Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Комунарського суду м. Запоріжжя від 18.02.2002 року з Відкритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ» на її користь була стягнута спричинена шкода, завдана каліцтвом, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою в результаті придбання автомобіля на підприємстві Закрите акціонерне товариство «ЗАЗ» неналежної якості. В подальшому згідно загальних зборів від 26.12.2016 року змінено тип акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства «АвтоЗАЗ» і перейменовано в ПрАТ «Промавтоінвест». Судово-медичною експертизою від 04.07.2003 року їй встановлено 40% втрати працездатності безстроково. Щомісячно на лікування та обстеження позивач вимушена витрачати кошти. У зв`язку з чим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь суму збитків, понесених на лікування, а саме: збитки, понесені на придбання ліків в період з 02.06.2018 року по 09.02.2019 року в сумі 5 281,90 грн.; збитки, понесені на придбання ортопедичного взуття на суму 4100,00 грн., збитки, понесені на послуги, комісію та за надання виписки з банку на суму 774,97 грн.; збитки, понесені на послуги ксерокопії на суму 102,00 грн.; витрати, пов`язані з санаторно-курортним лікуванням у розмірі 21 016,12 грн., витрати на послуги адвоката на загальну суму 5780,00 грн. Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Варнавською Л.О. від 07.03.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 41). Розпорядженням керівника апарату Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2019 року, у зв`язку з відпусткою по вагітності та пологам судді Варнавської Л.О. призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи (а.с.44). Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи головуючим суддею по даній справі визначена суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя (а.с.45). Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Наумовою І.Й. від 22.04.2019 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом прийнято до свого провадження та одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 46). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2019 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом, подану 30.09.2019 року (а.с.89). Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2019 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Промавтоінвест» про стягнення шкоди, завданої каліцтвом, подану 13.11.2019 року (а.с.104). 28.05.2019 року на адресу суду від ПрАТ «Промавтоінвест» надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме: не заперечує проти стягнення збитків, понесених на придбання ортопедичного взуття на суму 4100,00 грн., збитків, понесених на послуги, комісію та за надання виписки з банку на суму 774,97 грн.; збитків, понесених на послуги ксерокопії на суму 102,00 грн. та, крім того, частково визнає позовні вимоги в частині: стягнення збитків, понесених на придбання ліків в період з 02.06.2018 року по 09.02.2019 року в сумі 3532,30 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1 125,00 грн. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що ПрАТ «Промавтоінвест» не повинен оплачувати вартість ліків, що придбані для лікування наслідків хвороби, яка немає ніякого відношення до травмування. Зазначені у виписних епікрізах із історій хвороб КУ «Міська лікарня № 7» (доданих позивачем до позову) ліків є лише рекомендаціями для лікуючого Позивача лікаря за місцем проживання (обслуговування). Ці рекомендації не можливо вважати рецептом. Позивач не звернулася до лікаря який її спостерігає в амбулаторно-поліклінічному закладі за рецептом, тому за відсутності нього ПРАТ «ПРОМАВТОІНВЕСТ» не повинен відшкодовувати вартість препаратів Лоспирин вартістю 88 грн. 22 коп., Липразид вартістю 100 грн. 20 коп., биосепт вартістю 25 грн. 15 коп., Мазь живокоста Др. Тайсс вартістю 124 грн. 00 коп., Виоптик вартістю 209 грн. 70 коп., Калия йодид 63 грн. 90 коп., Тауфон вартістю 12 грн. 75 коп., Неванак вартістю 282 грн. 90 коп. загалом у розмірі 888 грн. 10 коп. в зв`язку з чим ця сума не підлягає задоволенню. Суд вже неодноразово відмовляв позивачу [PERSON] у задоволенні вимог про відшкодування за придбані ліки без рецепту, а лише по рекомендаціям в зв`язку з безпідставністю (останні рішення по справі № 333/1102/18, № 333/1495/19). Постанова Запорізького апеляційного суду від 16.11.2018 р. у справі № 333/1102/18 Позивачем не оскаржувалась.У розрахунку витрат на лікування значаться суми 267 грн. 90 коп., 285 грн. 70 коп. за препарат Неванак (краплі для очей) придбані 17.12.2018 р. та 23.01.2019 р. та розрахунку витрат на лікування значиться сума 307 грн. 90 коп. за препарат Оптикс форте (комплекс для покращення зору) придбаний 23.01.2019 р. На підтвердження суми позивач надав копії чеків (квитанцій про сплату). Стосовно препарату Неванак (краплі для очей) необхідно зазначити, що він приймається в післяопераційному періоді хірургії катаракти. Але відшкодовувати вартість ліків на лікування усіх хвороб [PERSON] ПРАТ «ПРОМАВТОІНВЕСТ» не повинен, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи проведеної в період з 19.04.2015 р. по 19.05.2015 р. де чітко вказано, що катаракта очей не пов`язана з травмою. На підставі чого вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на ліки у розмірі 267 грн. 90 коп., 285 грн. 70 коп. та 307 грн. 90 коп. ( що разом складає 861 грн. 50 коп.) на лікування наслідків хвороби, яка не має ніякого відношення до травмування, не підлягають задоволенню. Загальна сума, що не підлягає стягненню за ліки складає 888 грн. 10 коп. + 861 грн. 50 коп. = 1 749 грн. 60 коп. Щодо часткового задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, відповідачем зазначено наступне. Адвокат Сєчин Я.М. представляє інтереси [PERSON] з 2012 року, з цього часу представником неодноразово складалися позовні заяви, тобто адвокат обізнаний у ситуації позивача, до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 1 125 грн. (а.с. 49-52). 30.10.2019 року на адресу суду від ПрАТ «Промавтоінвест» надійшов відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог, з якого вбачається, що відповідач частково визнає збільшення позовні вимоги, а саме: не заперечує проти стягнення відшкодування за санаторно-курортне лікування [PERSON] у розмірі 20806,12 грн., заперечує щодо стягнення витрат у розмірі 210,00 грн., а саме за проживання в черговій кімнаті на суму 180, 00 грн. та зберігання багажу у сумі 30,00 грн. (а.с.95-96). 21.11.2019 року на адресу суду від ПрАТ «Промавтоінвест» надійшов відзив на заяву позивача про збільшення позовних вимог від 13.11.2019 року, з якого вбачається, що відповідач частково визнає збільшення позовні вимоги, а саме: не заперечує проти стягнення витрат на послуги адвоката у розмірі 425,00 грн. (а.с.111-113). В судовому засіданні позивач та представник позивача, кожен в окремості, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали та просили суд позовні вимоги з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог задовольнити в повному обсязі. [PERSON] пояснила суду, що препарати «Лоспирин», «Липразид», « «Биосепт» та інші препарати, проти стягнення витрат на які заперечує відповідач у своєму відзиві були призначені для продовження лікування при виписці з лікарні та були обов`язковими для вживання. Оскільки у неї також погіршився зір, вона придбавала ліки для лікування зору. Щодо витрат у розмірі 210,00 гривень, пов`язаних з санаторно-курортним лікуванням, проти стягнення яких заперечує відповідач у своєму відзиві, зазначила, що потяг Запоріжжя - Вінниця прибув до станції Вінниця о 23.04 год., а далі їй необхідно було потрапити до м. Хмільник, де розташований санаторій, автобусом, який починав рух лише вранці наступного дня. Вона намагалась залишитись на ночівлю в залі очікування станції Вінниця, але до неї підійшов працівник поліції і заборонив це робити. У зв`язку з чим, їй довелося ночувати у черговій кімнаті відпочинку станції, а багаж здати до камери схову. В судовому засіданні представник відповідач доводи, наведені в обґрунтування відзивів підтримала в повному обсязі, просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково. Суд, вивчивши позовні вимоги, вислухавши думку позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2002 року з ВАТ «АвтоЗАЗ», правонаступником якого є ПрАТ «ПРОМАВТОІНВЕСТ», на користь позивача стягнуто грошові кошти в порядку відшкодування шкоди, завданої позивачу пошкодження здоров`я під час ДТП, що сталася внаслідок продажу її чоловіку автомобілю неналежної якості. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа. Судово-медичною експертизою від 04.07.2003 року [PERSON] встановлено 40% втрати працездатності безстроково, у зв`язку з чим остання вимушена щомісячно витрачати кошти на лікування та обстеження Так, позивачем на підтвердження позовних вимог надано квитанції про оплату вартості ортопедичного взуття на суму 4100,00 грн. (а.с. 27), довідка про оплату послуг за надання виписки з банку, квитанція банку та чеки банку (а.с. 28-31); квитанції про оплату послуг ксерокопії на суму 102,00 грн. (а.с. 32,87); довідка для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, санаторно-курортна карта від 21.08.2019 р., санаторно-курортна книжка, виписний епікриз, фіскальний чек, товарні чеки та квитки (а.с.79-86) Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення збитків, понесених на придбання ортопедичного взуття на суму 4100,00 грн., збитків, понесених на послуги, комісію та за надання виписки з банку на суму 774,97 грн.; збитків, понесених на послуги ксерокопії на суму 102,00 грн., відшкодування за санаторно-курортне лікування у розмірі 20 806,12 грн., визнані відповідачем, а отже в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-1105-14. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на ліки за період з 02.06.2018 року по 09.02.2019 року на загальну суму 5281,90 грн., які частково визнає відповідач у сумі 1749,60 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачем надано розрахунок витрат лікування з найменуванням ліків та медичних препаратів за період з 02.06.2018 року по 09.02.2019 року на загальну суму 5281,90 грн. з вказівкою на рецепти та чеки (квитанції) про оплату (а.с.4) та рецепти на придбання ліків та товарні чеки (а.с. 5- 15-а). З наданих позивачем документів вбачається, що серед придбаних ліків наявні препарати, які використовуються для лікування захворювань, не пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та травмою позивача внаслідок цього, тому вимоги про відшкодування витрат на придбання ліків підлягають частковому задоволенню на суму 3851,15 грн. Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення коштів на придбання препаратів «Неванак», Виоптик», «Калій йодит», «Тауфон», «Оптикс форте» у розмірі 1430,75 грн. не підлягають задоволенню, оскільки дані препарати призначені для лікування зору та не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою та травмою позивача. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на проживання у черговій кімнаті відпочинку у розмірі 180,00 грн. та витрат на зберігання багажу у розмірі 30,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування й назад. Отже, враховуючи нічний час прибуття позивача до залізничної станції Вінниця та подальший її переїзд автобусом у ранній час наступного дня до м. Хмільник (місця розташування санаторію), що підтверджується наданими позивачем квитками (а.с.86), витрати на проживання в кімнаті відпочинку та зберігання багажу у розмірі 210,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки пов`язані з проїздом позивача до місця лікування - санаторію. При вирішенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копію договору на надання юридичних послуг від 15 липня 2012 р., копію свідоцтва адвоката Сєчина Я.М. про право на заняття адвокатською діяльністю, детальний опис послуг, наданих адвокатом, акти передачі-приймання послуг адвоката (а.с.37,102), копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 05.03.2019 року, 28.02.2019 року 25.09.2019 року та від 13.11.2019 року на суму 5780,00 грн.(а.с.36,100-101) Відповідно до детального опису послуг, наданих адвокатом, для надання правничої допомоги адвокатом витрачено 6,8 годин. Згідно п. 3.1 договору на надання юридичних послуг за надання виконавцем послуг замовник зобов`язаний провести оплату за домовленістю. В клопотанні про стягнення витрат на послуги адвоката позивач зазначила, що за домовленістю сторін одна година праці адвоката при розрахунку гонорару складає 850 грн., що не суперечить чинному законодавству. Проте, суд, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг, зазначення в акті передачі-приймання послуг адвоката про складання позовної заяви від 05.03.2019 року, заяв про збільшення позовних вимог від 25.09.2019 року та від 13.11.2019 року, опрацювання законодавчої бази і консультування, а також участь даного адвоката в аналогічних справах Пухальської В.М.,

Outcome: partial