Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 10.02.2017 року, в подальшому неодноразово уточнюючи вимоги, в останній редакції від 11.10.2018 року (т.2 а.с.178-180) просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Письменної С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29075643 від 02.04.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м., кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м., розташовані у [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що батько [PERSON] - [PERSON] побудував торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м., кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м., розташовані у [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] , наданій йому в оренду на підставі відповідного договору та додаткових угод до нього. У подальшому [PERSON] отримав акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом цього об`єкта, затверджений рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 20.09.2006 року №480. [INFO] її батько помер, та все належне йому за життя майно він заповів їй відповідно до заповіту від 07.04.2014 року, реєстровий №832. Відтак, права та обов`язки на спірний об`єкт незавершеного будівництва [PERSON] як забудовника в силу ст.1218 ЦК України входять до складу спадщини, на які вона як спадкоємець за заповітом має право претендувати. При цьому син [PERSON] - [PERSON] (її брат) всупереч волі батька та складеному заповітові, в порушення положень діючого законодавства України зареєстрував за собою право власності на цей об`єкт нерухомості на підставі рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Письменної С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29075643 від 02.04.2016 року. Натомість декларації про готовність об`єкта до експлуатації №124160840026 від 24.03.2016 року, на підставі якої прийнято державним реєстратором рішення, фактично не було, відомості про неї відсутні й в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за об`єктом «Кафе по [ADDRESS] », що є свідченням фіктивності поданої [PERSON] декларації. Доказів надання в оренду [PERSON] земельної ділянки, на якій знаходить нерухомий об`єкт, останній державному реєстраторові не надав. Крім того, спірному об`єкту нерухомості пропонувалось присвоїти поштову адресу - [ADDRESS] , в той час як адреса - [ADDRESS] , ніколи не присвоювалась. Про порушення своїх прав позивач дізналась з листа Управління містобудування та архітектури Дніпропетровської ОДА №3-42 від 07.09.2016 року, за захистом яких вимушена звернутися до суду з даним позовом. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач - ГТУЮ в Дніпропетровській області подало заперечення на позов (в порядку ст.128 ЦПК України в попередньо діючій редакції), доповнення до заперечень та 08.11.2018 року - відзив на позов в остаточній редакції. Свою позицію представник відповідача Стельмах І. В . мотивує тим, що обставини, викладені в позові, не відповідають дійсним обставинам взаємовідносин між сторонами, а вимоги заявлені до неналежного відповідача. Зауважив, що в результаті проведення реорганізації та реформування системи територіальних органів Міністерства юстиції України, децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень по всій Україні ліквідовано міські, міськрайонні, районні управління юстиції та їх структурні підрозділи, які проводили державну реєстрацію речових прав та обтяжень на нерухоме майно, з 01.05.2016 року припинено надання ними адміністративних послуг, а їх повноваження передано на місця органам місцевого самоврядування, нотаріусам та спеціальним суб`єктам. Таким чином, з 01.05.2016 року функції з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно в м. Кривий Ріг передано, зокрема, утвореному структурному підрозділу - Управлінню з питань реєстрації апарату Криворізької міської ради та виконкому, який є єдиним належним відповідачем по справі. Окремо представник зауважив, що на ГТУЮ в Дніпропетровській області покладено, серед інших, функцію з перевірки фактів оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, в той час як [PERSON] дії та рішення державного реєстратора не оскаржувала. Щодо прав на спірне нерухоме майно [PERSON] як спадкоємиці за заповітом після смерті [PERSON] , представник відповідача зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості у спадкодавця [PERSON] відсутні та в заповіті не зазначені, а відтак рідний брат позивача - [PERSON] скористався своїм правом як спадкоємець першої черги в порядку спадкування за законом та звернувся до державного реєстратора для проведення державної реєстрації та отримання права власності на об`єкт - торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м., кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м., розташовані у [ADDRESS] , надавши необхідний пакет документів, зокрема: декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП №142160840026 від 24.03.2016 року, видану Департаментом ДАБС у Дніпропетровській області. Відповідальність за подачу документів несе сама особа, яка звернулася до державного реєстратора, а державний нотаріус встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідач [PERSON] також подав відзив на позов (т.2 а.с.199-206) з вимогою відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Свої заперечення обґрунтовує тим, що [PERSON] не може бути спадкоємицею об`єкта незавершеного будівництва, побудованого за життя [PERSON] , оскільки у разі смерті забудовника до завершення законного будівництва, лише його права та обов`язки як забудовника входять до складу, а ніяк не породжують для спадкоємця отримання права власності на цей об`єкт. Із наданого позивачем акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом цього об`єкта, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 20.09.2006 року №480, слідує, що спірний об`єкт нерухомості є закінченим, тобто збудованим. Відтак, твердження позивача, що вона в силу ст.1218 ЦК України є спадкоємицею об`єкта незавершеного будівництва, на думку відповідача, є хибними, адже спірне майно не має ознак об`єкта незавершеного будівництва. Доказів того, що спадкодавець [PERSON] за життя оформив належним чином права власності на спірне майно, в матеріалах справи немає, що в черговий раз виключає можливість набуття спадкоємцем права власності на це майно в порядку спадкування. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази, що саме [PERSON] здійснював будівництво об`єктів відповідно до закону. До того ж за результатами призначеної судом будівельно-технічної експертизи встановлено, що торгівельний павільйон з літнім майданчиком по [ADDRESS] є тимчасовою спорудою з легких збірно-розбірних конструкцій. Представник відповідача - Виконавчого комітету Криворізької міської ради подав відзив на позов [PERSON] , в якому зазначив, що предметом спору є оскарження рішення державного реєстратора, прийнятого 02.04.2016 року. Виконком Криворізької міської ради не є правонаступником Криворізького МУЮ, не здійснював реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості по [ADDRESS] за [PERSON] , а тому ніяк не порушував права позивача й не несе відповідальності за рішення, прийняті державним реєстратором. З приводу права користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомості, якого стосується спір у справі, представник зазначає, що на підставі рішення Криворізької міської ради від 24.03.2010 року №3795 Криворізькою міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки від 10.02.2011 року №121100004000100 з додатковою угодою від 17.09.2014 року №7028566, відповідно до яких земельна ділянка площею 0,0090 по [ADDRESS] була надана в користування ФОП [PERSON] під розташування тимчасової споруди торгівельного павільйону з літнім майданчиком терміном до 10.02.2017 року. Пунктом 32 договору закріплено право орендаря за письмовою згодою орендодавця зводити у встановленому законом порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші споруди, закладати насадження. Таким чином, розміщення на орендованій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна є порушенням умов договору оренди, прав Криворізької міської ради як орендодавця, власника і розпорядника зазначеної земельної ділянки. У зв`язку зі смертю [PERSON] дія договору оренди припинилася. Його спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звертались до Криворізької міської ради в 2016 році із заявами щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 10.02.2011 року №121100004000100 в частині зміни орендаря. Листами Криворізької міської ради їм було повідомлено, що порушене питання розглядатиметься на сесії міської ради після надання ними документів, що підтверджуватимуть факт отримання об`єкта, розташованого на вказаній земельній ділянці, ними у спадок. Окремо представник зазначила, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відсутня інформація про об`єкти, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Заяви про проведення перевірки за цим об`єктом також не надходили. 29.11.2018 року позивач подала відповідь на відзив відповідача [PERSON] (т.2 а.с.215). Свою незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві, позивач мотивує тим, що саме [PERSON] та ГТУЮ в Дніпропетровській області є належними відповідачами по даній справі, адже спір про скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та зареєстрованого права за іншою особою є цивільно-правовим, а відповідачем є особа, права на майно якої оспорюються та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Такої позиції дотримується ВП Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 року у справі №823/2042/16. Щодо обставин спору позивач зазначає, що в підтвердження викладених у відзиві доводів відповідач [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили про отримання ним в оренду земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , присвоєння цієї поштової адреси об`єкту нерухомості, законного отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. В подальшому участь в судових засіданнях приймав лише представник, діючи від імені та в інтересах позивача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] - Єременко К.Л. заперечувала проти задоволення вимог [PERSON] , підтримавши доводи, викладені у відзиві. Представник відповідача ГТУЮ в Дніпропетровській області Стельмах І.В. підтримав позицію та доводи, викладені в попередньо поданих по справі запереченнях, доповненнях та відзивах. Представник відповідача Виконкому Криворізької міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши клопотання, викладене у відзиві, про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. З урахуванням прийняття участі в судовому засіданні його повноважного представника - адвоката Єременко К.Л., суд вважає за можливе справу розглянути без його участі. Суд, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, враховуючи їх позицію стосовно заявлених позовних вимог, встановив наступне. При вирішенні спору суд виходить з того, що позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, актів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на нежитловий об`єкт нерухомості за [PERSON] безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо цього об`єкта з особами, які не заперечують законності дій державного реєстратора з реєстрації за [PERSON] права власності на цей об`єкт. Такий спір має приватноправовий характер, а з огляду на суб`єктний склад сторін спору - має вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Судом встановлено, що рішенням Криворізької міської ради №365 від 21.11.2006 року ПП [PERSON] як суб`єктові господарювання надано в оренду строком на 3 роки із земель комерційного використання земельну ділянку площею 0,009 га, розташовану по [ADDRESS] - для розміщення тимчасової споруди торговельного павільйону з літнім майданчиком (т.1 а.с.90-91). Термін дії раніше наданого договору оренди сплинув 18.04.2006 року. Аналогічний договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки було укладено 06.02.2007 року між Криворізькою міською радою та ПП [PERSON] (т.1 а.с.86-89) із проведенням державної реєстрації договору 20.03.2007 року за №040710800246 Криворізьким відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Крім того, 22.10.2010 року між територіальною громадою м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради як орендодавцем (власником) та ФОП [PERSON] як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки №121100004000100 із внесенням змін до нього за додатковою угодою від 19.06.2014 року №2014093, за умовами якого [PERSON] отримав у платне строкове користування на праві оренди земельну ділянку з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] для розміщення тимчасової споруди торгівельного павільйону з літнім майданчиком площею 0,009 га (т.1 а.с.13, 18-21, 22, 27-35). Вказаний договір зареєстровано 10.02.2011 року Управлінням Держкомзему м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у Державному реєстрі земель вчинено запис, а також реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 17.09.2014 року, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформацією з Державного земельного кадастру (т.1 а.с.13, 195-196). В період дії раніше укладених договорів оренди з Криворізькою міською радою, ФОП [PERSON] отримав висновок Криворізької міської санітарно-епідеміологічної станції від 17.05.2004 року за №60 щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову, відповідно до якого земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] придатна для будівництва торгівельного комплексу з двома торговельними павільйонами та літнім майданчиком на 20 посадових місць по реалізації харчових продуктів (т.1 а.с.92). 22.06.2004 року між ПП [PERSON] та ТОВ НВП «Укргеопроект» було укладено договір №2758/02 на виконання топографо-геодезичних та землевпорядних робіт по складанню проекту відведення земельних ділянок на [ADDRESS] для розміщення торгівельного павільйону з літнім майданчиком (т.1 а.с.105). Архітектурне рішення розміщення та фасадів торговельного павільйону з літнім майданчиком як тимчасових споруди з легких збірно-розбірних конструкцій було погоджено Управлінням містобудування та архітектури виконкому Криворізької міської ради ще 29.05.2003 року, що підтверджується випискою з протоколу (т.2 а.с.141). Відповідно до акта від 26.01.2005 року (т.1 а.с.38, 39), на підставі рішення Криворізької міської ради №2625 від 22.12.2004 року та затвердженого проекту відведення Управлінням ЖКГ відведено в натурі для ФОП [PERSON] земельну ділянку площею 90,04 кв.м. під будівництво торгівельних павільйонів з літнім майданчиком по [ADDRESS] . 20.09.2006 року державною приймальною комісією, утвореною Розпорядженням голови Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №146-р від 07.09.2006 року (т.1 а.с.106), пред`явлений ФОП [PERSON] торговельний павільйон з літнім майданчиком, розташований по [ADDRESS] , побудований на підставі рішення Криворізької міської ради №2625 від 22.12.2004 року, прийнято в експлуатацію (т.1 а.с.104). Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №480 від 20.09.2006 року (т.1 а.с.106) затверджено акт готовності закінченого будівництвом торговельного павільйону з літнім майданчиком. На звернення [PERSON] 02.10.2006 року КП ДОР «Криворізьке БТІ» виготовлено технічну документацію на об`єкт нерухомості (т.2 а.с.119-133), з якої вбачається, що павільйон А-1 загальною площею 16,2 кв.м., павільйон Б-1 загальною площею 7,50 кв.м., літній майданчик І, огорожа №1 збудовано в 2005 році. При зверненні до КП ДОР «Криворізьке БТІ» з метою реєстрації за собою прав на об`єкт нерухомості, [PERSON] повідомлено про необхідність присвоєння окремої поштової адреси торгівельним павільйонам, розташованим біля торгівельного центру по [ADDRESS]; запропоновано поштову адресу - [ADDRESS] (т.1 а.с.184). 06.10.2006 року КП «Кривбасводоканал» складено акт розмежування балансової приналежності мереж водовідведення та експлуатаційної відповідальності сторін (т.1 а.с.109). 10.09.2007 року ФОП [PERSON] від виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради отримав картку обліку розміщення об`єкта торгівлі - кіоску з літнім майданчиком по [ADDRESS] за спеціалізацією діяльності - роздрібна торгівля продовольчими товарами (т.1 а.с.85). Як вбачається з висновку експерта №25/18 від 2409.2018 року (т.2 а.с.152-170) за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено послідовність дій [PERSON] в отриманні дозволів та погоджень від розробленого ескізного проекту та містобудівного обґрунтування до готовності закінченого будівництвом торгівельного павільйону з літнім майданчиком по [ADDRESS] , користувачем яких він був. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] , виданим 19.02.2016 року (т.1 а.с.50). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 07.04.2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., за яким усе майно та майнові права, що будуть належати [PERSON] на день смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження (розташування), взагалі все те, що буде за законом належати йому та згідно із законодавством може бути успадкованим, в повному обсязі, без будь-яких винятків він заповів [PERSON] (т.1 а.с.11, 51). 19.02.2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко ЯЯ.О. заведено спадкову справу №6/2016 (номер у Спадковому реєстрі 58606272) на майно після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (т.1 а.с.110). Аналізуючи встановлені судом обставини, наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , який включає: торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м., кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м. є об`єктом, будівництво його розпочато ще в 2005 році із введенням в експлуатацію [PERSON] , який хоча й не встиг оформити правовстановлюючі документи на нього, однак це не виключає можливості віднесення його в розумінні ст.1218 ЦК України до складу спадщини, права на яку належать спадкоємиці за заповітом [PERSON] Посилання представника відповідача ГТУЮ в Дніпропетровській області Стельмаха І.В. на те, що [PERSON] законно реалізував свої права на цей об`єкт як спадкоємець першої черги за законом, оскільки об`єкт не включений до заповіту є безпідставними та абсурдними з огляду на те, що: 1) наявний заповіт [PERSON] не визнаний недійсним чи не чинним, а тому право на спадкування має [PERSON] як особа, визначена в заповіті; 2) заповіт [PERSON] стосується його особистого розпорядження на випадок смерті стосовно всього майна та прав, які йому належали на момент складення заповіту, а також тих прав та обов`язків, які можуть йому належати у майбутньому, а тому не віднесення представником відповідача до спадкової маси спірного майна є помилковим та свідченням невірного тлумачення положень ст.ст.1236, 1245 ЦК України; 3) [PERSON] не може включатись до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] за наявності спадкоємиці за заповітом [PERSON] , яка має пріоритетне право на спадщину та не заявляла про відмову від її прийняття. Суд зауважує, що надання представником відповідача ГТУЮ в Дніпропетровській області Стельмахом І.В. оцінки обставинам справи в розрізі відносин спадкування є помилковим, оскільки спір у справі стосується виключно оскарження позивачем рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за відповідачем [PERSON] , що, в свою чергу, є перешкодою для реалізації нею спадкових прав на це майно. Із змісту заявлених вимог слідує, що позивач обґрунтовує їх наявністю у неї прав на об`єкт нерухомості, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] , збудований за життя її батьком [PERSON] , та відсутністю таких прав на нього у [PERSON] , і, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права як власника у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі протиправно прийнятого рішення державним реєстратором та фіктивної декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Вирішуючи виниклий між сторонами спір в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. У силу ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частина друга статті 16 ЦК України передбачає серед способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, що регламентовано ч.1 ст.21 ЦК України. Якщо порушення своїх прав особа обґрунтовує наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які ця особа вважає неправомірними та такими, що призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності та скасування відповідних актів є способом захисту цивільних прав й інтересів. Так в судовому засіданні встановлено та не спростовано стороною відповідачів, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме торгівельні павільйони та кафе, розташовані по [ADDRESS] , здійснена державним реєстратором прав на нерухоме майно Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Письменною С.С. на підставі заяви, поданої 02.04.2016 року [PERSON] , та документів для проведення реєстрації прав (т.1 а.с.205). Для проведення державної реєстрації прав за [PERSON] , останній подав, серед інших документів, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорій складності. Вказана декларація визначена державним реєстратором як підстава виникнення права власності, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.14). Запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна - торговельні павільйони та кафе, розташовані по [ADDRESS] (за складовими частинами: торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м, кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м.) 02.04.2016 року за №13996797 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Дослідженням змісту декларації встановлено, що питання здійснення будівництва, розробленням проектної документації «Нове будівництво комплексу будівель: торгівельних павільйонів та кафе за адресою: [ADDRESS]» займався з 2008 року [PERSON] , який 28.06.2008 року отримав дозвіл за №176 на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Датою закінчення будівництва об`єкта за описом: торговельні павільйони «А», «Г», «В», кафе «Б» загальною площею будівель 110,2 кв.м., визначено 10.01.2015 року, строк введення в експлуатацію - березень 2016 року (т.1 а.с.206-212). На декларації є відмітка про те, що вона пройшла реєстрацію в Департаменті Державно архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, №ДП-142160840026 від 24.03.2016 року. Натомість, як слідує з відповідей Управління містобудування та архітектури Дніпропетровської ОДА від 07.09.2016 року №3-42, Департаменту ДАБІ України в Дніпропетровській області від 23.08.2016 року №1004-8/2062, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради від 21.09.2016 року №30-1275915 (т.1 а.с.15, 17, 53, 55, 192), за інформацією Департаменту ДАБІ України в Дніпропетровській області та згідно з відомостями з «Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих і будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів» відсутні дані щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації за № ДП-142160840026 від 24.03.2016 року по об`єкту «Кафе по [ADDRESS] », реєстрація вказаної декларації Департаментом не здійснювалась, видача дозволів, сертифікатів та інших дозвільних документів за цим об`єктом не здійснювалась. Лише після реєстрації права власності за собою, 13.05.2016 року [PERSON] звернувся із заявою на ім`я голови Криворізької міської ради стосовно внесення змін щодо орендаря та адреси земельної ділянки до договору оренди від 17.09.2014 року у зв`язку зі смертю попереднього орендаря [PERSON] та набуттям права власності на будівельні та споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] (т.1 а.с.69). Станом на момент реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за [PERSON] змін до договору оренди земельної ділянки під розташування тимчасової споруди торгівельного павільйону з літнім майданчиком, укладеного з ФОП [PERSON] з терміном дії до 10.02.2017 року, не вносилось (т.1 а.с.192). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як слідує з ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Процедура державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, встановлена Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок). Так, Порядком визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва - ст.27-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.2 ст.5 цього ж Закону України, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Як слідує з ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Згідно зі ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому п.п. «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таке рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомості (з відкриттям розділу) було прийнято державним реєстратором прав на нерухоме майно Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Письменною С.С. 02.04.2016 року з індексним номером 29075643 з урахуванням поданої заявником декларації про готовність до експлуатації об`єкта ІІ категорії складності. Надаючи оцінку прийнятому державним реєстратором рішенню, яке є предметом оскарження, суд виходить з такого. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Конституційний Суд України в рішенні № 6-зп від 25.11.1997 року сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження. Суд зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Крім того, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення) передбачалось, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Таким чином, хоча й за достовірність та повноту даних, зазначених у документах, поданих державному реєстраторові, у тому числі й декларації про готовність об`єкта до експлуатації, несе заявник, однак це не звільняє державного реєстратора від обов`язку перевірити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між ними. Разом із тим, в порушення вимог законодавства України, державний реєстратор при проведенні державної реєстрації речового права власності за [PERSON] належним чином не перевірила подані ним документи, зокрема, дійсність проведення реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, не перевірила наявність / відсутність у нього права користування земельною діяльною, на якій розташований об`єкт нерухомості, не врахувала наявність істотних суперечностей між поштовою адресою об`єкта - [ADDRESS] , яка фактично не існує, з адресою, яка раніше пропонувалась дійсному забудовникові об`єкта [PERSON] - [ADDRESS] . Згідно з відповіддю КП ДОР «Криворізьке БТІ» №1444 від 01.11.2018 року (т.2 а.с.231), архівна справа та будь-які відомості на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] відсутні. Крім того, як вбачається з висновку експерта №25/18 від 2409.2018 року (т.2 а.с.152-170), дійсним забудовником об`єкта був [PERSON] , який й отримував всі дозволи та погодження на будівництво. Правомірність присвоєння адреси об`єктам по [ADDRESS] експерт не встановив, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння такої адреси відсутнє. Експертом також зроблено висновок, що реєстрація об`єктів нерухомого майна по [ADDRESS] здійснена на основі недостовірних даних, наведених у декларації, яка не зареєстрована у Департаменті ДАБІ Дніпропетровської області. Посилання позивача [PERSON] на наявність кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017040750001011 від 10.04.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України за заявою [PERSON] про притягнення до відповідальності державного реєстратора [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України не доведена, а провадження постановою слідчого СВ Широківського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.11.2017 року закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (т.2 а.с.251-252). Однак, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт фіктивності декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка не пройшла встановленої законом реєстрації, однак стала підставою виникнення у [PERSON] права власності, суд приходить до висновку про протиправність рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області Письменної С.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29075643 від 02.04.2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на торгівельний павільйон «А» загальною площею 58,9 кв.м., кафе «Б» загальною площею 33,6 кв.м., торгівельний павільйон «В» загальною площею 6,2 кв.м., торгівельний павільйон «Г» загальною площею 11,5 кв.м., розташовані у [ADDRESS] , яке підлягає скасуванню. Вказані обставини визначають необхідність задоволення заявленої [PERSON] вимоги в остаточній редакції. Стосовно доводів сторони представників відповідачів ГТУЮ в Дніпропетровській області та Криворізької міської ради, що вони не є належними відповідачами, суд зауважує, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З огляду на те, що права позивача порушені рішенням державного реєстратора від 02.04.2016 року, прийнятим до створення Управління з питань реєстрації апарату Криворізької міської ради та виконкому та проведення децентралізації системи органів юстиції, тому суд вважає, що Виконавчий комітет Криворізької міської ради в особі Управління з питань реєстрації не допускав порушення прав позивача, а тому не є належним відповідачем. При цьому, ГТУЮ в Дніпропетровській області, в підпорядкуванні якого знаходився державний реєстратор, чиє рішення оскаржуються, є належним відповідачем разом зі співвідповідачем [PERSON] . Вказані обставини визначають доцільність часткового задоволення заявленого [PERSON] позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує, що вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат не заявлялось, їх розрахунок не наводився, а тому підстав для їх стягнення з відповідачів суд не вбачає. У силу ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141, рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] .

Outcome: partial