Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свої вимоги мотивує тим, що з 27 жовтня 2003 року по 27 грудня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач бажає тимчасово виїжджати з донькою за кордон задля оздоровлення, розширенню світогляду дитини, однак відповідач безпідставно чинить перешкоди в цьому, що змусило [PERSON] звернутись з вказаним позовом до суду. Таким чином, позивач просить суд задовольнити її позов, надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон без згоди та супроводу її батька та виготовлення необхідних для цього документів. Представник позивача [PERSON] /за довіреністю/ в судове засідання не з'явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не відомі, викликався до суду через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». Представник третьої особи [PERSON] /за довіреністю/ в судове засідання не з'явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, про що надала відповідну заяву. Проти позову не заперечує. Таким чином, відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів та згоди позивача. В зв'язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданий Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси шлюб між сторонами 27 грудня 2006 року розірвано (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач [PERSON] має бажання тимчасово виїжджати з дитиною за кордон. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл батька, відповідача у справі, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Орган опіки та піклування надав до суду висновок від 29 серпня 2016 року про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON] без згоди її батька та заяву про відсутність заперечень проти позовних вимог. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідач ана виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved