Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 31 серпня 2002 року відділом РАГСу Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання сина, що робить спільне життя нестерпним. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття та сина, позивачка постійно перебуває в стані постійного стресу. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та просив надати час для примирення. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2002 року, про що відділом РАГСу Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 33 та видано свідоцтво про одруження серії I-ФП № 025589. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП №146735. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2017 року за клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення терміном 1 (один) місяць. Враховуючи те, що строк, який надавався сторонам для примирення не приніс бажаних результатів, шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають, любов та повага між ними відсутні і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхнього сина, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя та дитини сторін, та враховуючи, що сторона наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладено,

Outcome: approved