Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником домоволодіння за адресою: с. Марянівка, Криворізького району Дніпропетровської області, вул.. Леніна, 2. В зазначеному домоволодінні зареєстровані її дочка [PERSON], та онуки [PERSON] та [PERSON], які з травня 2013 року за вказаною адресою реєстрації не мешкають, не сплачують комунальні послуги, матеріальної допомоги їй не надають, особистих речей в домоволодінні не мають. Фактично відповідачі мешкають за адресою: м. Кривий Ріг, сел.. Авангард, вул.. Тополина, 29/46. Вона є людиною похилого віку, отримує мінімальну пенсію і не має можливості сплачувати за всіх зареєстрованих осіб комунальні платежі. Тому позивач просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: с. Марянівка Криворізького району Дніпропетровської області, вул.. Леніна, 2, а також стягнути з відповідачів на її користь сплачений судовий збір. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] кожен окремо в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивач вказувала, що з травня 2013 року її дочка [PERSON] та онуки позивача [PERSON] та [PERSON] в належному їй домоволодінні не мешкають, добровільно знятися з реєстрації не бажають, хоча кожен з них має своє житло, в той час як вона вимушена сплачувати за них комунальні послуги. В квітні 2013 року між нею та онуками виник конфлікт з приводу домашнього господарства та вона вигнала їх з будинку. Дочка пішла з будинку в вересні 2013 року. Представник позивача [PERSON] також в суді пояснив, що він є сином позивача [PERSON] та йому відомо, що дочка позивача [PERSON] зі своїми дітьми проживала з матірю з 1993 року. З того часу сестра разом з чоловіком розвалили старий будинок, добудувала баню, новий гараж. Однак в подальшому стосунки між позивачем та [PERSON] погіршилися, почалися сварки як з дочкою позивача, так і з її онуками [PERSON] та [PERSON] З травня 2013 року відповідачі в житловому будинку належному позивачу не проживають. В той же час позивач не має можливості оформити субсидію, оскільки є пенсіонером та не має достатньо коштів для оплати комунальних послуг. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги кожен окремо не визнали та просили відмовити в задоволенні позову. [PERSON] в судовому засідання не заперечувала, що дійсно з вересня 2013 року вона не проживає за місцем своєї реєстрації через погіршення стосунків з її матірю позивачкою [PERSON], яка фактично вигнала її дітей з будинку. На даний час вона проживає у власній квартирі в с. Лозуватка, вул.. Леніна, 11/2, яку придбала за кошти синів, однак добровільно знятися з реєстрації не має можливості, оскільки в домоволодінні за адресою: с. Марянівка, вул. Леніна, 2, вона проживала більше 20 років, вкладала гроші в перебудову домоволодіння, добудували літню кухню, погреб, гараж. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також в судовому засіданні не заперечували, що не проживають за адресою місця реєстрації з поважних причин, оскільки позивач вигнала їх з будинку, постійно свариться, образливо чіпляється. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позов не визнала, обґрунтовуючи позицію тим, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації з поважних причин через конфлікт з позивачем, яка маніпулюючи хворобою, неодноразово подавала заяви до відповідних органів щодо негідного ставлення до неї відповідачів, застосування побоїв. Однак факти викладені в заяві свого підтвердження не знайшли. Тобто фактично позивач створила умови, за яких відповідачі не мають можливості проживати в домоволодінні. Представник третьої особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не зявився, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 37-38). Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачами в обґрунтування своїх вимог, та відповідачем в заперечення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, позивачу по справі [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2006 року, на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Марянівка, вул.. Леніна, 2 (а.с.31). Право власності позивача на зазначене домоволодіння зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 04.08.2006 року, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.29,30) . У вказаному житловому будинку, згідно довідок виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №467 від 03.03.2014 року та № 2136 від 07.10.2014 року зареєстровані: позивач [PERSON] з 23.04.1981 року та відповідачі: дочка позивача [PERSON] з 17.06.1993 року, онуки позивача [PERSON] з 17.06.1993 року та [PERSON] з 17.06.1993 року (а.с. 5, 48). Факт реєстрації відповідачів в домоволодінні, належному позивачу підтверджується також довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 13, 14, 15). Факт родинних відносин між позивачем та відповідачами підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], свідоцтвами про народження [PERSON], [PERSON] (а.с. 39, 40, 44, 104). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі не заперечують факту не проживання за місцем реєстрації у домоволодінні позивача за адресою: с. Марянівка, Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Леніна, 2. В той же час під час судового розгляду справи суд встановив поважність причин не проживання відповідачів за місцем реєстрації. Так, з акту депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON] від 08.04.2014 року вбачається, що згідно пояснень сусідів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] постійно піклується про порядок на земельній ділянці, в чому їй допомагають її діти відповідачі [PERSON] та [PERSON], однозначно стверджувати, що відповідачі не проживають за даною адресою не можуть, однак вказували, що онуки часто не ночують вдома через сварки з позивачем (а.с.6). Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами сторін, в судовому засіданні також вказували, що відповідачі тривалий час проживали в домоволодінні позивача, в сімї останнім часом виникли конфлікти, [PERSON] скаржилася на непорозуміння з онуками, хоча конфлікти виникли з вини позивача, оскільки вона маніпулює своїм положенням власниці домоволодіння, бажає щоб інші члени сімї підкорялися її волі. [PERSON] постійно порається в огороді, прибирає в дворі, крім того разом з чоловіком протягом періоду, коли проживала у матері, збудували гараж, літню кухню, привели до ладу подвіря. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивачки та проживає за адресою спірного домоволодіння з серпня 2013 року. З того часу відповідачі за місцем реєстрації вже не проживали. Йому відомо, що відповідач [PERSON] тривалий час проживала з їхньою матірю, брала кредит для ремонту домоволодіння, здійснювала добудову домоволодіння, але в цей час між ними конфлікт. Про конфліктні стосунки між сторонами свідчать також чисельні звернення [PERSON] із заявами та скаргами на відповідачів до відповідних органів, викладені факти в яких при перевірці не знайшли свого підтвердження (а.с. 75-78). Дійсно [PERSON] є власником квартири за адресою Дніпропетровська область, с. Лозуватка, вул. Леніна, 11/2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 99-101), що не позбавляє її права вільно обирати місце проживання та реєстрації за цим місцем, фактично вона не має можливості проживати в домоволодінні за місцем реєстрації, в якому залишилися речі відповідачів та в перебудову якого вона вклала свій внесок, що підтверджуються актами депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 28.10.2014 року (а.с. 87, 88,89). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло… Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу. Суд з урахуванням наведеного приходить до висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] хоча постійно і не проживають у спірному житловому приміщенні з вересня 2013 року, однак не можуть бути визнані такими, що втратили право користування цим приміщенням через поважність причин відсутності у ньому, у звязку із конфліктними стосунками з позивачем.

Outcome: dismissed