Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення в будинок, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] власником іншої частини будинку є її колишній чоловік [PERSON]. Право власності на 1 / 2 частки житлового будинку літ. «Е-2» з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] набула на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2013 року по справі №2033/2-2597/11.Право власності зареєстровано реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції 13 лютого 2015 року, що підтверджується витягом, індексний номер 33603884, номер запису про право власності 8723457. Крім цього, рішенням суду встановлено право користування житлом. Незважаючи на те, що вона є власником приміщення, відповідач перешкоджає її вселенню в будинок, не надає ключів від замків до дверейприміщень будинку та не відкриває двері, коли вона намагається зайти в будинок. У зв'язку з перешкоджанням відповідачем в користуванні будинком вона зверталась з заявою до Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області про застосування заходів щодо відповідача. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України вона має право користування, володіння та розпорядженням своїм майном, тому просить зобов'язати [PERSON] припинити чинити дії, які перешкоджають їй реалізувати своє право щодо користування власністю та вселити за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі дала пояснення про обставини викладені вище, а також зазначила, що у зв'язку зі склавшимися неприязненими стосунками з відповідачем, який не визнавав її право на користування будинком, внаслідок чого була конфліктна ситуація, вона не мешкає у будинку приблизно з 2012 року. Відповідач неодноразово змінював замки, як в будинку так і на дверях щоб зайти до будинку. Після того як вона зареєструвала право власності у лютому 2015 року на 1/2частину спірного будинку, вона з метою користування будинком в телефонному режимі пропонувала відповідачу не чинити їй перешкоди у користуванні власністю та надати ключі, але він відмови їй, а також кілька разів приходила до будинку, але відповідач не виходив до неї і тому вона не змогла зайти до будинку і вимушена звертатися до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, та пояснив, що він взагалі не згоден з тим, що за позивачем визнали право власності на будинок, а крім цього, коли в 2011р. в будинку мешкала [PERSON] стали зникати речі і тому він у 2012 році кілька разів звертався до органів міліції, але заходів стосовно цього факту не застосовувалися і тоді він став змінювати замки, а позивач ставила свої. В квітні 2012 року він поставив нові замки з броненакладками, щоб не було можливості вирізати замок і тому позивач вже не мала можливості щось робити з замком. Ключів відповідачці не давав, хоча вони є у їх доньки. В 2015 року позивач дійсно кілька разів дзвонила йому і просила ключі на що він казав, що якщо вона зробить перегородку в будинку згідно рішення суду, а також виплатить гроші, які він витратив на ремонт будинку у зв'язку з пожежею від блискавки, тоді пустить до будинку. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. У відповідності до ст. 41 Конституції України, а також ст.ст. 317, 318, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] власником іншої частини будинку є відповідач [PERSON] Право власності позивач набула на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2013 року, яке зареєстровано реєстраційною службою Харківського районного управління юстиції 13 лютого 2015 року, що підтверджується витягом, індексний номер 33603884, номер запису про право власності 8723457. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2013 року крім визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку літ. «Е-2» за адресою: [ADDRESS] встановлено порядок користування житлом, а саме: в користування позивачу в будинку виділено частина коридору 2-7 площею 3,4 кв. м., кімната 2-8 житловою площею 35,0 кв. м., кімната 2-9 житловою площею 11,0 кв.м., кімната 2-10 житловою площею 11,0 кв.м., кімната 2-12 площею 10,0 кв. м., приміщення 2-11 санвузол, площею 1,9 кв. м. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] позбавлена можливості користуватися своєю власністю, так як відповідач ще в квітні 2012 року змінив усі замки в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] про що він не заперечував в судовому засіданні, а також підтвердив той факт, що позивач не має ключів і на 2015рік. Крім цього, він ставить умови за яким [PERSON] має право на користування будинком, а саме: сплати його витрат, які він зробив на переобладнання та витрати пов'язаних з ремонтом будинку після пожежі, але ці питання [PERSON] повинні розглядатися в іншому порядку і ці умови не є перешкодою для користування [PERSON] своєю власністю. У зв'язку з перешкоджанням відповідачем в користуванні будинком позивач зверталась з заявою до Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області про застосування заходів щодо відповідача.24.03.2015 року розгляд заяви [PERSON] було припинено у зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем вбачаються цивільно-правові відносини. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що відповідачем не доведено відповідними доказами, що позивач [PERSON] не має право користуватися спірним будинком При таких обставинах, суд вважає достатніми представлені докази, що підтверджують законність і правочинність вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved