Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просила суд ухвалити рішення, яким визнати, що приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Також просила суд визнати, що [PERSON] , [PERSON] належить кожному право власності на Ѕ частку приміщення вбудовано - прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , та зняти арешт з Ѕ частки вказаного приміщення, що накладений постановою про арешт майна боржника №56759293 від 12.07.2018 року, винесеною приватним виконавцем Скрипником В.Л., постановою про арешт майна боржника №42923294 від 17.05.2017 року, винесеною державним виконавцем Крюківського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Шлюєвою А.О., постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №26033747 від 18.04.2011 року, винесеною державним виконавцем Кременчуцького МУЮ Коршенко Л.В. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 01.06.1991 року по 21.01.2009. У період шлюбу за спільні кошти вона та відповідач придбали приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за відповідачем [PERSON] Вважає, що вказане нерухоме майно належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Зазначає, що 12.07.2018 приватним виконавцем Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-1719/2010, виданого в цивільній справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» (стягувач внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимоги та заміни сторони виконавчого провадження - ПАТ «Дельта банк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 07/13/07-Склв від 25.04.2007 у сумі 2311805,65 грн., 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 24.07.2018 приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт на вказані нежитлові приміщення. Відповідно до звіту № 518 про незалежну оцінку майна ймовірна ринкова вартість приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] становить 1254000 грн. без ПДВ. Позивач вказує, що не має жодних боргових зобов`язань перед стягувачем ПАТ «Дельта банк». У разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, вважає, що стягнення повинно звертатися на його частку, що повинна визначатися судом за поданням виконавця, а тому приватним виконавцем безпідставно описано і накладено арешт на належне їй на праві спільної сумісної власності майно без виділення частки боржника, яким є [PERSON] Відповідач [PERSON] відзиву на позов не направив. Відповідач ПАТ «Дельта банк» надіслав відзив на позовну заяву [PERSON] , де вказав, що ПАТ «Дельта банк» вважає, що відсутні підстави вважати спірне нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивач не надає будь-яких доказів придбання майна за спільні кошти. Крім того, відповідач вважає, що [PERSON] пропущено трирічний строк позовної давності, який сплив через три роки після розірвання шлюбу. Відповідач також у відзиві зазначає, що будучи у шлюбі [PERSON] надала згоду на передачу в іпотеку вказаного нерухомого майна та подальше його відчудження. В задоволенні позову відповідач просив відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності. Третя особа приватний виконавець Скрипник В.П. надіслав письмові пояснення на позов, де вказав, що у нього на виконанні перебував виконавчий лист № 2-1719/2010, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 07.04.2011, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (після зміни стягувача - на користь ПАТ «Дельта банк») боргу в сумі 2313625 грн. В ході виконання виконавчого листа нежитлове приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] , належне [PERSON] , було реалізовано на електронних торгах ДП «Сетам». Цього ж дня виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки. Переможцем торгів, [PERSON] , оформлено свідоцтво про право власності, яке належним чином зареєстровано. Вважав, що відсутній предмет спору. Ухвалою суду від 09.04.2019 до участі в справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] [PERSON] надіслано суду письмові пояснення, де вона вказала, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує, оскільки власником спірного нерухомого майна з 22.11.2018 є вона, а не відповідач [PERSON] , а тому відсутній предмет спору. Судом роз`яснювалися сторонам, в тому числі і письмово, їх права та обов`язки, в тому числі і право заявляти клопотання про залучення співвідповідачів, таких клопотань від сторін не надходило. Ухвалою від 12.07.2019 в задоволенні клопотання третьої особи приватного виконавця Скрипника В.Л. про закриття провадження у справі відмовлено, в задоволенні клопотань позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] про зупинення розгляду справи відмовлено, в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Також ухвалою від 12.07.2019 відмовлено в задоволенні клопотання третьої особи [PERSON] про закриття провадження у справі. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, повідомлялися про час та місце слухання справи, представником позивача [PERSON] надіслано заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, де просив справу розглянути у його відсутність, визнав факт того, що нежитлове приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] придбавалося спільно ним із колишньою дружиною за спільні кошти подружжя та належить йому і позивачці на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Дельта банк» Мирко Р.О. позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві. Вказав, що визнання права власності на частину іпотечного майна за позивачкою унеможливить виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитом [PERSON] Третя особа приватний виконавець Скрипник В.П. до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав суду клопотання, де просив розгляд справи проводити без його участі, при винесенні рішення врахувати правові позиції Верховного Суду. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала суду клопотання, де просила проводити розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача публічного акціонерного товариста «Дельта Банк» Мирка Р.О., вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно відмітки у паспортах позивачки та відповідача, [PERSON] 01.06.1991 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] . З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29.08.2006 вбачається, що приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 319,2 кв.м., належало на праві власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області про оформлення права власності № 847 від 04.08.2006. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами 25.04.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №07/13/07-Склв на суму 270000 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань 25.04.2007 між ВАТ «Кредитпромбанк», та [PERSON] укладено іпотечний договір №07/13/01/07-Склв, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] . Крім цього сторонами було укладено ряд додаткових угод. Вказані договори сторонами недійсними не визнавалися та не оспорювалися в межах даного позову. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.08.2018 приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 319,2 кв.м. перебувало в іпотеці на підставі іпотечного договору № 07/13/101/07-Склв від 25.04.2007, іпотекодержатель - ПАТ «Дельта банк». 21.01.2009 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] . З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що у зв`язку з невиконанням угод боржником Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області винесено рішення від 03.02.2011 в справі № 2-1719/2010, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно вищевказаного рішення стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 07/13/07-Склв від 25.04.2007 в сумі 2311805 грн. 65 коп., судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати з ІТЗ розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн. Як вбачається з копій витягів з державних реєстрів на приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 319,2 кв.м., накладалися арешти у зв`язку з наявністю боргових зобов`язань у [PERSON] 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та АТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, що не заперечується учасниками процесу, за яким право вимоги за договорами №07/13/07-Склв від 25.04.2007, укладеними між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , та додатковими угодами перейшло до АТ «Дельта банк». Вказані обставини не заперечуються учасниками процесу. 12.07.2018 приватним виконавцем Скрипником В.Л. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1719/2010, що підтверджується постановою приватного виконавця. Постановою приватного виконавця Скрипника В.Л. ВП № 56759293 від 24.07.2018, винесеною при виконанні виконавчого листа № 2-1719/2010 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (згідно ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.06.2017 замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта банк») заборгованості за кредитним договором №07/13/07-Склв від 25.04.2007, накладено арешт на нежитлове приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісний центр за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 319,2 кв.м., що належить [PERSON] . З письмового повідомлення про визначення вартості майна боржника від 14.08.2018 вбачається, що ринкова вартість нежитлового приміщення по [ADDRESS] становить 1254000 грн. без ПДВ. В процесі виконання виконавчого листа іпотечне майно було реалізоване. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 369162 від 12.11.2018 переможцем торгів з продажу іпотечного майна, а саме приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2018 власником приміщення вбудовано-прибудованого магазину непродовольчих товарів та сервісного центру за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] [PERSON] є на підставі свідоцтва [NUMBER], виданого 22.11.2018. Визнання відповідачем позову не може бути безумовною підставою для задоволення позову. Відповідно до статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перперша статті 68 СК України). Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Письмовими доказами підтверджується, що на час розгляду справи у суді власник майна змінився, воно реалізоване в порядку виконання судового рішення. При цьому позивачем не оскаржувавя ні договір кредиту, ні іпотечний договір, укладений [PERSON] , будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції щодо придбання майна за спільні кошти позивачкою не надано. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2019 власником приміщення є [PERSON] , обтяження, що накладалися в межах виконавчого провадженні про стягнення з [PERSON] сум на даний час зняті. Згідно статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц. На думку суду поділ майна порушить майнові інтереси як кредитора, так і нового власника майна та направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, вимоги про зняття з арешту з нерухомого майна є похідними, на час винесення рішення арешт знято. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed