Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області у справі № 2-546-07 від 18.06.2007 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] [INFO] і доньки [PERSON] [INFO] та стягнуто аліменти в визначеній твердій грошовій сумі у розмірі 50 грн. на кожну дитину щомісячно. На момент звернення до суду з даним позовом, прізвище позивача прізвище змінилося з «[PERSON]» на «[PERSON]», оскільки 20 серпня 2016 року вона уклала шлюб з [PERSON]. [INFO] року сину [PERSON] виповнилося 18 років і виплата аліментів на нього утримання була припинена, у зв'язку з досягненням повноліття. На даний час відповідач продовжує сплачувати аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 50 грн. щомісяця, що є вкрай недостатнім для забезпечення всіх потреб дитини, додатково, окрім аліментних платежів, відповідач матеріальної допомоги не надає. Крім того, зазначений розмір аліментів не відповідає мінімальному розміру аліментів встановлених законом, а саме, на дату звернення із даним позовом до суду прожитковий мінімум для дитини від 6 років становить 1944 грн., тобто 50% складає 972 грн., що є значно більшим ніж сплачує відповідач відповідно до рішення суду. Також відповідач на даний час має постійне місце роботи та отримує постійний дохід. У зв'язку з цим вона вимушена звернутися з даними позовом до суду з метою змінити розмір аліментів з твердої грошової суми на ј частину від доходу. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Цибульник О.С. не з'явилися, представник позивача надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та участі позивача, на задоволені позову наполягає. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, беручи до уваги заяви позивача, представника позивача та відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та прийняти рішення на підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ст. ст. 12, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2004 року. (а.с. 10). Відповідно до копії рішення Сватівського районного суду Луганської області від 18 червня 2007 року, було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] [INFO] і доньки [PERSON] [INFO] та стягнуто аліменти в визначеній твердій грошовій сумі у розмірі 50 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 квітня 2007 року та до повноліття дітей. (а.с. 13-14). На даний час відповідач продовжує сплачувати аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 50 грн. щомісяця. Прізвище позивача змінилося з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копєю свідоцтва про шлюб від 20 серпня 2016 року. (а.с.9) Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 14.11.2018 року, позивач має такий склад сім»ї: чоловік - [PERSON], [INFO], діти - донька [PERSON], [INFO], син -[PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO] (а.с.11) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року №6-143/цс13, СК України передбачає підстави для зміну розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження /ч. 3 ст. 181 цього Кодексу/. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із батьків та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим його здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положенням ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження /зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку /доходу/ матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки/. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. 08 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, яким були внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з того, що прожитковий мінімум для дитини від 6 років становить 1944 грн., тобто 50% складає 972 грн., що є в рази більшим ніж сплачує відповідач відповідно до рішення суду. Також відповідач на даний час має постійне місце роботи та отримує постійний дохід. При цьому у суду відсутні відомості про те, що відповідач має на утриманні інших осіб, що стан його здоров'я погіршився з того дня, коли набрало законної сили судове рішення від 18.06.2007 року про стягнення з нього аліментів. Враховуючи вищенаведене, потреби дитини у матеріальному забезпеченні, які позивач одноособово забезпечити не має змоги, застосовуючи принцип співмірності, а також виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, відповідно до конституційного принципу верховенства права, з урахуванням потреб дитини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Визначений розмір аліментів, на переконання суду, буде об'єктивним та відповідатиме вимогам виваженості і справедливості з урахуванням наведених вище обставин. Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 р. у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору при подачі позову, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що сплату судового збору необхідно покласти на відповідача у розмірі, встановленому законом. Крім того, як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то їй не підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору. А відтак, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути 352, 40 грн. судового збору.

Outcome: approved