Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER]. Відповідач по справі являється сином позивачки та зареєстрований в квартирі з 15.12.1992 року, але фактично не проживає в ній з 2015 року по теперішній час. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі, який фактично відсутній в ній з 2015 року, є перешкодою позивачу в користуванні власністю та викликає інші незручності , у зв'язку з чим позивач і вимушений звернутися до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Прохала позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи , не надав до суду пояснень щодо позову. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача , оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , встановив наступне. Як вбачається з позову, власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно( [NUMBER]), являється позивач [PERSON] В даному житловому приміщенні, крім позивача, зареєстрований ще її син [PERSON], який є відповідачем по справі. Починаючи з 2015 року, відповідач [PERSON] у квартирі не проживає. Особистих речей в квартирі не має, коштів на утримання квартири не надає, фактичне місце проживання останнього невідоме. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі у зазначеному помешканні не проживає починаючи з 2015 року. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ОСББ № 46 б/н від 24.05.2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року по теперішній час; акт підписаний паспортистом [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим у квартирі, власником якої є позивач, порушує його права та законні інтереси; в зазначеному житловому приміщенні не проживає понад шість місяців. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON]. зареєстрований у квартирі [ADDRESS], власником якої є позивач з 15.12.1992 року, що підтверджується довідкою, виданою ОСББ №46 №96 від 07.06.2018 року. Однак, відповідач не проживає у зазначеному помешканні з 2015 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі, власником якої є позивач [PERSON], понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житлового приміщення, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved