Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про захист права власності, вселення, усунення перешкод в користування майном та встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що на підставі договору дарування частини квартири від 16 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (реєстр № 286) їй на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з цього реєстру за № 53642362. Інша ? частини вказаної квартири належить відповідачу [PERSON]. У квартири [ADDRESS] проживає відповідач [PERSON], яка одноосібно розпоряджається усією квартирою, перешкоджає реалізації її прав щодо володіння, користування та розпорядження часткою майна, що належить їй на праві спільної часткової власності за договором дарування. 19 лютого 2016 року позивач зареєструвалася за вказаною адресою. Вона неодноразово намагалась вселитись в квартиру, але відповідач її в квартиру не допускає, ключі від вхідних дверей квартири не надає. У зв'язку з цим вона зверталась до правоохоронних органів з проханням допомогти їй вселитися в квартиру, однак, відповідач, навіть в присутності працівників правоохоронних органів не надав можливості заселитися в квартирі і занести речі. Також вона направила відповідачу рекомендованим листом вимогу про надання їй комплекту ключів та безперешкодного вселення до квартири. Одночасно вони не можуть у мирний спосіб домовитися про спільне користування квартирою. Квартира знаходиться на 7 поверсі 9-поверхового будинку. Загальна площа квартири становить 72, 4 кв.м., корисної 70,9 кв.м., житлової 43,7 кв.м. Складається з 2-х кімнат: ізольованої кімнати площею 26,9 кв.м та другої кімнати прохідної (не ізольованої) площею 16,8 кв.м, кухні-10,9 кв.м. , коридору 10, 4 кв.м, ванної кімнати та туалету, які є сумісні -5,0 кв.м., лоджії - 4,8 кв.м.. Порядок користування квартирою не визначений та не визначався. Вона знаходилася в загальному користуванні попередніх власників. За законом, їй, як співвласниці ? квартири, належить в ідеальних частках 36,2 кв.м загальної площі, з них - 21, 85 кв.м. житлової площі. Вважала би за найкращий варіант щодо виділення їй у користування прохідної (не ізольованої) кімнати площею 16,8 кв.м, з подальшою компенсацією їй співвласником вартості рештки від ідеальної частини житлової площі (21,85- 16,8=5,05) кв.м., вартості лоджії, площею 4,8 кв.м., якою вона не зможе ніколи користуватися, оскільки вона знаходиться за ізольованою кімнатою площею 26,9, яка буде належати [PERSON] та можливістю переобладнання названої кімнати в ізольовану шляхом демонтажу вбудованої шафи за рахунок співвласника. Решту квартири залишити у спільному користуванні. Відповідач не погоджується і на вирішення питання мирним шляхом щодо спільного користування та розпорядження квартирою, на яку вони мають право відповідно до закону. Вона змушена винаймати житло, зазнавати матеріальних збитків. Таким чином вона змушена звернутись з позовом до суду, оскільки з вини відповідача, вона, як співвласник ? частини квартири, протягом тривалого часу взагалі позбавлена права користуватися та розпоряджатися своїм майном та відповідним чином виконувати і обов'язки по утриманню майна. Просить суд вселити її в квартиру [ADDRESS]. Усунути перешкоди, у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача забезпечити їй вільний доступ до названої квартири. Ухвалити рішення про порядок користування квартирою. Виділити їй у користування прохідну (не ізольовану) кімнату площею 16,8 кв.м. Виділити відповідачу ізольовану кімнату площею 26,9 кв.м, лоджію, площею 4,8 кв.м. Стягнути з відповідача вартість рештки від ідеальної частини житлової площі (21,85-16,8=5,05), тобто 5,05 кв.м,, вартість лоджії - площею 4,8 кв.м. Зобов'язати відповідача переобладнати квартиру шляхом демонтажу вбудованої шафи за рахунок співвласника, та переобладнання кімнати площею 16,8 кв.м. в ізольовану. Решту квартири залишити у спільному користуванні. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 31 травня 2016 року [PERSON] скерувала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд вселити її в квартиру [ADDRESS]. Усунути перешкоди, у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача забезпечити їй вільний доступ до названої квартири. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, вона є інвалідом І групи, підгрупи «А», що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, потребує постійного стороннього догляду. У 2002 році за час її шлюбу з [PERSON] ними було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 15.03.2002 року. Квартира є двокімнатна, розташована на сьомому поверсі багатоквартирного будинку, загальною площею 72,4 кв.м., жилі кімнати площею 16,8 кв.м. та 26,9 кв.м. не є ізольованими. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси за [PERSON] було визнано право власності на ? частини спірної квартири, яку він без виділу належної йому частини квартири в натурі продав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 03 липня 2007 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Миколенко І.М. Після смерті [PERSON], [INFO] ? частини спірної квартири успадкував його син [PERSON] В червні 2013 року [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом про виділення частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом стягнення з неї грошової компенсації вартості належної йому ? частини квартири в розмірі 187048 грн. Позов було мотивовано тим, що спільне проживання є неможливим, вона перешкоджає у користуванні майном, а майно є неподільним. Останній раз ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2016 року справу було повернуто на новий розгляд та зауважено, що суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію. 16.02.2016 року під час відкритого судового провадження [PERSON] подарував належну йому частину квартири [PERSON], що підтверджується договором дарування частини квартири від 16.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. 16.02.2016 року [PERSON] разом з [PERSON], не попереджаючи її про зміну співвласника квартири, не узгоджуючи із нею порядку користування спільних майном, викликали поліцію та повідомили про те, що вона заважає користуватися їхнім майном, зайняли без узгодження з нею меншу, не ізольовану кімнату. В цей же день [PERSON] мала намір занести у квартиру меблі та особисті речі в такій кількості, що речами було зайнято два між сходові майданчика в під'їзді. Очевидно, що вказаними речами буде заставлена квартира так, що не буде вільного проїзду для інвалідного візка. Після вселення [PERSON] незважаючи на зимовий період та на те, що у квартирі знаходилась малолітня дитина, мій онук, відкрила вікно у кімнаті та почала курити у вікно. Конфлікт з відповідачем продовжувався в цей день до 22-ї години, шо підтверджується матеріалами перевірки, складеними інспектором Черкаського відділу поліції від 16.02.2016 року, від 17.02.2016 року. Отже, питання користування спільним майном за взаємною згодою з позивачем на засадах взаємопорозуміння та добросусідства не розглядалось відповідачем з самого початку. 21 травня 2016 року, не чекаючи на вирішення судом справи, відповідач приїхала до спільної квартири разом зі своєї дочкою, племінницею та чоловіком племінниці, які у цей день сім разів викликали наряд поліції, про що додаються матеріали перевірки Черкаським відділом поліції. З'ясування обставин справи тривало до пізнього вечора. З цей день їй викликали бригаду швидкої медичної допомоги, які встановили ознаки гіпертонічного кризу. Умови спільної квартири влаштовані для вільного проїзду інвалідного візка: широкі дверні отвори, поєднана ванна і туалет, що має для неї вирішальне значення у визначенні питання придатності житла для постійного проживання з її захворюванням. У будинку нещодавно побудовано пандус для виїзду на вулицю. З мешканцями будинку склалися дружні стосунки, сусіди допомагають вирішувати складні для неї побутові питання, що для неї життєво необхідно. Відношення з співвласником квартири, яка не узгоджує своїх дій щодо користування спільною частковою власністю, не рахується зі станом її здоров'я та способом життя, створює для неї важке психоемоційне навантаження та умови, при яких для неї втрачається така ознака житла як придатність для постійного проживання. Таким чином, між позивачем та відповідачем встановилися неприязнені стосунки. Порядок користування між сторонами не встановлювався ні за домовленістю між сторонами, ні судовим рішенням. Питання про виділ частки в натурі не ставилося. Відповідач до моменту набуття прав власності на спільну квартиру мала у власності частину трикімнатної квартири [ADDRESS], яку відчужила за договором купівлі-продажу від 01.02.2016 року - за два тижні до укладення договору дарування частини спільної квартири. В спільній квартирі відповідач ніколи не проживала. Станом на дату подання позову відповідач проживає за іншою адресою. Комунальні послуги за квартиру відповідач не оплачує. Вважає, що припинення права власності відповідача на частину квартири з виплатою їй компенсації, визначеної експертною оцінкою, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки за вказані кошти буде можливість придбати ізольоване житлове приміщення без співвласників та позбутися конфліктної ситуації. У зв'язку з вищевикладеним, позивач вважає за доцільне звернутись до суду з позовом про припинення права [PERSON] на частку у спільній частковій власності так як спільне володіння і користування майном є неможливим. Грошову суму, необхідну для виплати відповідачу вартості його частки у спірній квартирі, буде внесено на депозитний рахунок суду після визначення вартості частки відповідача судовою будівельно-технічною експертизою. Просить суд припинити право [PERSON] на частку, яка складає ?, у квартирі [ADDRESS], зі стягненням відповідної грошової компенсації з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] Визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі договору дарування від 16.02.2016 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник зменшені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] просили суд залишити без задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила залишити їх без задоволення, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, на попередніх судових засіданнях позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, в позові [PERSON] просив суд відмовити. Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами письмові докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору дарування частини квартири від 16 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. (реєстр № 286) [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з цього реєстру за № 53642362. Інша ? частини вказаної квартири належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру за [NUMBER] від 12.03.2002 року. В позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач добровільно не впускає її до помешкання та відмовляється надати їй вільний доступ до житла. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, та той факт, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно перешкоджає позивачу [PERSON] у реалізації її прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, що належить їй на праві спільної часткової власності, що не заперечувалося в судовому засіданні самим представником [PERSON] та підтверджується висновком від 22.02.2016 року перевірки по матеріалам ЄО-6517 від 16.02.216 року, ЄО-6522 від 16.02.2016 року, ЄО-6475 від 16.02.2016 року, висновком від 22.02.2016 року перевірки по матеріалам ЄО-6673 від 17.02.2016 року, висновком від 22.02.2016 року перевірки по матеріалам ЄО-6517 від 16.02.2016 року, ЄО-6522 від 16.02.2016 року, ЄО-6475 від 16.02.2016 року, протоколами прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.02.2016 року, з яких вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають конфлікти з приводу користування майна за адресою: [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 391 ЦК України. Право власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання і розпорядження ним своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, своїми діями відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS], що порушує права позивача закріплені в ст. ст. 317, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України на користування належним їй майном і ці права мають бути захищені судом, шляхом вселення позивача у спірну квартиру та усуненням перешкод шляхом надання вільного доступу до квартири. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що на момент розгляду справи спірною квартирою фактично користується [PERSON], домовленості про порядок користування між сторонами відсутні. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Спірна квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача, кожний з яких володіє її ? частиною. [PERSON] в ході розгляду справи вказувала, що припинення права власності на її частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки іншого житла у власності вона не має. Сам по собі факт проживання особи не за місцем наявної власності не може свідчити про відсутність порушених прав [PERSON] З матеріалів справи не вбачається доказів неможливості проживання в одній квартирі сторін внаслідок постійних сварок та непорозумінь у побуті. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 року у справі № 6-22505св09). В межах розгляду даної справи судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 06/17-БТ від 03.05.2017 року дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS], на час проведення експертизи, розрахована порівняльним підходом складає 608812 грн. без ПДВ. Виділити з двокімнатної квартири [ADDRESS] ? частину квартири позивачу, з облаштування двох окремих ізольованих квартир із самостійним виходом, які б відповідали санітарним і технічним вимогам не вбачається можливим. Дійсна ринкова вартість ? частини квартири [ADDRESS], на час проведення експертизи складає 304406 грн. без ПДВ. Факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання в право власності. Втручання в право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивачем [PERSON] на момент розгляду справи не було внесено на депозитний рахунок Соснівського районного суду м. Черкаси грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу [PERSON] ? частки квартири [ADDRESS]. Суд вважає, що позивачем не доведено підстав, за наявності яких відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника може бути припинено. У випадку задоволення позову про припинення права на частку у спільному майні, буде порушеним принцип рівності прав співвласників, це призведе до обмеження прав одного учасника за рахунок іншого, а в даному випадку припинення права відповідача [PERSON] на частку у спільному майні завдасть їй істотної шкоди з огляду на відсутність іншого житла. Вказані обставини свідчать про відсутність можливості примусового припинення права власності позивача на ? частку спірної квартири у порядку ст. 365 ЦК України. Створення позивачу відповідачем перешкод у користуванні квартирою не є підставою припинення права [PERSON] на частку у спільному майні за диспозицією ст. 365 ЦК України, а може бути підставою для негаторного позову [PERSON] (ст. 391 ЦК України). Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Саме з такою вимогою і звернувся [PERSON] до суду. Отже, припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та суперечитиме принципу непорушності права мирно володіти своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на ? частку квартири, що перебуває у спільній частковій власності, та про визнання права власності на ? частку квартири є необґрунтованою і не підлягає задоволенню Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Outcome: approved