSON] надавати повнолітньому сину [PERSON],[INFO] матеріальну допомогу, що унеможливлює виникнення у останнього аліментного зобов»язання, передбаченого ст.199 СК України. Оскільки відповідно до вищезазначеної ст.199 Сімейного кодексу України підставами виникнення аліментного зобов»язання є сукупність таких юридичних фактів, як: -продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; -недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку 23 років; -потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв»язку з навчанням; -наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Сукупність цих юридичних фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов»язання. У разі відсутності, або недоведеності в судовому засіданні хоч б одного з наведених вище фактів, вищезазначене аліментне зобов»язання пов»язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина , які продовжують навчання, не виникає. Також слід зазначити, що відповідач [PERSON] працює в Дрогобицькому державному педуніверситеті ім.І.Франка та займає посаду сторожа, загальна сума доходу за період з 02.06.2015р. по 31.03.2016р. за винятком аліментів становить 20365,23 грн., а тому він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, оскільки його дохід приблизно на 1/3 частину перевищує заявлену позивачем вимогу про стягнення з нього щомісячної суми аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно. Таким чином, оскільки у відповідача відсутній один із юридичних фактів, який є необхідний для виникнення аліментного зобов»язання пов»язаного з утримання батьком [PERSON] свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, у відповідача відсутня така можливість надавати матеріальну допомогу, в позові позивачки [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed