Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.Є. для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що належав її батьку [PERSON], який помер [INFO]. Позивач зазначає, що після смерті батька у неї відсутній правовстановлюючий документ на зазначений житловий будинок і місцезнаходження його їй невідоме. У зв'язку з чим, приватний нотаріус, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно і запропонував звернутися до суду для вирішення цього питання. Відповідно до довідки, наданої Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 07.11.2016 року власником домоволодіння та присадибної земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS] до дня смерті був [PERSON]. Позивач зазначає, присадибну земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок і яка належала її батьку, вона оформила на себе в порядку спадкування, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1204001082016. Позивач вважає, що виходячи з наведеного, та відповідно до даних довідки Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, її батько являвся власником зазначеного житлового будинку, що не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Позивач зазначає, що на іншу частину свого майна, батьком складено заповіт 29.11.2005 року, зареєстрований за № 75, на неї та на її рідних: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які від зазначеного житлового будинку відмовляються на її користь. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить судові витрати, понесені позивачем віднести на рахунок держави. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, але подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому зазначили, що проти даного позову не заперечують. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Зі свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого 08.05.2015 р. виконкомом Преображенської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області вбачається, що спадкодавець [PERSON] дійсно помер [INFO] /актовий запис № 7/, який є батьком сторін у даній справі, що також підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], копією актового запису про шлюб між [PERSON] та [PERSON] за № 20 від 20.08.1980 р., свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. У зв'язку з тим, що у позивача, після смерті батька, був відсутній правовстановлюючий документ, приватний нотаріус Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудий М.Є., листом від 02.11.2016 року за № Л-21/02-17, відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно. Відповідно до доданої до матеріалів справи довідки, наданої Преображенською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області від 07.11.2016 року за вихідним № 1362, згідно із записами погосподарських книг, власником домоволодіння та присадибної земельної ділянки, розташованого за адресою: [ADDRESS] до дня смерті був [PERSON]. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за вихідним № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із технічного паспорту на будинок, виготовленого КП «Томаківське БТІ» ДОР» 19.07.2016 року, вбачається, що батько позивача, згідно експлікації до плану будинку, фактично являвся власником житлового будинку загальною площею 91,65 кв. м.; житловою площею 28,20 кв. м. та господарськими будівлями. Будинок та інші господарські будівлі 1915 року побудови, не є аварійними та придатні до користування. Згідно з висновком ТОВ «Грандторгстрой» дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями станом на 09.11.2016 року складає 45 800,00 гривень. Присадибну земельну ділянку, на якій розташований зазначений житловий будинок і яка належала батьку позивача [PERSON], остання оформила на себе в порядку спадкування, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1204001082016. З повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 23.11.2016 р. за вих. № 767/01-16 вбачається, що згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 45898895 від 23.11.2016 р., після смерті [PERSON], заводилась спадкова справа 83/2015, копію якої додано до матеріалів справи на 55 арк. Відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно є дійсно перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину. Як зазначає позивач, що на іншу частину свого майна, батьком складено заповіт 29.11.2005 року, зареєстрований за № 75, на неї та на її рідних: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які від зазначеного житлового будинку відмовляються на її користь, що підтверджується копією вказаного заповіту. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у позивача дійсно відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Тобто після смерті батька позивач дійсно має право на отримання спадщини за законом навіть при тих обставинах, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача не претендує на спадщину після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі, при цьому викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що [PERSON] являвся власником житлового будинку.Тобто позивач має право на отримання спадщини за законом навіть при тих обставинах, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивач не просить відшкодувати їй судові витрати, тому суд вважає можливим звільнити відповідачів від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved