Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що 30 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сімейне життя. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати їхній шлюб. Визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею, а також залишити їй прізвище «Косей». Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 2000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу, однак заперечували проти стягнення аліментів в розмірі, який просить позивач. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 липня 2011 року між [PERSON] та Косей (дошлюбне прізвище - Забалуєва) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис № 390, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторне) [PERSON] І-ФМ № 130251 від 29.08.2015 року. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO] З Свідоцтва про народження [PERSON] 1-ФМ № 239487 від 02.10.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області встановлено, що [PERSON] народилася 25.09.2012 року, про що складено відповідний актовий запис № 1200. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З позовної заяви випливає, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися 03 липня 2013 року. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Оскільки, відповідач працездатний, аліментів нікому не сплачує, вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. З наведених підстав просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Вважає, що навіть така сума є недостатньою для забезпечення мінімальних видатків на дитину. Судом також встановлено, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу є неможливим, шлюб розпався остаточно. При цьому, відповідач заперечує проти стягнення аліментів в розмірі, який просить позивач. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, то суд вважає, що така підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним, аліментів нікому не сплачує, в той же час, працює неофіційно, його дохід носить мінливий характер. В силу ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 грудня становить 1355 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину у віці до 6 років становить 406,50 грн. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (від\~02.06.2016\~№\~1404-VIII), у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ч. 1 ст. 192 СК України, а також п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач є працездатним, здоровим, працює за кордоном, аліментів нікому не сплачує, в той же час має мінливий дохід, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 03 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 07 грудня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 09 грудня 2016 року.

Outcome: partial