Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Городницької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу, що в [ADDRESS] . Посилається на те, що 12.01.2011 року їй виконавчим комітетом Городницької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області видано рішення за № 3 «Про виконання делегованих повноважень у сфері будівництва», згідно якого погоджено будівництво житлового будинку по [ADDRESS] на земельній ділянці, що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2009 року та цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Після отримання дозволу на будівництво та розроблення будівельного паспорта на забудову земельної ділянки та генплану забудови земельної ділянки та генплану забудови земельної ділянки, вона розпочала будівництво. В подальшому був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, проведено та складено Звіт про проведення технічного обстеження, експертом Бренькачем В.М., за результатами якого встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації та відповідність вимогам діючих стандартів, будівельних норм і правил, нормативних актів з пожежної безпеки та санітарно-гігієнічним вимогам. Однак зареєструвати право власності на житловий будинок вона не може, оскільки вона не може подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації до територіальних органів державної архітектурної інспекції, оскільки будинок побудовано до 2015 року, а загальна його площа становить більше 300 м2, а саме 349,4 м2. Позивач [PERSON] в підготовчу судове засідання не з`явилася, однак подала в суд письмову заяву, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, а справу слухати у її відсутності. Від відповідача Городницької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області надійшла в суд письмова заява згідно якої проти позовних вимог не заперечують, просять справу розглядати у відсутності їх представника. На підставі вимог ст.ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд площею 0,25 га у межах згідно з планом, яка розташована в с.Городниця, Гусятинського району Тернопільської області, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.12.2009 року, зареєстрованого за №1724 та посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Гречанівським А.Я. та Державним актом від 15.02.2008 року серії ЯД№207255.(а.с.11,12) Рішенням виконавчого комітету №3 від 12 січня 2011 року Городницької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області вирішено погодити будівництво житлового будинку за будівельним паспортом на власній земельній ділянці в [ADDRESS] , громадянці [PERSON] .(а.с.28) [PERSON] 01.08.2017 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] .(а.с.5) Згідно Інформації щодо відповідності місця розташування об`єктів вимогам державних будівельних норм, сектор містобудування та архітектури Гусятинської районної державної адміністрації надав інформацію щодо відповідності місця розташування об`єктів в межах ділянки землекористування- житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] вимогам державних будівельних норм.(а.с.9,10) Із копії звіту про проведення технічного обстеження «Архітектурно-проектного будівельно-виробничого підприємства «ДІМ» від 2017 року за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта Індивідуального (садибного) житлового будинку на [ADDRESS] , загальною площею 349,4 м.кв., житловою площею 141,1 м.кв. [PERSON] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.(а.с.15-20) Станом на 15.06.2018 року, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 349,4 м.кв., який розташований за адресою: [ADDRESS] становит 329\~800 гривень, відповідно до висновку про вартість майна ПП [PERSON] (а.с.4) До територіальних органів державної архітектурно-будівельної інспекції з метою подання декларації про готовність об`єкта до експлуатації позивач не може звернутися, оскільки будинок побудовано до 2015 року, загальна площа якого перевищує 300 кв.м та становить 349,4 кв.м., а тому належний правовстановлюючий документ не відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно статтей 379, 380 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Із статті 381 Цивільного Кодексу України випливає, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Із ч.ч.1,2, 3,5 ст. 376 Цивільного Кодексу України вбачається, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду з захистом своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, свобод чи інтересів. Із статті 328 Цивільного кодексу України слідує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. Згідно ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За таких підстав суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки іншого способу реалізувати своє право на житлове приміщення в позивача немає, обставини справи визнані стороною відповідача, і в порядку ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved