Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON] [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 100,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2014 року малолітні діти [PERSON], [PERSON]. відібрані у матері - [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав. Відповідно до рішень виконкому Запорізької міської ради від 26.06.2014 року дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 11.09.2014 року позивача призначено опікуном над малолітніми дітьми - [PERSON], [PERSON]. На даний час діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, уточнений позов визнала у повному обсязі, проти стягнення з неї аліментів на утримання дітей у розмірі 100,00 гривень не заперечувала. Представник третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району як органу опіки та піклування - у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого повторно 23.04.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.3), [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого повторно 23.04.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.4), [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON] [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2014 року малолітні діти [PERSON], [PERSON]. відібрані у матері - [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав (а.с.10, 11). Відповідно до рішень виконкому Запорізької міської ради №217/3 та 217/2 від 26.06.2014 року малолітнім дітям - [PERSON], [PERSON]. надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.8, 9). Згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району №408р від 11.09.2014 року [PERSON] призначено опікуном над малолітніми дітьми - [PERSON], [PERSON]. (а.с.7). Отже, судом встановлено, що на даний час діти знаходяться на утриманні позивача [PERSON], проживають разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON], яка є матір'ю неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання [PERSON], [PERSON]. не надає. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв'язку з викладеним, виходячи із диспозитивності сторін, суд вважає за необхідне визначити єдину частку від заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, у розмірі 100,00 гривень. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнала уточнений позов повністю,суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягає задоволенню. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved