Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та відповідно до позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку поділу майна подружжя, припинивши право власності [PERSON] на ? частини спірної квартири. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 21.12.1983 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва 19 вересня 2017 р. За час шлюбу сторони придбали у власність спірну квартиру [ADDRESS] та вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та свої вимоги обгрунтовує посиланням на вимоги статей 60, 71 СК України В ході судового розгляду відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов та відповідно до позовних вимог за зустрічним позовом просив суд визнати за ним ( [PERSON]) право власності на ? частину спірної квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна квартира [ADDRESS], що є предметом поділу, була придбана подружжям [PERSON] в 2012 р. у рамках державної програми змішаного фінансування 70/30 та була придбана завдяки тому, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] мав відповідні пільги та підпадав під категорію осіб, що мали можливість придбати житло за зазначеною програмою. Вважає спірну квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та просить визнати за собою в порядку поділу майна подружжя ? частину даної квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON]. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, а саме зазначаючи те, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS], що зазначено в позові було набуто подружжям під час шлюбу та вказане майно, є спільною сумісною власністю подружжя та саме дане майно підлягає поділу. Також в судовому засіданні позивач та представник позивача заперечувала щодо задоволення зустрічного позову, мотивуючи це тим, що квартира [ADDRESS], вказана вище дійсно була придбана за державною програмою придбання житла 70/30, та придбана нею та їх сином [PERSON] за їхні спільні кошти та саме за кошти позивача та третьої особи [PERSON], крім того третій особі належить ? частини спірної квартири. Відповідач [PERSON] будь - якої участі у придбані даної квартири [ADDRESS] в м. Києві не приймав, коштів не надавав, крім того на час придбання даної квартири позивач та відповідач вже не вели спільного господарства, не проживали разом, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2017 р., де вказано, що сторони разом не проживають протягом 14 років, тобто з 2003 року та спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] та його представник первинний позов визнали частково, а саме визнавали факт придбання спірної квартири [ADDRESS] під час шлюбу сторін, але при цьому зазначають, що дана квартира була придбана за рахунок обміну квартири [ADDRESS], що належала відповідачу [PERSON] та була придбана останнім в 1976 р. до укладання шлюбу в 1983 р. та станом на 1 грудня 1983 р. за дану квартиру відповідачем було сплачено пай в розмірі 2802 крб. В період з грудня 1983 р. по квітень 1986 р. також було сплачено пай за квартиру [ADDRESS] в розмірі 358 крб.40 коп. та загалом було сплачено 3160 крб.20 коп. Доплата при обміні вказаної вище однокімнатної квартири [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] становить 2970 крб. 10 коп., що були сплачені в шлюбі сторонами. На підставі чого відповідач вважає, що в результаті поділу майна подружжя позивачу повинно бути належати 1/3 частина спірної квартири [ADDRESS]. Стосовно квартири [ADDRESS] в м. Києві позивач за зустрічним позовом вваажє, що вказана квартира придбана у шлюбі подружжям та підлягає поділу у відповідності до вимог ст.60 СК України. Третя особа, що була залучена під час розгляду справи на стороні позивача - [PERSON] підтримав позов [PERSON] та заперечував щодо задоволення зустрічного позову з обставин, що були викладені позивачем [PERSON] та її представником. Крім того третя особа категорично заперечував той факт, що відповідач [PERSON] приймав участь у придбанні спірної квартири [ADDRESS]. Суд заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного: З 21 грудня 1983 року [PERSON] та [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2017 р. Як було встановлено в ході судового засідання та не оспорювалось учасниками судового процесу під час шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS] реєстраційне посвідчення видане 29 березня 1996 р. ( а.с. 10). Як убачається з матеріалів справи, що квартиру [ADDRESS] [PERSON] отримав в 1976 р. на себе по праву члена кооператива ЖБК «Арсеналець 10». Перший паєвий внесок було зроблено в розмірі 40% від повної вартості квартири в розмірі в сумі 1650 крб. В період часу з 1976 р. по грудень 1983 р. було ще сплачено 1152 крб., та загальна сума внесків складала 2802 крб. З грудня 1983 р. по квітень 1986 р. було внесено суму внесків за квартиру [ADDRESS] в розмірі 356, 4 крб. та загальна сума паєвого внеску за квартиру [ADDRESS] складала 3160 крб.40 коп. В квітні 1986 р. був проведений обмін однокімнатної квартири [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з виплатою різниці між сумами виплачених внесків за дані квартири станом на 01.04.1986 р. в розмірі 1722 крб.4 коп. Вся сума виплаченої ссуди по квартирі [ADDRESS] з травня 1996 р. з врахуванням доплати при обміні однокімнатної квартири [ADDRESS] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] становить 2970 крб.10.коп. загальна сума паєнакопичення по квартирі [ADDRESS] становить 6136 крб. 94 коп. ( а.с.29). Дана інформація в судовому засіданні позивачем спростована не була. Відповідно до договору про фінансування будівництва житла за програмою «70 х 30» від 2 лютого 2010 р. укладеного між Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] останні приймали участь у фінансуванні будівництва житлового будинку на перехресті [ADDRESS] та здійснювали оплату щодо фінансування будівництва ( а.с. 56 -63.). 20 квітня 2012 р. на ім»я [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] Як убачається з рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 19 вересня 2017 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не проживали разом з 2003 року, спільного господарства не вели. Частинами 4,5 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто як убачається на момент придбання спірної квартири [ADDRESS] позивач та відповідач не підтримували сімейно - шлюбних стосунків, спільного господарства не вели. Всі витрати щодо придбання даної квартири несли позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] Статтями 69 - 71 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з вимог ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ст.386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Також статтями 80,81 даного Кодексу визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню частково, а саме визнання права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], з врахуванням сум виплат, що були сплачені подружжям під час шлюбу. При цьому зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя задоволенню не підлягає в повному обсязі, так як позивач за зустрічним позовом не довів, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти позивача та відповідача, крім того, як було встановлено, що позивачу за первинним позовом [PERSON] та третій особі [PERSON] належить на праві власності по ? частині в спірній квартирі [ADDRESS], та в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом не обгрунтував свою позицію, щодо припинення права власності на спірне майно третьої особи [PERSON]

Outcome: partial