Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 26 січня 2021 року, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 2010 року по 2015 рік вона разом з відповідачем по праві перебувала у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] у них народилась дочка - [PERSON] . Своє батьківство щодо дитини відповідач визнав добровільно. З 2015 року після народження дитини сторни перестали спільно проживати, сумісне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Відповідач раніше періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак на протязі останнього року він перестав її надавати. Наразі відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Позивач офіційно працевлаштована, але коштів які вона отримує не вистачає на задоволення всіх матеріальних потреб для розвитку дитини. Враховуючи вищеазначене, вона вважає, що стягнення аліментів надасть можливість забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалась, подавши заяву, про розгляд справи без її участі, пред`явлені уточнені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, однак не з`явився, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилась спільна дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 20 березня 2010 червня 2015 року (а.с.6). Як вказувала позивач, що підтверджується довідкою №903 від 25 січня 2021 року, виданою відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради та не оспорювалось відповідачем, малолітня [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою проживає позивач [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7,8). Наразі шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, єдиного бюджету не мають, проживають окремо. Як вказувала позивач, малолітня донька знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Отже, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у її вихованні, між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог із стягуванням з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26 січня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved