Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.03.2011 р. шлюб між ними був розірваний та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 січня 2011 р. до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-419/2011 р., який був пред'явлений до виконання до ВДВС Коломийського міського управління юстиції з метою стягнення аліментів. Однак покладені на відповідача зобов'язання щодо сплати аліментів останній добросовісно не виконував, в результаті чого нього утворилась заборгованість по невиплачених аліментах. На даний час позивач не має постійного місця роботи та отримує мінливий дохід, а неповнолітня донька повинна отримувати відповідне грошове забезпечення на оплату харчування, проживання, на забезпечення повноцінного рівня життя. Просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки. Визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1320 грн. гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю і в своєму поясненні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти зміни способу присудження аліментів з 1/4 частки на тверду грошову суму, але відповідач готовий платити аліменти щомісячно по 545 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи у сторін під час перебування їх в шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.9). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.03.2011 р. шлюб між сторонами був розірваний та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 січня 2011 р. до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.10). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має. Враховуючи інфляційні процеси, які відбулися в нашій державі протягом останніх двох років, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо, суд вважає, що матеріальний стан позивача щодо утримання неповнолітньої дитини змінився, тобто зменшився, а тому дійсно необхідно змінити спосіб присудження аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки згідно з рішенням Шевченківського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2011 року з 1/4 частки заробітку (доходу) на тверду грошову суму, але не в розмірі, якому просить позивач оскільки серед підстав позову позивач зазначила додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, стягнення яких вирішуються шляхом звернення до суду з іншим позовом. Визначаючи розмір твердої грошової суми, яку відповідач має сплачувати суд враховує також те, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015р.» прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 01.09.2015р. складає1455 грн., тобто частка мінімальної участі кожного з батьків в матеріальному утриманні дитини повинна складати хоча б 727,50 грн. на дитину.

Outcome: partial