Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Мукачівської міської ради, [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування на гараж [NUMBER], що знаходиться у 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія». Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина в тому числі і на гараж [NUMBER], що знаходиться у 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія». Зазначає, що її батько був членом гаражного кооперативу «Будіндустрія» з 1990 року, побудував вказаний гараж та користувався ним до своєї смерті, проте документи про право власності на даний гараж він за життя не оформив. Також батько залишив заповіт за яким усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право він заповів своїй доньці [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини позивач дізналась, що спадкова справа на гараж відкрита не була так як за життя документи на гараж її батько не оформив. Після смерті батька вона фактично стала володіти і розпоряджатися вказаним гаражем у якому зберігала власні речі та інструменти. У зв'язку з необхідністю оформлення документів на гараж і неможливістю оформити право власності на спадкове майно іншим способом вона змушена була звернутися до суду про визнання права власності. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили його задовольнити. Представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради до суду подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу № 1 від 31.05.1984 року на засіданні загальних зборів власників автогаражів було вирішено створити із числа таких власників гаражний кооператив «Будіндустрія». В подальшому зазначене рішення загальних зборів власників гаражів було затверджено рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 190 від 11.07.1984 року «Про утворення гаражних кооперативів «Запорожець», «Будіндустрія», «Північний». Крім цього, на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 321 від 12.12.1984 року «Про реєстрацію статутів гаражних кооперативів» було зареєстровано статут гаражного кооперативу «Будіндустрія». Відповідно до протоколу спільного засідання адміністрації і профкому заводу «Будіндустрія» від 03.03.1990 року [PERSON] було виділено місце для будівництво гаражу у гаражному кооперативі «Будіндустрія» [NUMBER] в ряді № 2. Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.02.2009 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.04.1960 року, батьком останьої є [PERSON] Як заначає позивач, на випадок своєї смерті, її батько [PERSON] склав заповіт відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що буде належати і те, що за законом матиме право доньці [PERSON] 25.05.2009 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON], на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] яку [PERSON] успадкувала за своїм батьком. В свою чергу оформити право власності на спірний гараж [PERSON] не змогла, оскільки як пояснила в судовому засіданні батько за життя документи на гараж не оформив, а нотаріус рекомендував їй звернутися для вирішення цього питання до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини, а саме гаражу [NUMBER], що знаходиться у 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія» суд враховує наступне. Відповідено до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. При цьому, безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови (наприклад, прийняття спадщини одним із спадкоємців за умови, що інші спадкоємці від спадщини відмовляються), рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася. Зазначене свідчить про те, що прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Вказане також підтверджується п. 3.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 N 296/5, відповідно до якого прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Аналогічну норму також містить п. 208 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України [NUMBER]/5 від 03.03.2004 року, яка була чинною на момент відкриття спадщини. Обгрунтовуючи заявлену поовну вимогу позивач вказує на те, що після смерті батька вона фактично стала володіти та розпоряджатися спірним гаражем, в якому зберігала особисті речі. Поряд з цим, як роз'яснено в п. 2 листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадщина відкрилась після 01 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. В п. 9 зазначеного листа щодо встановлення факту прийняття спадщини роз'яснено, що враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). В той же час, як було зазначено вище на підставі заповіту, складеного [PERSON] на випадок своєї смерті, 25.05.2009 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON], на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] яку [PERSON] успадкувала за своїм батьком. Зазначене однозначно свідчить про те, що [PERSON] зверталася із заявою про прийняття спадщини за померлим батьком, оскільки не проживала разом із спадкодавцем, а відтак із врахуванням ч. 2 ст. 1268 ЦК України прийняла усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, які входили до складу спадщини, в тому числі і на спірний гараж. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Згідно з роз'яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Також зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім цього, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи наведене, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов'язки. В свою чергу відповідачі як виконавчий комітет Мукачівської міської ради так і [PERSON] не порушують та не оспорюють прав позивача в частині заявленої вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права. В ході судового розгляду неодноразово зверталося увагу позивача на наявність чи відсутність підстав для пред'явлення позову до виконавчого комітету Мукачівської міської ради так і [PERSON] в частині заявленої вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, оскільки саме територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини набувають відповідних прав і можуть бути відповідачами в даній категорії справ, а не виконавчий комітет Мукачівської міської ради, який є відмінним від органу місцевого самоврядування - Мукачівської міської ради. Таким чином враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦПК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов'язок щодо роз'яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку що позов пред'явлений до неналежного відповідача у справі, у зв'язку з чим зазначена обставина виключає можливість вирішення питання про задоволення позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено факт звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а відтак прийняття спадщини в цілому за померлим батьком, що також свідчить про відсутність предмету спору в частині встановлення факту прийняття спадщини, а також враховуючи безпідставність звернення з такою вимогою до відповідачів суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання права власності на гараж [NUMBER], що знаходиться у 2-му ряді гаражного кооперативу «Будіндустрія» слід зазначити наступне. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] у 2010 році він звернувся до виконавчого комітету Мукачівської міської ради з проханням надати йому дозвіл на користування гаражу в гаражного кооперативу «Будіндустрія». Після того як виконавчий комітет Мукачівської міської ради прийняв рішення № 114 від 26.05.2010 року «Про будівництво», він здійнив добудову спірного гаражу, так як на той час цей гараж знаходився в напівзруйнованому стані. Хто був попереднім користувачем спірного гаражу йому на той час було не відомо. Приблизно літом 2011 року до нього звернулася [PERSON], яка йому повідомила, що цей гараж належав її батькові, а оскільки той помер, то права на цей гараж належать тепер їй. Як показав в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], що був членом гаражного кооперативу «Будіндустрія» з часу його утворення та мав там гараж. Також йому відомо, що [PERSON] будував спірний гараж, а після його смерті гараж був розбитий, а потім ним почав користуватися хтось інший. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що є знайомою позивача [PERSON], з якою декілька разів була біля спірного гаражу. Також одного разу вона разом із позивачем побачили, що колодка на воротах гаражу була змінена, а двері пофарбовані. Крім того пояснила, що дійсно гараж був дещо зруйнований, проте це був незначний отвір в стіні гаражу. Також як показав в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], що з моменту заснування гаражного кооперативу «Будіндустрія» був його членом та мав там гараж. Також бачив як [PERSON] будував спірний гараж. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показав, що приблизно з 1984 року по 1996 рік був головою гаражного кооперативу «Будіндустрія». Приблизно у 1987 році [PERSON] було виділено місце під будівництво гаражу. Як показав в судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON], що користується гаражем з 1997-1998 років в гаражному кооперативі «Будіндустрія» по сусідству із спірним. Приблизно з 2010 року спірним гаражем почав користуватися [PERSON], а до того хто користувався цим гаражем йому не відомо. Також показав, що до того як [PERSON] почав користуватися цим гаражем, такий був в напівзруйованому стані, зокрема були відсутні ворота та фактично не було однієї стіни. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що разом з чоловіком користується гаражем в гаражному кооперативі «Будіндустрія» близько восьми років. Також показала, що приблизно у 2010 році спірний гараж перебував у дуже занедбаному стані, ним ніхто не користувався, в гаражі були відсутні ворота та стіна. Фактично там було складене якесь сміття. Крім того відповідно до акту від 04.11.2011 року зафіксовано, що забудовником спірного гаражу був батько позивача. Як передбачено ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Також Пленум Верховного Суду України в п. 8 Постанови № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз'яснив, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України «Про власність»). Зазначене також підтверджується п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якого якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Поряд з цим слід слід заначити наступне. Відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 114 від 26.05.2010 року «Про будівництво» вирішено дозволити завершити будівництво цегляного гаражу в автогаражному утворенні «Будіндустрія» [PERSON] На виконання зазначеного рішення [PERSON] було виготовлено технічну документацію на спірний гараж. Згідно з інформаційної довідки № 2666 від 15.12.2014 року, виданої КП «Мукачівським МБТІ та ЕО», забудовником гаражу [NUMBER], що знаходиться у 2-му ряді гаражного утворення «Будіндустрія» є [PERSON] Також як вбачається з листа виконавчого комітету Мукачівської міської ради № М-1378/01-20 від 26.10.2012 року, на підставі п. 2.2 рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 114 від 26.05.2010 року «Про будівництво» була виготовлена проектно-технічна документація на капітальний гараж [PERSON], яка погоджена головним архітектором 09.11.2010 року. Таким чином судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 114 від 26.05.2010 року «Про будівництво» [PERSON] було дозволено завершити будівництво спірного гаражу, а відтак такий вважається його законним забудовником, володільцем та користувачем. При цьому, враховуючи межі цивільного процессу відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд не вправі давати оцінку зазначеному рішенню, оскільки таке не є предметом спору. Таким чином рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради на час розгляду справи в суді є чинним та обов'язковим для виконання. Крім того суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, що згідно з роз'яснень, що містяться в п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. При цьому, як пояснили в судовому засіданні позивач та її представник, жодної письмової відмови від нотаріуса з питань оформлення спадкових прав на спірний вони не отримували. Одночасно, як зазначалося вище, у цивільних спорах про право власності спадкоємця на спадкове майно за відсутності інших спадкоємців має бути територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування, яким є Мукачівська міська рада. Таким чином, із врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та враховуючи те, що відповідач [PERSON] має речове право на спірний гараж, рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради про надання йому такого права не оспорене, а також враховуючи безпідставність звернення з такою вимогою до зокрема до відповідача виконавчого комітету Мукачівської міської ради суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Outcome: dismissed