Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Землевпорядник» про визнання звільнення незаконним та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач посилався на те, що з 2012 року вона працювала у ПП «Землевпорядник» на посаді провідного інженера-землевпорядника. З власної ініціативи відповідач з грудня 2016 року відсторонив її від роботи, не надавши наказу про звільнення для ознайомлення та трудової книжки. З грудня 2016 року позивач заробітну плату не отримувала. На усні прохання позивача пояснити причину таких дій, або переслати наказ про звільнення та трудову книжку відповідач не реагував, тому 08.08.2017 р. [PERSON] звернулася до ПП «Землевпорядник» з листом. 23.08.2017р. у відділені поштового звязку вона отримала свою трудову книжку з бланком заяви від її імені на звільнення та відповідним наказом, а також супровідний лист відповідача від 18.08.2017р. № 375 з проханням підписати отримані документи та повернути їх. Згідно отриманого наказу №23 від 23.11.2016 року, без попередження, без заяви та згоди позивача її було звільнено з займаної посади за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Позивач вважала таке звільнення незаконним і тому була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просила визнати незаконними дії ПП «Землевпорядник» щодо безпідставного звільнення, стягнути з ПП «Землевпорядник» заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 23.11.2016р. по 18.08.2017р. в сумі 13267,68 грн. та зобовязати ПП «Землевпорядник» внести відповідний запис до її трудової книжки про зміну дати звільнення з роботи з 23.11.2016р. на 18.08.2017р. за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 06.11.2017р. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання 30.11.2017р. не зявилась, але скерувала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Представник відповідача ПП «Землевпорядник» у судове засідання не зявився, але скерував до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають і заперечень не мають. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу на посаду провідного інженера-землевпорядника з 02.04.2012р., наказ № 12 від 02.04.2012р. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримала трудову книжку разом з примірниками заяви від 23.11.2016р. та наказу № 23 від 23.11.2016 р. про звільнення, для підпису, 23.08.2017р. Враховуючи пояснення позивача, визнання позову відповідачем суд встановив, що факт звільнення позивача відбувся лише 23.08.2017 року, коли вона отримала свою трудову книжку і стороною відповідача не було надано належних доказів, що підтверджують правові підстави звільнення позивача 23.11.2016 року. Відповідно до довідки №379 від 19.10.2017 року про середню заробітну плату (дохід) виданої [PERSON] вбачається, що з травня 1016 р. по жовтень 2016р. її заробітна плата становить 5212,22 грн. Згідно довідки №380 від 19.10.2017 року про розмір середньоденної заробітної плати (доходу) виданої [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата становить 42,90 грн. Відповідно до повідомлення №03-10/3705 від 09.11.2017р., виданого Золотоніським міськрайонним центром зайнятості про те, що [PERSON] у період часу із грудня 2016 року по серпень 2017 року на обліку у центрі зайнятості не перебувала, виплата допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не здійснювалася. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1, 4 ст. 48 Кодексу трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Крім того згідно з ч. 2 ст. 47 Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Пунктами 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110 (надалі - Інструкція), передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що є всі підстави для визнання незаконними дій відповідача та наказу про звільнення позивача та зобовязання внести належні записи в трудову книжку. Частиною 6 статті 235 Кодексу визначено, що в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8 лютого 1995 р. N 100 середньомісячна\~ заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні\~ 2\~ календарні\~ місяці\~ роботи, що передують події, з якою пов'язана\~ відповідна\~ виплата,\~ тобто,\~що\~ передують\~ дню\~ звільнення\~ працівника з\~ роботи. Суд вважає, що до виплати позивачу підлягає заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 23.11.2016р. по 18.08.2017р. в сумі 13267,68 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення заборгованої заробітної плати за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 620,00 грн.

Outcome: approved