Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а за відповідачем - на 1/3 її частину. Просила присудити їй грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності в сумі 58666 грн. Пояснила, що з 26 жовтня 2002 р. по 12 березня 2010 р. вона знаходилася в зареєстрованому шлюбу з [PERSON] Під час їх спільного проживання з відповідачем за 11000 доларів США чи 88 000 грн. придбали квартиру [ADDRESS]. Вважає, що квартиру поділити неможливо без втрати її цільового призначення як окремого житла. Зараз вона мешкає разом з донькою, [PERSON], [INFO], окремо від відповідача. Вважає, що в майбутньому їй буде потрібне окреме житло, яке вона може придбати лише за грошові кошти і ця обставина має істотне значення для суду при прийнятті рішення для збільшення частки співвласника при поділі майна. Вважає, що їй повинно належати на праві власності 2/3 частини квартири, а відповідачу - 1/3. Просила також поновити їй строк позовної давності, який вона пропустила. 06 червня 2013 р. з зустрічним позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя звернувся [PERSON], посилаючись на наступні обставини. В 2010 р. вони з позивачкою фактично вирішили питання про розділ придбаного під час шлюбу майна, про що в нього є розписка з підписами сторін та свідка [PERSON] Однак, для того, щоб в майбутньому не виникло додаткових питань необхідно вирішити питання про розділ майна в судовому порядку. Просив поділити придбане за час шлюбу майно на загальну суму 11550 грн. Просив залишити майно у [PERSON] внатурі без стягнення з неї на його користь грошової компенсації. 17 травня 2007 р. на його імя була придбана квартира [ADDRESS] за 50500 грн. При підписанні договору сплачено продавцю 7575 грн. Для оплати всієї вартості квартири 23 травня 2007 р. с ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» ним було укладено кредитний договір на суму 8540 дол. При фактичному розділі майна [PERSON] отримала майна на суму 11550 грн. та 20 000 грн. грошовими коштами тобто більше, ніж мала отримати при розділі майна подружжя. Просив визнати за ним право власності на квартиру. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, зустрічний позов [PERSON] задовольнити, з наступних підстав. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Допитана в якості свідка дала такі пояснення. Під час шлюбу сторони придбали квартиру по [ADDRESS], потім цю квартиру продали. Придбали спірну квартиру за 85000-86000 грн. В 2010 році шлюб було розірвано, вона переїхала мешкати у квартиру батьків в [ADDRESS], в якій з 1997 року ніхто не мешкав та яку вона відремонтувала. Мешкає там з донькою [PERSON]. Визнала, що вона дійсно отримала речі, які зазначив [PERSON] у зустрічній заяві. Пояснила, що [PERSON] під час спільного проживання оформлював грошові кредити в банках «Аваль» та «Експрес», вона в них не приймала участі. Договір іпотеки було укладено в 2007 р. в якості забезпечення банківського кредиту. Не знає які суми та для яких цілей брав кредитні кошти [PERSON] під час шлюбу, не знає хто сплачував кошти за кредитом. Визнала той факт, що під час шлюбу [PERSON] отримував кредити в сумі 8000 грн. та 19000 грн., але давала протиречиві пояснення про наміри їх витрачання під час спільного проживання. Спочатку казала, що кредит в 2005-2007 р. брали на обладнення торгової точки, на ті речі, яких не вистачало родині. Потім пояснила, що на придбання торгової точки кредит брали в сумі 8000 грн, на що витрачався перший кредит, який сплачував чоловік, вона не знає. Але, при цьому визнала, що всі отримані за кредитами грошові кошти були витрачені на сімейні потреби, в тому числі на придбання торгівельного кіоску, закупівлю товарів для зайняття нею торгівельної приватно-підприємницької діяльності; та що [PERSON] сам погашав частину кредитів вже після закінчення спільного проживання, але яку саме суму - вона не знає. Не змогла пояснити, чому, маючи 46000 грн. від продажу и першої квартири, вони, при придбанні спірної квартири, сплатили не всю суму, а лише аванс, а для сплати всієї суми оформили доларовий кредит. Щодо кажного кредиту давала противоречиві пояснення про цілі їх витрачання. Визнала, що не має ніяких претензій до [PERSON] по кредитам, які він оплачував під час шлюбу та після його розірвання. В судових дебатах позивачка від грошової компенсації за квартиру відмовилася. Просила визнати за нею право власності на 2/3 части квартири. [PERSON], також надавши пояснення суду в якості свідка, позовні вимоги не визнав, свій позов підтримав та пояснив. Після реєстрації шлюбу сторони мешкали у його сестри - [PERSON] по [ADDRESS]. Вподальшому сестра запропонувала їм знайти собі житло. Сторони знайшли квартиру по [ADDRESS]. Грошей на придбання квартири не вистачало, і в 2005 р. він на своє імя оформив потребителспоживчий кредит в банкуе «Аваль» на придбання та ремонт цієї квартири. Сплачувався цей кредит протягом 2005-2007 рр. Основна частина квитанцій у нього збереглася та він надав їх суду. Придбана квартира виявилася сирою. 08 грудня 2006 р. цю квартиру продали за 46500 грн., з чим позивачка в судовому засіданні погодилася. При цьому вона заявила, що спірну квартиру стороны придбали саме за ці гроші. Але насправді з суми 46500 грн. 3719грн. вони заплатили в рахунок погашення частини кредиту, яку він брав до цього в банку «Аваль» для купівлі та ремонту першої квартири, що підтверджується квитанціями від 03 травня 2007 р. на суму 1939 грн та 61 грн., від 10 травня 2007 р . на суму 1719 грн.25 коп. Крім цього, 7575 грн. було сплачено у вигляді авансу при купівлі спірної квартири; крім цієї суми ним були оплачені всі видатки при підготовці документів для придбання квартиры. 05 січня 2007 р. за рахунок отриманих від продажу першої квартири грошових коштів ним була оплачена заборгованість по його кредитній картці «Приватбанка» в сумі 2933 грн. 56 коп., що підтверджується відповідною випискою. А вже 3 травня 2007 р. він вимушений був знову знімати кошти з цієї карки в сумі 2163 грн, піся чого на картці грошей не стало. Гроші, які залишилися від продажу першої квартири були витрачені на побутові потреби, купівлю побутової техніки, мобільних телефонів, оплату навчання позивачки. Той факт, що у них не було грошей на придбання спірної квартири, підтверджується й договором її купівлі-продажу від 17 травня 2007 р. З цього договору виходить, що він при укладенні цієї угоди сплатив лише аванс в сумі 7575 грн. з 50500 грн. необхідних. На залишок суми дав зобов'язання погасити її до 25 травня 2007 р. Оформити кредит в банку до укладення договору купівлі-продажу не міг, так як банк видавав гроші лише при наявності придбаної квартиры з тим, щоб вона була предметом іпотеки. Та тільки після отримання Банком цього договору, де чітко було зазначено, яку суму він ще має сплатити за квартиру, відповідачу 23 травня 2007 р. надали кредит на оплату квартири. Після її купівлі сторони ще рік мешкали в квартирі сестри. 1 серпня 2007 р., як пояснил відповідач, він знову оформив кредит в «Экспрес-банку» в сумі 8000 грн, які витрачали на ремонт спірної квартири. Частину цього кредиту в сумі 6080 грн. оплатила його сестра [PERSON], що знов-таки підтверджується квитанцією. Весь цей кредит був сплачений в період спільного проживання в шлюбі з позивачкою. 17 березня 2008 р. вона знову оформила кредит в «Эксперс-банку» на суму 19000 грн. до 16 березня 2011 р. З цих коштів біля 9000 грн. сторони витратили на придбання торгівельного контейнера на ринку та оформлення підприємницької діяльності позивачки, на 10000 грн. в м. Харькові був придбаний товар для цієї діяльності. Контейнер вподальшому було віддано за борги, товар забрала собі позивачка після припинення спільного проживання. Незважаючи на це більше 7000 грн. зазначеного кредиту він погасив самостійно після припинення спільного проживання з позивачкою, що підтверджується банківськими документами, які він також надав суду. Після припинення спільного проживання, обговорюючи з позивачкою порядок та можливість розділу майна без без судового позову, домовилися, що квартира залишиться йому. Його сестра [PERSON] запропонувала позивачці забрати всі меблі та 15000 грн. компенсації за квартиру. Спочатку позивачка погодилася, але потім вимагала 20000 грн. У нього грошей не було, допомогла сестра. Вона 15 та 18 січня 2010 р. отримала в банку 12000 грн., добавила що готівкою 8000 грн. [PERSON] заздалегідь склала текст розписки, в якій було викладено, хто та що отримує. 18 січня 2010 р. на кухні спірної квартири зібралися він, його сестра та позивачка. Остання уважно прочитала розписку, перерахувала принесені [PERSON] гроші, забрала їх та підписала всі три екземпляри розписки - по одному для кожного. Вважає, що позивачка ніколи б не підписала розписку, якщо б не отримала гроші. В цій же розписці було зазначено, які саме меблі їй передаються. Пізніше, протягом декількох днів позивачка вивезла меблі, в чому їй допомогав він, його сестра та пара його друзів. Складаючи розписку та обдумуючи суму грошей для позивачки, вони врахували й кредити, які залишилися йому для погашення, про що також зазначили в розписці. Тому, пояснил [PERSON], 15 лютого 2010 р. шлюб між сторонами було розірвано без майнових претензій. Позивачка виїхала в батьківську квартиру, в якій ніхто не мешкав багато років, в ній не було ні дверей, ні вікон, ні опалення, були лише борги по комунальним послугам. За словами позивачки, отримані від нього гроші вона витратила на ремонт квартири. Квартиру після ремонту він бачив, вона в гарному стані. Тому, вважає, що позивачці він нічого не винен. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON], який залишився на її утриманні з дитинства, внаслідок чого вона завжди допомогала йому матеріально. Пояснила суду, що сторони після реєстрації шлюбу мешкали в її квартирі. Потім вона запропонувала ним придбати своє житло. Вони придбали першу квартиру по [ADDRESS], на що брат брав кредит в банку. Потім вони цю квартиру продали. Брат оформив в банку кредит на придбання іншої квартири, незначну частину кредиту він погасив під час спільного проживання з позивачкою. Після того, як сторони розїхались, вона разом з позивачкою та братом, порадившись, вирішили мирним шляхом розділити спільне майно, домовилися, як саме. Позивачка спочатку погоджувалася на грошову компесацію за її частку квартири в сумі 15000 грн, потім стала вимагати 20000 грн. Так як у її брата [PERSON] вільних грошей не було (він погашав кредит за квартиру), а позивчака вимагала різні суми компенсації, вона двічі - 15 та 18 січня 2010 р. - отримала в банку зі своєї картки гроші в сумі 12000 грн., добавила ще 8000 грн. Заздалегіть в трьох примірниках роздрукувала розписку за результатами попередньої угоди про розділ майна. Зібралися втрьох, позивачка уважно прочитала всі три примірники розписки. Погодилася з їх текстом. [PERSON] пояснила, что позивачка одразу ж отримала від неї 20000 грн, перерахувала гроші та підписала кожний примірник розписки, один забрав собі. Пізніше з її допомогою та допомогою її друзів позивачці допомогли вивезти зазначені в розписці речі, які вона вивезла в [ADDRESS]. Отримавши все, що їй було необхідно, позивачка знялася з реєстрації. Представник позивача [PERSON] просив задовольнити позовні вимоги позивачки, зустрічний позов залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] просила позов залишити без задоволення, задовольнити зустрічний позов [PERSON] Згідно зі ст.60 СК Украіни, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то такий поділ, згідно зі ст.71 СК Украіни, проводиться судом. Суд не приймає до уваги доводи представника позивачки про те, що розписка, регулююча фактичний разділ майна між супругами, подписана сторонами, не є доказом, оскільки, на думку представника позивача, її форма не відповідає вимогам законодавства, нотаріально не посвідчена, так як доводи ці не відповідають положенням ст.ст.204, 205 ч.1, 207 ч.2, 208 ч.1 п.2, 209 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 12 березня 2010 р. між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно рішення Дебальцевського міського суду від 15 лютого 2010 р. шлюб між сторонами розірвано. Питання про поділ майна не вирішувалося (а.с. 96). 10 березня 2012 р. сторони отримали в Дебальцевському відділі РАГС свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 10). В судовому засіданні позивачка не заперечувала той факт, що ще в 2010 р. одержала від відповідача меблі та усі інші речи, вказані в його зустрічному позові, однак заперечувала той факт, що одержала від нього 20 тисяч грн. грошової компенсації за її частку у спірній квартирі. 17 травня 2007 р. [PERSON] надала нотаріально засвідчений дозвіл на придбання її супругом [PERSON] квартири [ADDRESS] за цену та на умовах на його розсуд (а.с. 12). 17 травня 2007 р., під час спільного проживання сторін в шлюбі, [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дебальцевського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі № 1472 (а.с. 47). Право власності на квартиру пройшло державну реєстрацію (а.с. 48). Даючи оцінку поясненням сторін, допитаних в якості свідків, суд враховує, що позивачка при цьому давала протиречиві пояснення, які не погождуються з дослідженими судом письмовими доказами, з поясненнями допитаного в якості свідка [PERSON] та поясненнями свідка [PERSON], у звязку з чим не приймає пояснення позивачки як докази обґрунтованості її позовних вимог. В той же час пояснення [PERSON], допитаного в якості свідка, які є доказом в силу ч.2 ст.57 ЦПК України, збігаються як з поясненнями свідка [PERSON], так і з письмовими доказами. Факт отримання свідком [PERSON] 15 та 18 січня 2010 р. 12000 грн., які вона, додавши ще 8000 грн, передала позивачці, підтверджується роздруківкою «Экспресбанку» від 19.03.2014 р. г. по банківському рахунку [PERSON]. Квитанції про погашення кредиту Банку «Аваль» з 13 липня 2005 р. по 10 травня 2007 р. на сумму 13610 грн.88 коп., наданих суду відповідачем, підтверджують, що за рахунок коштів від продажу першої квартири в грудні 2006 р., він 03 травня 2007 р. вносивт 1939 грн. та 61 грн, 10 травня 2007 р. 1719 грн., а всього 3719 грн. 61 коп. в погашення першого кредиту. Відповідає його поясненням про видатки коштів, отриманих від продажу першої квартири, й записи в його картці «Приватбанка» про внесення 05 січня 2010 р. 2933 грн. 56 коп., а потім знятті з картки 03 травня 2007 р. 2163 грн. і про відсутність на ній коштів для придбання 17 травня 2007 р. для купівлі спірної квартири. Цей довод позивачкою не спростовується. Згідно договору купівлі-продажу вартість квартири 50500 грн. (п.3) [PERSON] сплатив продавцю аванс в сумі 7575 грн., що підтверджує його пояснення про джерело цієї суми - частина грошей після продажу першої квартири. При цьому дав зобов'язання сплатити продавцю залишок суми 42925 грн. до 25 травня 2007 р. В цьому ж пункті Продавец дав згоду покупцю [PERSON] передати зазначену квартиру віипотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 47).) 27 травня 2007 р. [PERSON] уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/0044/74/ 141417 на загальну суму 8540 доларів США на трок до 23 травня 2027 року включно (а.с.42-47). Згідно розділу 2 зазначеного договору, кредитні кошти призначені для придбання квартири. Забезпеченням зобов'язання є квартира [ADDRESS]. Договір іпотеки № 014/0044/74/141417/13 [PERSON] уклав з тим же банком 24 травня 2007 р. (а.с. 36-41). Все це також підтверджується поясненнями відповідача про те, що ніяких інших джерел для придбання спірної квартири у сторін не було. Сторони визнали, що спільно проживання між ними було припинено в грудні 2009 р. Як виходить з пояснень, допитаного в якості свідка відповідача [PERSON] та свідка [PERSON], 18 січня 2010 р. сторони в присутності зазначеного свідка уклали письмову угоду, названу розпискою, про те що в 2010 р. ними було прийнято рішення про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розділ майна мирним шляхом винесено погоджену угоду, в результаті якої квартира [ADDRESS], яка знаходиться в кредиті (банк «Аваль») та кредити в банку «Экспресс» та «Приватбанк» в розмірі 60000 грн. залишаються за [PERSON], який має виплатити всю суму кредитів самостійно та залишає за собою право розпоряджатися вподальшому квартирой без претензій від [PERSON] При цьому [PERSON] передаються меблі, придбані пад час спільного проживання в повному обсязі: кухоний гарнітур, два диван-тахти, дитяча стінка, а також пральна машинка -автомат, холодильник. В свою чергу, [PERSON] виплачує 20 тисяч грн. компенсації для подальшого обладнання житла [PERSON], яка зобов'язується знятися з реєстрації з квартири [ADDRESS] протягом двох місяців. Вподальшому при розірвані шлюбу майнових претензій сторони мати один до одного не будуть (а.с. 52). Згідно довідки «Райффайзен Банк Аваль» від 31.05.2013 р., станом на 01 січня 2010 р., тобто на момент припинення спільного проживання сторін, заборгованість за вищезазначеним кредитним договором на придбання спірної квартири складала у [PERSON] 7887,92 дол.США (а.с.50). Згідно довідки ПАТ «АК «Экспресс-Банк», курс української гривні по відношенню до дол.США з 31.12.2009 р. по 05.01.2010 р. становить за 100 дол. США 798.5000 грн. (а.с.58). Таким чином, сума кредиту, яку [PERSON] повинен був виплачувати та виплачує самостійно після припинення спільного проживання з позивачкою складає 62985 грн. 04 коп. Цей факт відповідає підписаній сторонами розписці, що кредити в сумі 60000 грн. має виплачувати [PERSON] самостійно. Крім того, 17 березня 2008 р. [PERSON] згідно кредитного договору № 15242/01/к отримує в АБ «Экспресс-Банк» споживчий кредит в сумі 19000 грн. строком до 16 березня 2011 р., що також підтверджується його поясненнями про цілі його отримання та часі його використання за час спільного проживання з позивачкою (створення для дружини можливості займатися торгівлею як ФОП). З доданих до зазначеного договору банківських витягів виходить, що після припинення спільного проживання з позивачкою [PERSON] за період з 06 січня 2010 р. по 23.02.2010 р. відповідач також погасив цей кредит в сумі 7912 грн. за рахунок своїх власних коштів. Позивачка [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що розписка була складена, визнала наявність свого підпису в примірниках [PERSON] та [PERSON] Не заперечувала, що меблі, зазначені в розписці, вона отримала практично зразу після складання розписки, в квітні 2010 р., з реєстрації знялася. Факт отримання 20000 грн. від відповідача заперечувала. Але при цьому визнала, що в судовому засіданні по справі про розірвання шлюбу питання про розділ майна та наявність у неї матеріальних претензій від неї, не ставилося. На питання представника відповідача про те, чому, не отримавши, за її словами, 20 000 грн, підписала розписку, в якій зазначено, що [PERSON] їй їх виплачує, їй передаються меблі, позивачка, все ж таки жодного разу до початку данного судово засідання в 2013 р. не поставила питання про стягнення цих грошей та не сказала про наявність такої письмової угоди до пред*явлення цього документу [PERSON], позивачка відповіла, що по-перше, розписка ніким не завірена, меблі вона забрала, але [PERSON] не оформив квартиру на своє ім'я. Суд вважає, що такий довод позивачки не спростовує факт отримання нею речей та 20 000грн, зазначених у підписаній нею розписці, яку суд розцінює як допустимий, який має відношення до справи, достовірний доказ факту добровільного розділу майна придбаного під час шлюбу. Згідно довідки ПП «Дебальцевсикий ЖЕК № 1» [PERSON], с донькою [PERSON], знята з реєстрації з кв.[ADDRESS] 14 квітня 2010 р. Згідно довідки Комунального підприємства Єнаківської міської ради «Будивельник» від 10.01.2013 р. [PERSON] разом з донькою [PERSON], [INFO], мешкає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Таким чином, при добровільному розділі майна позивачка отримала придбані під час шлюбу меблі на суму 11550 грн (їх ціна сторонами не оспорювалася). За період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя при купівлі спірної квартири було внесено аванс в сумі 7575 грн, а також було погашено кредит в сумі 921,78 доларів США (8 809.72- 7 887. 92долара США), що за офіційним курсом НБУ складає 7360 грн. 41 коп., всього сторони на придбання квартири вклали під час шлюбу 14935 грн. 41 коп., при цьому частка позивачки в квартирі в грошовому еквіваленті складає лише 7467 грн. 71коп, що не надає їй права вимагати визнання за нею права власності не тільки на 2/3 її частини, але й навіть на ? квартири. Таким чином, з урахуванням вартості придбаних сторонами під час шлюбу меблів (11550 грн.) та спільного грошового вкладення в спірну квартиру в сумі 14935 грн. 41коп, загальна вартість спільного майна складає 26485 грн. 41 коп., а частка кожного - 13242.70 грн. (26485.41:2). При фактичному розділі майна позивачка отримала значно більше: предмети домашнього побуту на суму 11550 грн. та 20 000 грн. готівкою, що підтверджується зібраними по справі доказами. Її майнові права при цьому порушені не були. Тому, в позові [PERSON] необхідно відмовити як необоснований. Виплативши позивачці за її частку в спірній квартирі, відповідач продовжує погашати кредит за спірну квартиру в сумі 7887.92 дол. США чи 62985 грн. 04 коп., що дає підстави для визнання за ним права на всю спірну квартиру. При зверненні до суду відповідач [PERSON] заплатив судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп, які підлягають стягненню на його користь з позивачки [PERSON] На підставі ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 204, 205ч.1, 207ч.2, 208 ч.1п.2, 209 ЦК України,

Outcome: approved