Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що догляд, виховання, утримання дитини здійснює виключно матір, яка бажає за для кращого майбутнього своєї дитини виїхати до Австралії, однак внаслідок того, що біологічний батько її сина зник із їхнього життя, вона не може отримати від нього дозвіл на виїзд малолітнього закордон, не зважаючи на те, що законодавством України він не вимагається від того з батьків, який є іноземцем, однак необхідний для відкриття візи інших країн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у [PERSON], народився син, - [PERSON], батьком якого є [PERSON], громадянин Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 19 жовтня 2010 року, (а.с.5). Син Позивача, [PERSON], - є громадянином України, згідно Довідки № 329403 від 10 листопада 2010 року про реєстрацію особи громадянином України (а.с.6). Дитина перебуває на утримані та проживає разом із Позивачем, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується випискою з будинкової книги про склад сім'ї (а.с.7). Позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, під [ADDRESS], загальною площею 89,9 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1913, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер ділянки 5121882000:06:001:0009, що також належить [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1916(а.с.12). Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 1919, Позивачу [PERSON], належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,2725 га, кадастровий номер ділянки 5121882000:06:001:0010 (а.с.14). [PERSON], з 01.11.2013 року прийнята на роботу до ФОП [PERSON], на посаду офіс менеджера, що підтверджується записом у трудовій крижці № 1, із заробітною платою, яка за листопад, грудень 2013 року - січень 2014 року становить 4000 гривень на місяць, згідно довідки від 22.02.2014 року № 2 виданою ФОП [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.21). Позивач, [PERSON], з Відповідачем, [PERSON] у шлюбі не перебували . За приписами Принципу 6 Декларації прав дитини, малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Враховуючи положення ч. 8 ст.7, ст.155 СК України, розлучення позивача із її малолітньої дитиною суперечитиме інтересам її сина. Намагаючись використати та реалізувати право на виїзд, перетинання кордону України та інших країн разом із її дитиною без згоди батька, який є іноземцем, Позивач зіткнулась з складнощами та труднощами у отримані необхідних візових, проїзних документів, які не може отримати у зв'язку з відсутністю рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон без згоди батька. Австралія 01.01.1987 року, приєдналась до Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей. Згідно до пункту а) ст. 3 Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, - переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування. Україна приєдналась до Конвенції у 11.01.2006 році. Відповідно до положень ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За таких умов при вирішення питань, що є предметом розгляду даної справи, суд має виходити перш за все з позиції захисту інтересів дитини. Дане положення закраплене і в ч. 8 ст. 7 СК України, за яким регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Зважаючи на викладене та беручи до уваги положення Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, суд приходить до висновку про доцільність проживання дитини разом з матір'ю. Прийшовши за результатами розгляду справи до висновку про доцільність визначення місця поживання дитини разом з матір'ю, суд вважає, що вимога про надання дозволу на виїзд дитини разом з матір'ю на постійне проживання до Австралії без згоди батька, також, підлягає задоволенню. Позивач не може бути позбавлена конституційного права вільного вибору місця проживання. Відповідно до положень ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання , право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально-посвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Outcome: approved