Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог вказує те, що вони з відповідачем є батьками двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які проживають разом із нею та перебувають на її виховані та утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач є працездатним та інших утриманців не має. Тому, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву, відповідно до змісту якої, справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, хоча про час та\~ місце розгляду справи повідомлений судом відповідно до ч.4 ст. 74 ЦПК України,\~ про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, клопотань про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України, думку позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом \~встановлено наступні обставини. Рішенням Старосинявського районного суду від 14.09.2015 року розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серія І-ЖС №197927, виданим 01.06.2012 року Виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області та серія І-ЖС №237853, виданим 24.09.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. Неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матірю та перебувають на її утриманні, про що свідчать довідки Старосинявської селищної ради № 110 та №109 від 13.02.2017 року. Відповідач [PERSON] проживає окремо від сімї, у добровільному порядку не надає належної та регулярної матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач зобовязаний утримувати своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інших обставин, що мають значення. Суду не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню своїх малолітніх дітей. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] слід визначити у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 21 лютого 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved