Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в обґрунтування якого вказала, що 09.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за реєстр. № 1646. Позивачка зазначає, що на час укладення цього договору вона, починаючи з 1991 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , і цей шлюб був розірваний у 2014 році. Вказана земельна ділянка фактично була придбана подружжям Гребень за спільні сумісні кошти, в інтересах їхньої сім`ї, і вони мали намір побудувати на ній житловий будинок. Однак на час укладення договору купівлі-продажу відносини між подружжям були вкрай напруженими і відповідач [PERSON] без її згоди та відома, оформив земельну ділянку на свою матір [PERSON] , яка й виступила покупцем за оспорюваним договором. \~ \~ \~ \~Про те, що покупцем за вказаним договором виступила [PERSON] , позивачка дізналась вже після його укладення. \~ \~ \~ \~Згодом подружжя [PERSON] за спільні сумісні кошти розпочало будівництво житлового будинку на вказаній ділянці, а відповідачка [PERSON] нею не користувалася та не приймала жодної участі у будівництві будинку. \~ \~ \~ \~Позивачка зазначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.06.2011 р. є удаваним в частині покупця, оскільки гроші за земельну ділянку сплачувались саме відповідачем [PERSON] , а не [PERSON] , і будівництво на ній велось подружжям Гребень, за їх спільні сумісні кошти, для потреб їхньої сім`ї. Також позивачка просила визнати поважними причини пропуску позовної давності через те, що вона раніше, у березні 2014 року, вже зверталась до суду із даним позовом, однак її позовна заява була повернута, через що вона була змушена повторно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Посилаючись на таке, позивачка просила суд: -визнати частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.06.2011 р., який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за реєстр. № 1646; -визнати покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 09.06.2011 р. [PERSON] ; -визнати земельну ділянку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У своїх письмових запереченнях, які наявні у матеріалах даної справи, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та вказав, що під час укладення договору купівлі-продажу від 09.06.2011 року він не був присутній, фактичним покупцем за цим договором виступила його мати - [PERSON] , яка сплачувала за земельну ділянку свої особисті кошти. На прохання своєї матері він дійсно передав продавцю за договором [PERSON] аванс за земельну ділянку у розмірі 500 доларів США, і це були кошти його матері, а також в подальшому, вже після укладення договору, він допомагав матері привозити будівельні матеріали, домовлявся про проведення певних робіт та здійснював їх оплату коштами матері. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком завжди мріяли про приватний будинок, мали грошові заощадження, і на момент його смерті у 2007 році, вони мали 18\~000 доларів США, а також мали нерухоме майно гараж в АГК «Волга», дачний будинок в СВТ «Урожай» та земельний пай. Також відповідачка\~позичила у\~свого брата\~частину коштів,\~і придбала\~у [PERSON] \~спірну земельну\~ділянку за\~116\~000\~грн.\~Купівля спірної\~земельної ділянки\~була здійснена\~виключно за\~її \~особисті кошти.\~Під час\~укладення договору\~купівлі-продажу\~були присутні\~лише сторони\~договору і\~нотаріус,\~ні позивачки\~ні інших\~осіб при\~цьому не\~було.\~Відповідачка пояснила,\~що позивач\~знала про\~укладення цього\~договору і\~ніяких претензій\~з цього\~приводу не\~пред`являла до\~часу розірвання\~шлюбу між\~нею та\~ [PERSON] . Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти позову через його безпідставність та недоведеність, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, подала заяву про слухання справи у її відсутність. У своїй заяві [PERSON] вказала, що 09.06.2011 року вона продала належну їй земельну ділянку [PERSON] , саме з нею вона домовлялася про укладення договору і саме від неї отримала кошти за земельну ділянку. Інших осіб, крім сторін договору і нотаріуса, при укладенні цього договору не було. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що 09.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,10 га з кадастровим номером 4810136600:04:042:0006, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за реєстр. № 1646 (а.с. 12-13). Згідно цього договору [PERSON] придбала у [PERSON] зазначену земельну ділянку і сплатила за неї 116\~000 грн. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу положень статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під\~час розгляду\~справи,\~що правочин\~вчинено для\~приховання іншого\~правочину,\~суд на\~підставі статті\~235\~ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Виходячи із такого, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що з 10.08.1991 року позивачка по даній справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по даній справі [PERSON] Від шлюбу вони мають дітей [PERSON] , 1996 року народження та [PERSON] , 2001 року народження. Цей шлюб був розірваний у 2014 році. В силу статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Заявляючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що земельна ділянка, площею 0,10 га з кадастровим номером 4810136600:04:042:0006, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , купувалась у шлюбі з відповідачем [PERSON] , за їхні спільні сумісні кошти, в інтересах їх сім`ї, та з метою будівництва на цій земельній ділянці індивідуального житлового будинку. Однак, дослідивши надані позивачкою письмові докази, суд прийшов до висновку, що вона не довела своїх вимог та не представила доказів, які б доводили, що оспорюваний нею правочин є удаваним, зокрема, в частині покупця. Так, наданий позивачкою договір від 16.05.2011 р. (а.с.14), згідно якого відповідач [PERSON] передав [PERSON] аванс у розмірі 500 доларів США в рахунок вартості вищевказаної земельної ділянки, на думку суду, не є беззаперечним доказом того, що саме [PERSON] виступав покупцем за цим договором, а не діяв в інтересах своєї матері, відповідачки по даній справі [PERSON] . До того ж, оригінал цього договору для огляду суду наданий не був, а копія належним чином не засвідчена, що суперечить приписам ст. 95 ЦПК України. Надані позивачкою інші письмові докази, зокрема, договори підряду, замовлення на встановлення вікон, розписки, рахунки тощо (а.с. 15-27) суд сприймає критично і до уваги не приймає через те, що вони не стосуються предмета доказування, зокрема, обставин купівлі-продажу спірної земельної ділянки, не містять адрес проведених робіт. Оригінали цих доказів суду також надані не були. Натомість, доказами, які спростовують доводи позивачки, суд вважає технічну документацію на спірну земельну ділянку, копія якої наявна у справі, яка виготовлення на замовлення та за кошти відповідачки [PERSON] . Також судом встановлено, що з часу придбання спірної земельної ділянки саме [PERSON] сплачувала за неї земельний податок, що підтверджується наявними у справі копіями відповідних квитанцій. Доказів, які б це спростовували, позивачка суду також не представила. Судовим розглядом також встановлено, що 23.02.2012 р. Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області було зареєстровано повідомлення [PERSON] про початок будівельних робіт за місцем розташування спірної земельної ділянки. Крім цього, у 2012 році за замовленням відповідачки [PERSON] були виготовлені робоча документація та постачання електроенергії та водопостачання та укладені відповідні договори на користування житлово-комунальними послугами. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №281708 від 01.02.2012 року, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 481010001001566. \~ \~ \~ \~Позивачкою зазначений\~Державний акт\~не оспорюється.\~ \~ \~ \~ \~Підсумовуючи викладене, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками справи докази й надавши правову оцінку усім їх доводам та запереченням, суд приходить до висновку, що позивачка не довела своїх позовних вимог та не виконала свій обов`язок щодо доказування, визначений ч. 3 ст. 12 ЦПК та ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Зокрема, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що оспорюваний нею правочин купівлі-продажу нерухомого майна є удаваними в частині покупця, і того, що за спірну земельну ділянку були сплачені спільні сумісні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці понесені нею судові витрати по справі через відмову у задоволенні її позову. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed