Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, обґрунтувавши вимоги тим, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області №2-127/2007 р. від 31.05.2007 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 (чверті) заробітку батька, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2007 року до повноліття дитини. Оскільки, для забезпечення добробуту дитини, яка з 01.09.2018 року зарахована на стаціонарне відділення Генічеського медичного коледжу за фахом «лікувальна справа», необхідно збільшити розмір стягуваних аліментів, просила стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.05.2007 року і до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача надав суду відзив, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову. Відзив обгрунтований тим, що внесення змін до СК України щодо збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також, зазначив, що необгрунтованим є посилання позивача на покращення матеріального стану відповідача, навпаки, такий стан погіршився, оскільки в серпні 2018 року відповідач втратив роботу та перебуває на обліку в центрі зайнятості. Разом з тим, відповідач приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина своєї співмешканки. Тому, підстав для збільшення розміру аліментів немає. Також, представник відповідача просив розглянути справу без його участі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області №2-127/2007 р. від 31.05.2007 року, з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], працюючого в ВАТ «Нововоронцовська ХСФ» на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 (чверті) заробітку /доходу/ батька, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2007 року і до повноліття дитини (а.с.15). Оскільки, зміст спірних правовідносин становлять обов'язки батька, матері утримувати дитину, тому при вирішенні вказаного спору суд керувався нормами Сімейного Кодексу України. Як встановлено ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Таким чином, законодавець не дає вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Тому, суд при вирішенні вказаного спору застосував Конвенцію ООН про права дитини та виходив із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, що регламентовано статтею 3 цієї Конвенції. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на вказані норми, законодавець покладає обов'язок на батьків утримувати неповнолітню дитину у рівних частинах. Також, СК України визначає мінімальний розмір стягуваних аліментів, який не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заперечення представника відповідача щодо збільшення розміру аліментів з підстав погіршення його матеріального стану через втрату роботи та прийняття участі у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітнього сина своєї співмешканки, суд розцінює критично. Надані докази, а саме копія трудової книжки (а.с41), довідка Управління соціального захисту населення Нововоронцовської районної державної адміністрації (а.с.48), Нововоронцовської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості (а.с.49, 50), акт про встановлення адресного факту проживання (а.с.51), не є достатніми доказами, які б суд застосував для відступу від забезпечення права дитини на мінімальні гарантії, надані законодавством та регламентованих міжнародними договорами. Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позову, також посилався на ту обставину, що збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд навав оцінку вказаному твердженю та звертає увагу, що обов'язок утримувати дітей є одним з головних конституційних зобов'язань батьків, який у рівній мірі покладається на кожного з них і є безумовним. Визначаючи баланс інтересів між обов'язком батька, щодо утримання дитини, та права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд виходив з того, що стягнення аліментів у розмірі, який не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матиме об'єктивну і розумну підставу, переслідуватиме правомірну мету, узгоджуватиметься з вимогами, яких дотримується демократичне суспільство, та буде пропорційним принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Разом з тим, такий розмір аліментів не становитиме надмірного тягаря для відповідача, натомість буде мінімальним гарантом захисту права дитини, гарантованого ст.27 Конвенції про права дитини та ст.8 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Тому, суд позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття задовольняє. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів у більшому розмірі починаючи з 14.05.2007 року, вказані вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Норма права, яка б передбачала стягнення аліментів у визначеному більшому розмірі за попередній період, відсутня, тому у задоволенні позовної вимоги у цій частині суд відмовляє, встановивши, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд,

Outcome: partial