Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить ухвалити рішення, яким встановити, що відповідач втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], виписати (зняти з реєстрації) її та висилити з даного домоволодіння. Позов мотивує тим, що житловий будинок № 117, належить позивачеві на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Онуфріївською державною нотаріальною конторою 22 лютого 2002 року за реєстром № 432, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 709125735246. Дозвіл на реєстрацію у спірному житловому будинку відповідачу надавала сама позивач. Більше року відповідач не проживає у спірному будинку, але залишається зареєстрованою в домоволодінні, що позбавляє позивача, як власника вільно користуватись та розпоряджатись особистим майном, перешкоджає оформленню субсидій на користування комунальними послугами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, де позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а справу просила розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлена належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних чи доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 5,6/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки № 588 від 16 листопада 2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрована з 21 листопада 2011 року на підвідомчій території за адресою: [ADDRESS], але фактично на території сільської ради не проживає /а.с. 7/. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки житловий будинок, у якому зареєстрована відповідач, належить позивачу на праві власності, проте відповідач більше 6 місяців фактично в ньому не проживає, що не спростовано матеріалами справи, суд вважає заявлена позовна вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст. 7 цього Закону цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. В задоволенні вимоги позивача про виселення [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] також слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в спірному будинку не проживає, що підтверджується документами які містяться в справі, а тому дана вимога є безпідставною. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial