Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання житлового будинку об'єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на ? частину нерухомого майна та 1/6 частину нерухомого майна в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 01 травня 2005 року вона та [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка до дня смерті [PERSON] - [INFO]. Вона, як жінка, що проживала з [PERSON] багато років, а також як рідна йому людина, здійснювала його поховання. Під час їх спільного проживання з [PERSON] вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Втім, з самого початку їх з [PERSON] спільного проживання, вони мали серйозні наміри, спрямовані на тривале співжиття, як чоловік та жінка. Фактично протягом 8 років 8 місяців (з 01 травня 2005 року по день смерті [PERSON] - [INFO] вони з [PERSON] проживали як подружжя - мали спільний сімейний бюджет, вели спільне домашнє господарство, а також турбувалися один про одного як дружина і чоловік. Вони постійно опікувалися один одним. Як вона, так і [PERSON] надавали один одному під час їх спільного життя фізичну та матеріальну допомогу, оскільки мали один до одного почуття, як до близької та рідної людини, з якою прожито разом багато років. Ми разом, як одна сім'я, відвідували родичів, знайомих, проводили разом відпустку, святкували свята. Таким чином, існуючи між нею та [PERSON] близько 9 років, під час їх спільного проживання відносини, а також взаємні права та обов'язки, зокрема щодо спільного побуту, свідчать про те, що вони фактично проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка. Згідно зі статтею 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають права та обов'язки. За період їх з [PERSON] спільного проживання ні позивач, ні [PERSON] не перебували у шлюбних відносинах з будь-якими іншими особами. Під час їх спільного проживання з [PERSON] на їх спільні кошти, яківони разом збирали, вони придбали житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] згідно договору дарування від 28 січня 2006 року, був капітально відремонтований у період їх спільного проживання (згідно будівельного паспорту № 72 від 26 жовтня 2006 року) і істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя на підставі ст. 62 СК України і вона має право на половину цього будинку. Крім того, вважає, що має право на 1/6 частину спірного будинку та 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом разом з спадкоємцями першої черги, оскільки вона протягом тривалого часу опікувала [PERSON], матеріально забезпечувала, крім того, готувала, вбирала, прала. Просить встановити факт того, що вона проживала з [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу, визнати житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності, визнати за неї право власності на ? частину нерухомого майна та 1/6 частину нерухомого майна в порядку спадкування. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, просила постановити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] у місті Красногорівці Мар'їнського району Донецької області. Згідно акту на предмет проживання, складеного 15 травня 2014 року депутатом міської ради Юрченко Ніною Миколаївною та сусідами-свідками [PERSON] і [PERSON], в [ADDRESS], проживає [PERSON] з 2006 року. Також з 2006 року проживав померлий [INFO] [PERSON], цивільний чоловік [PERSON] Зі слів сусідів вони вели спільне господарство, займались обладнанням побуту, добудували будинок, гараж, сарай вугільний та туалет. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка до дня смерті [PERSON] - [INFO] та приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача. Згідно договору дарування жилого будинку від 28.01.2006 року, посвідченого Красногорівською державною нотаріальною конторою за р. № 206, [PERSON] є власником жилого будинку, загальною площею 37,6 кв.м, житловою - 20,2 кв.м з надвірними побудовами: літня кухня-сарай Б-1, погріб П-1, вбиральня У-1, паркан № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS] Згідно рішення № 356 від 26.09.2007 року Красногорівською міською радою Мар'їнського району Донецької області [PERSON] надано дозвіл на будівельні роботи на присадибній земельній ділянці в [ADDRESS], прибудови до житлового будинку (за рахунок зносу старої прибудови і ганку); гаражу, сараю для твердого палива, туалету. Згідно копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0887 га за кадастровим номером [NUMBER], призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області. Статтею 74 СК України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною другою цієї статті встановлено, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, поширюються положенням глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 cт. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до cт. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Приписами ч. 1 ст. 62 СК України встановлено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішення суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до cт. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до cт. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до cт. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Викладені обставини дають підстави вважати, що спірне майно можливо визнати об'єктом права спільної сумісної власності, а тому за позивачем можливо визнати право власності на ? частину нерухомого майна, придбаного сторонами під час сумісного проживання. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкодавця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на 1/6 частку майно померлого. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215, 224, 256 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 62, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 1261, 1268, 1278 ЦК України, суд

Outcome: approved