Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання (догляду) в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 23.10.2013 року, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко Т.М., за реєстровим номером №1529, в зв`язку з його невиконанням. Скасувати заборону відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану 23.10.2013 року за реєстровим №1530 та № запису про обтяження №3011430 від 23.10.2013 року о 12:20:37, та реєстрацію права власності на вказаний будинок за [PERSON] , код [NUMBER] , за номером запису про право власності №3010215 від 23.10.2013 року об 11:47:31. В обґрунтування позову зазначає, що за умовами договору довічного утримання позивач передала у власність відповідачу належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . За умовами договору відповідач повинна була матеріально забезпечувати позивача харчуванням, одежею, доглядом, необхідною допомогою. Відповідач взагалі не виконує належним чином умови договору. В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 11.03.2021 року, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Не заперечувала проти його задоволення та розгляду справи у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача підтримала позицію відповідача, визнала позов. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши надані до суду докази, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), за умовами п.1 якого відчужувач передає, а набувач отримує у власність житловий будинок з прилеглими до нього господарськими і побутовими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] та взамін зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та доглядом на умовах цього договору. Пунктом 10 договору встановлено, що на житловий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який є предметом даного договору, накладається заборона відчуження. Згідно п. 8 договору довічного утримання (догляду) передбачено, що вартість матеріального забезпечення утримання (харчування, ліки, необхідна допомога, догляд), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, встановлена в сумі 1000,00 грн. щомісячно, та підлягає індексації у порядку, встановленому діючим законодавством. Пунктом 8 договору довічного утримання (догляду) передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача майна по наданню відчужувану довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення відчужувача харчуванням, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер, тощо); надання будь-якої іншої допомоги; забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній частці житлового будинку; вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма засобами, предметами домашнього вжитку, речами, літературою, тощо. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов договору належать умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного вид), а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п. 11 договору, а саме: Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від її вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини. На підставі ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право на його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача не підлягають поверненню. Згідно із ч. 1, 4ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дана позиція викладена в ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно якої, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Відповідач позовну заяву визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, що підтверджується його поясненнями в судовому засіданні. Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно п.1 ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з тим, що позов задоволено - з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь позивача. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що відповідач позов визнала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved