Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому неодноразово уточнивши позовні вимоги, просить визнати спільним сумісним майном торгівельний контейнер [NUMBER], який складається з чотирьох контейнерів ([NUMBER],[NUMBER]) та розташований на Коростенському кооперативному ринку та автомобіль марки LEXUS LS460,2007 року випуску № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]; розділити спільне майно подружжя наступним чином: за [PERSON] визнати право власності на ? частину автомобіля та визнати право власності на торгівельні контейнери [NUMBER] та за [PERSON] визнати право власності на частину вказаного автомобіля та торгівельні місця [NUMBER],[NUMBER] на Коростенському кооперативному ринку. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що з квітня 2005 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти придбали автомобіль та торгівельні контейнери на Коростенському кооперативному ринку . В даний час шлюб розірвано. А тому просила розділити спільно нажите майно подружжя. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить присудити йому грошову компенсацію в сумі 300517,50 гривень. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в період перебування в шлюбі, влітку 2014 року за час його відсутності на території України, [PERSON] без його дозволу вивезла товар із торгівельних контейнерів на суму 601035 гривень. Вважає, вказане майно як таке ,що придбане за спільні кошти в період шлюбу. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] підтримали вимоги з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просять їх задовольнити. Зустрічних вимог не визнають. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнали частково, зустрічні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в зустрічній позовній заяві. Суд частково задовольняє позовні вимоги за первісним позовом та відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2005 року між сторонами укладено шлюб, актовий запис №109 . За час перебування в шлюбі сторони придбали за спільні кошти автомобіль марки LEXUS LS460,2007 року випуску № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства , догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.(стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.(стаття 61 СК України). Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю , усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яке належатиме йому при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи - підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Таким чином, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-21цс15. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом надано суду достовірні, переконливі і об'єктивні докази того, що автомобіль марки LEXUS LS460,2007 року випуску № кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER] дійсно був придбаний в період шлюбу , за спільні кошти і є спільною власністю подружжя. Разом з тим, до матеріалів первісного позову в обгрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] надано копію договорів (т.1а.с.44,47,49,51) про утримання торговельних місць [NUMBER] від 01.08.2012 року, [NUMBER] від 01.11.2010року,[NUMBER] від 01.01.2011 року між Коростенським кооперативним ринком та [PERSON]. Строк дії вказаних договорів закінчується 30 червня 2013 року,в 2011 році і т.д. Тобто, позивачем [PERSON] надано докази того, що [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність у спірних контейнерах . Суду надано копію довідки від грудня 2006 року (а.с.17т.2) про те, що [PERSON] . має кіоск [NUMBER] і сплачує ринковий збір. Термін дії вказаних договорів давно закінчився. Будь-яких даних про те, що на час подачі позовної заяви або на час розгляду її судом сторони здійснюють підприємницьку діяльність у вказаних торговельних місцях суду не надано. Крім того, надані позивачем [PERSON] копії накладних про отримання взуття не є переконливими доказами того, що саме [PERSON] в період перебування [PERSON] за кордоном самовільно вивезла взуття з контейнерів . Свідок [PERSON] ствердила в судовому засіданні, що вона працювала продавцем , взуття після закінчення сезону постійно вивозилось із контейнеру і заводилось інше. Ствердити чиє саме взуття вивезла [PERSON] свідок не змогла. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, матеріали справи не містять належних доказів того, що торгівельні місця перебувають у власності сторін, а також те, що закуплене [PERSON] майно вивезено [PERSON] За таких обставин в задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє. Судові витрати суд стягує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial