Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Маріупольського міського центру зайнятості просила, на розсуд суду, стягнути повністю на її користь матеріальну, моральну шкоду у межах від 17500 грн. до 17500 х 1,2 = 21000 грн. з Маріупольського міського центру зайнятості, або частково з Маріупольського міського центру зайнятості за направлення проходження навчання професії, яка не користується попитом на ринку праці та частково з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» за несвоєчасне повідомлення консультанта - позивача по справі, про виникнення у неї права на трудовий дохід в період отримання допомоги по безробіттю, в залежності від ступеня вини відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. В період з 5.02.2011 року по 1.06.2011 року та з 3.11.2011 року по 30.01.2012 року Маріупольський міський центр зайнятості виплачував їй допомогу по безробіттю, а в період з 2.06.2011 року по 2.11.2011 року, за направлення Маріупольського міського центру зайнятості, вона проходила навчання професії «Оператор комп'ютерної верстки», за якою не могла працевлаштуватися, оскільки вказана професія не користується попитом на ринку праці. 20.05.2011 року між нею, як консультантом, та ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» укладений цивільно-правовий договір №231710, з метою отримання у майбутньому засобів для існування, оскільки консультант отримує грошову винагороду не з часу укладення договору, а з часу виплати страховими компаніями комісійних контрагенту - ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД». Вважає, що адміністративний позов Маріупольського міського центру зайнятості про стягнення з неї допомоги по безробіттю у розмірі 5693,44 грн., матеріальної допомоги у період професійного навчання у розмірі 9597,73 грн., коштів на професійне навчання у розмірі 2246,45 грн., всього - 17537,62 грн., розглянутий судами України з порушенням норм матеріального та процесуального права. Внаслідок дій відповідачів вимагає задоволення позовних вимог на загальну суму 21000 грн., з яких 17500 грн. незаконно стягнені з неї за рішенням суду. 17.12.2014 року в судовому засіданні, за клопотанням позивача [PERSON], ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяви, просила позов задовольнити у повному обсязі. Особисто, стосовно стягнення на її користь матеріальної, моральної шкоди у межах від 17500 грн. до 17500х1,2 = 21000 грн. зазначила, що вона мала на увазі стягнення матеріальної шкоди у розмірі 17500 грн., яка дорівнює грошовій сумі - 17537,62 грн., що стягнута з неї за рішенням суду, а різниця у 3500 грн. (21000-17500=3500) є компенсацією моральної шкоди, половину якої вона має намір використати на погашення судових витрат, іншу - на погашення виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду про стягнення 17537,62 грн. Представники відповідача Маріупольського міського центру зайнятості - Чанаях В.В., Дегерменджи Ю.Д. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на наступне. 20 січня 2011 року [PERSON] було надано статус безробітної, та відкладено призначення допомоги по безробіттю у зв'язку з наданням особі вихідної допомоги при звільненні з 20.01.2011року на 04.02.2011 року. Розпочата виплата допомоги по безробіттю з 05.02.2011 року. З 02.06.2011року по 02.11.2011 року було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з проходженням [PERSON] професійної підготовки та розпочата виплата допомоги у період професійного навчання. 31.01.2012 року припинена виплата допомоги по безробіттю у зв'язку із закінченням строку виплати відповідно до пп.12 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». З 11.02.2012 року [PERSON] знято з обліку у зв'язку з невідвідуванням безробітним центру зайнятості протягом 30 і більше календарних днів без поважних причин. Згідно ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи. [PERSON] за цивільно-правовим договором № 831710 починаючи з 20.05.2011 року вже не могла відноситись до категорії безробітних осіб, не зважаючи на те, що комісійну винагороду вона отримала лише у лютому 2012 року. Згідно договору, укладеного між ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» та [PERSON], остання підписуючи договір, як консультант, виразила згоду на перерахунок їй комісійних на зазначений рахунок. Припинення реєстрації безробітної [PERSON] було цілком обґрунтованим, про що свідчить п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу №219 від 14.02.2007 року, за яким, громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня: працевлаштування, в тому числі на сезонні або загальнодержавні оплачувані громадські роботи, державної реєстрації фізичної особи - підприємця, укладення цивільно-правового договору, предметом якого є діяльність, спрямована на виконання власними силами робіт, надання послуг. Внаслідок зазначених обставин, постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 року задоволено адміністративний позов Маріупольського міського центру зайнятості до [PERSON] щодо стягнення грошової суми виплаченої допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійного навчання, коштів витрачених на професійне навчання загалом, на суму 17537,62 грн. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4.02.2014 року касаційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного адміністративного суду - без змін. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди є не обґрунтованими, оскільки незрозуміло з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Згідно Порядком професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, у разі виявлення бажання зареєстрованим безробітним пройти професійне навчання територіальний орган за місцем реєстрації особи як безробітної укладає договір з безробітним та видає йому направлення на професійне навчання до навчального закладу. Професійне навчання зареєстрованих безробітних за робітничими професіями здійснюється за професіями, наведеними у Державному переліку професій з підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2007 року №1117, та в Національному класифікаторі України «Класифікатор професій» ДК 003:2010, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року №327. Своє бажання пройти професійне навчання позивачка виразила у заяві від 01.06.2011 року, яку вона написала власноруч та договором на професійне навчання № 054211060100105, що підписала 01.06.2011 року. Отже, позивачка за власним бажанням використала своє право на отримання професії за особисто обраним напрямком. Враховуючи наведене, безпідставним є посилання позивача в обґрунтування позовних вимог, щодо направлення її на навчання професії, яка не користується попитом на ринку праці. Представник відповідача ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД», належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду заперечення в яких просив суд справу розглянути за його відсутності та відмовити позивачу в задоволені позову посилаючись на наступні обставини. В порушення ст.60 ЦПК України, заявлені в позовній заяві до стягнення розміри майнової та моральної шкоди не підтверджені жодними розрахунками та доказами по справі. Обставини незаконності перебування позивача на обліку, як безробітної та протиправність отримання нею допомоги по безробіттю, на час розгляду цивільної справи вже встановлені судовими рішеннями, що набули законної сили, а саме Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2013 року по справі №2а/0570/17024/2012 та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 лютого 2014 року, тому ці обставини за вимогами ч.3 ст.61 ЦПК не доказуються при розгляді цієї справи. З позивача [PERSON] вказаними судовими рішеннями було стягнуто незаконно отриману допомогу по безробіттю, внаслідок порушення позивачем під час перебування на обліку як безробітна свого обов'язку повідомити Маріупольський міський центр зайнятості про укладення цивільно-правової угоди з ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД». При цьому чинним законодавством України не передбачене право на захист незаконних дій та відшкодування шкоди за їх вчинення. Відповідно до ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України майнова і моральна шкода відшкодовуються виключно за наявності вини особи, яка її завдала, але немає жодної вини ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» у заподіянні шкоди та описаних в позовній заяві негараздів позивача. Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, в тому числі про укладення цивільно-правового договору. Вказаний обов'язок покладається саме на застраховану особу, яка зареєстрована як безробітна, а не на особу, яка уклала з безробітним цивільно-правову угоду. Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Умовами укладеного з позивачем договору не передбачалося жодних зобов'язань ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» щодо інформування позивача про необхідність утриматись від його укладення або інформування про його укладення Маріупольський міський центр зайнятості. Дійсно 20 травня 2011 року між позивачем та ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» був укладений цивільно-правовий договір (договір про співробітництво № 831710). Умовами вказаного договору передбачалося надання позивачем послуг по залученню до страхування потенційних страхувальників. ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД.» на ринку страхових послуг України надає посередницькі послуги в страхуванні на підставі ст.15 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року, як страховий агент. В межах цієї діяльності ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» укладені договори із страховими компаніями, що пропонують послуги страхування життя, згідно яких ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» приймає на себе зобов'язання пропонувати страхові послуги певної страхової компанії невизначеному колу осіб. ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» надає потенційним страхувальникам інформацію про умови страхування різних страхових компаній, і у випадку зацікавленості страхувальника забезпечує укладення договорів страхування на запропонованих страховими компаніями і погоджених страхувальниками умовах. Таку діяльність ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» проводить як власними силами, так і силами третіх осіб - консультантів, з якими укладає договори про співробітництво, на підставі яких консультанти здійснюють пошук можливих страхувальників, інформують їх про умови страхування запропоновані страховими компаніями, з якими працює ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД», надають таким страхувальникам необхідні роз'яснення і допомогу у виборі кращих умов (програм) страхування відповідно до їх потреб у страхуванні. За надання своїх послуг ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» отримує від страхових компаній винагороду у випадку фактичного укладення і оплати договорів страхування кожним страхувальником, залученим нами до страхування у відповідній страховій компанії. Частина такої винагороди сплачується ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» відповідному консультанту за його фактично виконану роботу. Саме на таких умовах і був укладений договір про співробітництво № 831710 від 20.05.2011 року між позивачем та ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД». Через відсутність результатів робіт протягом 6 місяців вказаний договір був припинений 20.12.2011 року. В той же час, зобов'язання ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» по оплаті послуг, наданих товариству позивачем під час дії зазначеного договору, припинені не були. У ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» залишилися зобов'язання з виплати позивачу комісійної винагороди на підставі підписаних нею актів виконаних робіт за червень, липень, вересень та грудень 2011 року, яке було належним чином припинено 07.02.2012 року шляхом його виконання, а саме перерахуванням належних коштів в безготівковому порядку на банківський рахунок позивача. Твердження позивача про її необізнаність стосовно права на оплату наданих нею послуг та нібито утаювання ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» цієї інформації не відповідає дійсності. Правовою підставою виплати позивачу комісійної винагороди в лютому 2012 року був не лише договір про співробітництво № 831710 від 20.05.2011 року, а й акти виконаних робіт до цього договору за червень, липень, вересень та грудень 2011 року. При цьому позивач власноруч підписала акти виконаних робіт, що передбачали необхідність сплати на її користь грошових коштів, а також отримала вказані кошти на свій банківський рахунок. В актах була помилково зазначена невірна дата договору 17.05.2011 року, тоді як насправді договір про співробітництво № 831710 з [PERSON] був укладений 20.05.2011 року, про що зазначено на першій сторінці цього договору. Жодних договорів із [PERSON] 17.05.2011року не укладалося. Вказана помилка була допущена в зв'язку із збоєм програмного забезпечення ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД», оскільки облік результатів роботи і формування актів виконаних робіт здійснюється автоматизовано за допомогою спеціального програмного забезпечення. Виявлена помилка не вплинула на обсяг зобов'язань ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» перед позивачем та не спростовує її обізнаність щодо оплатності наданих нею послуг та наявності в неї права на отримання коштів на підставі згаданих актів. Оплата за всіма вказаними актами була здійснена ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» в один день 07 лютого 2012 року - день отримання від позивача підписаних з її сторони актів виконаних робіт за відповідні місяці 2011 року, які є підставою для оплати. При цьому, позивач навмисно затримала до лютого 2012 року повернення до ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» підписаних з її сторони актів виконаних робіт за 2011 рік, з метою отримання коштів за ними вже після припинення виплати їй допомоги по безробіттю. ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» не має жодного відношення ні до навчання позивача новій професії, що не користується попитом на ринку праці, ні до її тяжкого матеріального становища. Отже власну безвідповідальність при укладенні цивільно-правової угоди під час перебування на обліку як безробітна, надання послуг за цим договором та отримання коштів на їх оплату позивач намагається безпідставно перекласти на відповідачів у справі. Враховуючи наведене ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» своїми діями не порушувало жодних прав та законних інтересів позивача, а пред'явлені до нього позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими. Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 статті 10 та статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом від 5.12.2012 року до [PERSON], в якому просив суд стягнути з останньої: грошову суму виплаченого забезпечення (допомога по безробіттю) у розмірі 5693,44 грн., матеріальну допомогу у період професійного навчання у розмірі 9597,73 грн. та кошти, затрачені Фондом на професійне навчання у розмірі 2246,45 грн., всього 17537,62 грн. (а.с.56-57) Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16.01.2013 року Маріупольському міському центру зайнятості відмовлено у задоволені вказаного позову. (а.с.69-74) Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2013 року: скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16.01.2013 року у справі №2а/0570/17024/2012; задоволено позов Маріупольського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю; стягнуто з [PERSON] допомогу по безробіттю у розмірі 5693,44 грн., матеріальну допомогу у період професійного навчання у розмірі 9597,73 грн., кошти на професійне навчання у розмірі 2246,45 грн., всього на загальну суму 17537,62 грн. (а.с.75-77) Ухвалою Колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 4.02.2014 року: касаційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2013 року у справі за позовом Маріупольського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення незаконного отриманої допомоги по безробіттю - без змін. (а.с.78-80) Вказаними, Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15.03.2013 року та Ухвалою Колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 4.02.2014 року встановлено, що [PERSON], перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна умисно не виконала свої обов'язки щодо надання відомостей про укладення договору, а саме - приховала факт роботи на іншому підприємстві, що є підставою для стягнення з неї безпідставно отриманої допомоги по безробіттю. Наведена обставина за ч.3 ст.61 ЦК України, встановлена судовим рішенням у справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді теперішньої справи. Відносно обґрунтування позовних вимог до Маріупольського міського центру зайнятості щодо направлення позивача на навчання професії, яка не користується попитом на ринку праці слід зазначити наступне. Згідно Положення про порядок надання Фондом загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття послуг з професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України від 13.02.2001року N 53/59, що було чинним на час спірних правових відносин: 1.2. Державна служба зайнятості організовує професійне навчання застрахованих осіб, а також незастрахованих осіб, які вперше шукають роботу, інших незастрахованих осіб у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних (далі - безробітні) за їх згодою у випадках, передбачених чинним законодавством; 1.3. Професійне навчання безробітних організовується державною службою зайнятості за їх згодою відповідно до потреб ринку праці; 1.5. Професійне навчання безробітних проводиться з урахуванням вимог ринку праці, перспектив розвитку регіону, в тому числі для зайняття підприємницькою діяльністю, що обумовлюється відповідним договором між особою та місцевим центром зайнятості. Своє бажання пройти професійне навчання позивач [PERSON] виразила у заяві від 01.06.2011 року, яку вона написала власноруч російською мовою: «прошу направить меня на курсы по подготовке «Оператор компьютерной верстки». (а.с.105) За договором на професійне навчання №054211060100105, укладеним 1.06.2011 року між [PERSON] та Маріупольським міським центром зайнятості в особі директора Чуприна Ю.П., сторони договору взяли на себе, у тому числі, наступні зобов'язання: - п.2.1, п.2.1.4 Громадянка [PERSON] зобов'язується сприяти своєму працевлаштуванню шляхом самостійного пошуку можливих варіантів зайнятості під час навчання; - п.2.2., п.2.2.4. Центр зайнятості зобов'язується сприяти в подальшому працевлаштуванні відповідно до набутої професії. (а.с.100) Аналіз змісту наведеного Положення, заяви та договору вказує на те, що Маріупольський міський центр зайнятості організував навчання [PERSON], саме професії «оператор комп'ютерної верстки», за її згодою відповідно до потреб ринку праці, що відповідає вимогам закону. Що стосується професійного навчання безробітної [PERSON] з урахуванням вимог ринку праці, слід зазначити, що ринок праці невід'ємно пов'язаний з можливістю працевлаштування. За п.1.5 Положення таке навчання з урахуванням вимог ринку праці обумовлюється відповідним договором між особою та місцевим центром зайнятості, а за наведеним договором обидві сторони зобов'язані сприяти працевлаштуванню безробітної. Отже, позивачка за власним бажанням використала своє право на отримання професії за особисто обраним напрямком та разом з Маріупольським міським центром зайнятості взяла на себе ризики щодо можливого працевлаштування. Доказів того, що професія «оператор комп'ютерної верстки» на ринку праці не користується попитом позивачем суду не надано. Враховуючи наведене, безпідставним та необґрунтованим є посилання позивача щодо направлення її на навчання професії, яка не користується попитом на ринку праці, як на підставу стягнення з Маріупольського міського центру зайнятості матеріальної та моральної шкоди. Стосовно обґрунтування позовних вимог до ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» щодо несвоєчасного повідомлення консультанта - позивача [PERSON] про виникнення у неї права на трудовий дохід в період отримання допомоги по безробіттю судом враховується наступне. 20 травня 2011 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» був укладений цивільно-правовий договір (договір про співробітництво № 831710). Умовами вказаного договору передбачалося надання позивачем послуг по залученню до страхування потенційних страхувальників. ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» надає потенційним страхувальникам інформацію про умови страхування різних страхових компаній, забезпечує укладення договорів страхування. Таку діяльність ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» проводить як власними силами, так і силами третіх осіб - консультантів, з якими укладає договори про співробітництво, на підставі яких консультанти здійснюють пошук можливих страхувальників, інформують їх про умови страхування запропоновані страховими компаніями, з якими працює ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД.», надають таким страхувальникам необхідні роз'яснення і допомогу у виборі кращих умов страхування. За надання своїх послуг ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» отримує від страхових компаній винагороду у випадку фактичного укладення і оплати договорів страхування кожним страхувальником, залученим нами до страхування у відповідній страховій компанії. Частина такої винагороди сплачується ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» відповідному консультанту за його фактично виконану роботу. Саме на таких умовах і був укладений вказаний договір про співробітництво. (а.с.7-15) Через відсутність результатів робіт протягом 6 місяців договір був припинений 20.12.2011 року. У ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» залишилися зобов'язання з виплати позивачу комісійної винагороди на підставі підписаних нею актів виконаних робіт за червень, липень, вересень та грудень 2011 року, яке було належним чином припинено 07.02.2012 року шляхом його виконання, а саме перерахуванням належних коштів в безготівковому порядку на банківський рахунок позивача. (а.с.123-132) Правовою підставою виплати позивачу комісійної винагороди в лютому 2012 року був не лише договір про співробітництво № 831710 від 20.05.2011 року, а й акти виконаних робіт до цього договору за червень, липень, вересень та грудень 2011 року. При цьому позивач власноруч підписала акти виконаних робіт, що передбачали необхідність сплати на її користь грошових коштів, а також отримала вказані кошти на свій банківський рахунок. Зазначені обставини свідчать про обізнаність щодо оплатності наданих [PERSON] послуг та наявності в неї права на отримання коштів на підставі згаданих актів. Твердження представника ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» про навмисне затримання [PERSON] до лютого 2012 року повернення ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» підписаних нею актів виконаних робіт за 2011 рік, останньою не спростоване, що свідчить про її намагання отримати кошти за актами вже після припинення виплати їй допомоги по безробіттю. Крім того, згідно статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, в тому числі про укладення цивільно-правового договору. Вказаний обов'язок покладається саме на застраховану особу - [PERSON], яка зареєстрована як безробітна, а не на особу, яка уклала з безробітним цивільно-правову угоду. Враховуючи наведене ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» своїми діями не порушувало жодних прав та законних інтересів позивача, а пред'явлені до нього позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими. Відповідно до ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України майнова і моральна шкода відшкодовуються виключно за наявності вини особи, яка її завдала, але встановлені судом обставини свідчать про відсутність жодної вини Маріупольського міського центру зайнятості, ТОВ «ЄВРОЛАЙФ Україна ЛТД» у заподіянні шкоди позивачу, яку судом не встановлено. Розмір матеріальної, моральної шкоди, як вже було зазначено, позивач пов'язує з грішми: у сумі 17537,62 грн., які стягнуто з нею за рішенням суду та у сумі 3500 грн., що необхідні їй для погашення судових витрат, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання вказаного рішення суду. Проте чинним законодавством України не передбачене право позивача на захист своїх незаконних дій встановлених судом та відшкодування шкоди за вчинення цих незаконних дій. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволені позову, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати несплачені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з позивача на користь держави, за вимоги майнового характеру у розмірі 243,60 грн. та немайнового - у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved