Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 31.03.1994 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Селіжаровської районної ради народних депутатів Тверської області. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого виникали постійні суперечки і непорозуміння, що, в кінцевому результаті призвело до втрати почуття любові і поваги одне до одного. Протягом останніх десяти років між сторонами немає шлюбних стосунків, разом вони не проживають, спільне господарство ними не ведеться. З вищенаведених підстав, позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд не надавати час для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила, що формальне перебування в шлюбі з відповідачем перешкоджає їй влаштувати особисте життя. Просила суд розглянути справу за відсутністю відповідача, так як їй невідоме його місцезнаходження, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним оголошенням у газеті Урядовий кур'єр № 14 (5634) від 23 січня 2016 року, наявним у матеріалах справи. Заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. В силу ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 31.03.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Селіжаровської районної ради народних депутатів Тверської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, зроблено запис за № 10, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія ІІ-ОН №394356, виданим 31.03.1994 року. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім, що підтверджується паспортом Серія ВР № 435154, виданим Ужгородським МУ УМВС України в Закарпатській області 31.01.2011 року. Шлюбні відносини між подружжям припинилися близько десяти років тому, разом вони не проживають, спільне господарство ними не ведеться. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved