Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить суд постановити рішення про відібрання дитини [PERSON] від відповідачів [PERSON] та [PERSON] і повернути дитину за постійним місцем проживання і реєстрації: [ADDRESS]; визначити постійне місце проживання [PERSON], [INFO] з нею за вказаною вище адресою; позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог позову позивач зазначила, що 14.07.2015 року відповідач [PERSON] разом із своєю матір»ю [PERSON] попросили зустрічі з дитиною, пішли з нею на прогулянку і не повернули, а поїхали до м. Першотравенськ за своїм місцем проживання, що змусило її звертатися до правоохоронних органів. Крім того, просила визначити місце проживання дитини з нею та позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини, оскільки він не приймав участі в її вихованні, матеріальної допомоги не надає в повному обсязі на її утримання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з ним, оскільки позивач - матір дитини після розлучення почала пиячити, перестала займатися вихованням дитини. Їх донька живе у постійному стресі, оскільки його колишня дружина постійно конфліктує з своєю матір»ю, дитина просила його забрати її і відвезти до бабусі [PERSON] - його матері. Він намагався обстежити доньку і покласти на лікування, оскільки в лікарні після її обстеження у неї встановлено порушення фізичного розвитку за рахунок дефіциту ваги, збільшена щитовидна залоза та рекомендовано додаткове обстеження та лікування, проте матір дитини не дозволяла йому цього зробити, тому він і зробив це самостійно, дитину обстежили лікарі. Вважає, що дитині буде краще з батьком, тому просив суд про визначення її місця проживання разом з ним. В судовому засіданні позивач подала до суду заяву в якій просила суд прийняти відмову від позовних вимог про відібрання дитини,посилаючись на те, що відповідачі повернули доньку за її місцем проживання. Щодо інших вимог позову, підтримала їх та просила суд про їх задоволення. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги своєї довірительки та просили суд про їх задоволення, щодо зустрічного позову просили відмовити в його задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні не визнали позовні вимоги за первісним позовом, просили в їх задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] підтримав вимоги свого зустрічного позову та просив суд про їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з»явилася, в своєму листі просила суд про розгляд справи за її відсутністю. Вислухавши пояснення позивача, її представників, відповідачів, оглянувши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб було зареєстровано 27.10.2007 року (а.с. 10) та розірвано 14.01.2011 року, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження сторони у справі від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). На даний час дитина проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Провадження у цивільній справі за вимогами позову [PERSON] про відібрання дитини від батька - закрито в зв»язку з відмовою позивача від вказаних позовних вимог за ухвалою суду від 14.03.2016 року. Щодо вимог позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, то судом було встановлено наступне. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Як слідує із заперечень, наданих відповідачем в судовому засіданні він не має можливості займатися вихованням доньки оскільки мати дитини проживає з нею окремо від нього, негативно налаштовує дитину проти нього, а тому не дивно, що на даний час вона не хоче його бачити. При цьому він не ухиляється від матеріального утримання дитини, сплачує в міру своїх матеріальних статків аліменти на дитину, що визначені рішенням суду. Як вбачається з розрахунку, наданому Відділом ДВС заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на дитину станом на 01.10.2014 року не існує (а.с. 63). Станом на 01.01.2016 року заборгованість складає 2 460,88 грн. (а.с. 203). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві від 02.12.2015 року (а.с. 210-212), враховуючи інтереси дитини, заслухавши пояснення обох батьків, беручи до уваги наявні документи в матеріалах справи Деснянська в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування вважає за не доцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] Зважаючи на викладене вище, суд не вбачає жодної з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, згідно якої: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обо»язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені у вказаній нормі є вичерпними, тому жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Крім того, як вбачається з психолого - педагогічної характеристики наданої практичним психологом 31.10.2014 року, батько дитини приймає активну участь у вихованні дівчинки. (а.с. 60). Зважаючи на все вище викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Щодо вимог первісного та зустрічного позовів про визначення місця проживання малолітньої дитини, то судом було встановлено наступне. Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Як слідує із висновку від 02.12.2015 року Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, заслухавши пояснення батьків, враховуючи думку та інтереси малолітньої дитини, беручи до уваги висновок Центру у справах сім»ї та жінок Деснянського району м. Києва, Деснянська РДА в м. Києві на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір»ю [PERSON] (а.с.207-209). Судом при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини і щоб цього не сталося, необхідний певний період адаптації, дитина має готуватись до плавного переходу від одних умов життя до інших. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог первісного позову та необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір»ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам малолітньої, а в задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком повинно бути відмовлено. З огляду на зазначене, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню частково, а в зустрічних позовних вимогах належить відмовити у повному обсязі.

Outcome: partial