Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 червня 2016 року. Від спільного життя з відповідачем неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у березні 2017 року на підставі того, що вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. На теперішній час їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, що суперечить її інтересам. Вважає, що при зазначених обставинах збереження шлюбу є неможливим, але відповідач відмовляється на розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, а тому вона вимушена звернутися до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище Фрунт і стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір при подачі до суду позовної заяви. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутності. Позовні вимоги визнає та проти розірвання шлюбу не заперечує(а.с.33). Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ст. 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтву про шлюб серії І-ЖС № 170871 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2016 року, актовий запис №96. Як зазначає позивач, від спільного життя малолітніх або неповнолітніх дітей подружжя немає. Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлені фактичні взаємовідносини подружжя і причини розірвання шлюбу - це фактичне припинення шлюбних відносин сторонами. Таким чином, суд приходить до переконання, що сімя розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя є неможливим, оскільки сторони проживають окремо один від одного, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного,що перешкоджає збереженню шлюбу і суперечить інтересам сторін. Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що зазначені обставини перешкоджають збереженню шлюбу і суперечать інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, положеннями ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, понесені судові витрати у вигляді судового збору підлягають присудженню з відповідача на користь позивача у повному розмірі 640,00грн., сплаченому при зверненні до суду.

Outcome: approved