Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем 24.12.2011 вона уклала шлюб. [INFO] у них народилась дитина [PERSON]. На теперішній час вона з [PERSON] проживають окремо. Дитина проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, всі витрати по забезпеченню належного рівня життя покладено на неї. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатним, у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців зареєстрований як підприємець. [PERSON] аліменти не сплачує на утримання інших осіб не сплачує. Відповідач [PERSON] частково заперечуючи проти позовних вимог подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він не заперечує надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 900 грн, так як має на утриманні батька похилого віку, який є інвалідом другої групи та брата, який також є інвалідом другої групи. Позивачем [PERSON] було подано відповідь на відзив, у якому вона зазначила, що твердження відповідача стосовно того, що на його утриманні перебуває рідний брат не мають значення у розумінні норм чинного законодавства, більш того вказані твердження нічим не підтверджені. Відповідач ніколи не виявляв бажання бачитись з дитиною. Окрім того, [PERSON] зазначила, що декларація платника податків, яка подана відповідачем, не відповідає дійсності, так як судячи з зазначеного доходу вказаних коштів не вистачить навість на утримання однієї людини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснивши, що утримання дитина потребує значних матеріальних витрат, які повинні нести як батько та матір дитини. На теперішній час відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є працездатним, інших утриманців немає. У судовому засіданні відповідач [PERSON] частково заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що у нього наявні інші утриманці, а саме - батько пенсійного віку [PERSON], у якого відсутня нирка, має другу групу інвалідності, а також брат [PERSON], який також має іналідність другої групи. Вважає, що аліменти у розмірі 4000 грн є непомірним тягарем для нього та поставить його у скрутне матеріальне становище. Також відповідач зазначив, що він забезпечує сина, надає матеріальну допомогу, купує необхідне для дитини, але родичі позивачки перешкоджають його спілкуванню з дитиною. У зв'язку з чим відповідач просив часткового задовольнити позовні вимоги, стягнувши з нього аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24.12.2011 р, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського управління юстиції, актовий запис № 2193 (а.с.8). У шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як випливає з пояснень позивача та відповідача на теперішній час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина [PERSON] фактично проживає з матір'ю, хоча і зареєстрований за місцем проживання батька за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач має мінливий та не значний дохід, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи- підприємця (а.с.23) З наданої декларації за перший квартал 2018 р., вбачається, що обсяг доходу за звітний період складає 11260 грн. Окрім того, суд враховує, що на утриманні відповідача знаходиться батько [PERSON], 1954 року народження, який є інвалідом другої групи та брат [PERSON], який також є інвалідом другої групи, а також те, що у разі стягнення аліментів у розмірі 4000 грн, вказана сума буде становити майже 1/2 частину від заробітку відповідача. Однак судом також враховано, що утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних витрат і суму в 1500 гривень суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. Також суд враховує, що відповідач - працездатна особа і не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial