Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05.11. 2012 померла її мати, у якої перебували у власності земельні ділянки: площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0171, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0172 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою [ADDRESS]. Спірні земельні ділянки перебували у власності померлої на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 07.06.2003. Померлою була замовлена розробка технічної документації із землеустрою щодо складання актів на право власності на земельні ділянки, однак державні акти так і не були видані. 16.05.2013 вона звернулась у встановленому законом порядку для вступу в спадщину до приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу [PERSON], 17.07.2014 приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було видано постанову якою відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на спірні земельні ділнки. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0171, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0172 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS]. В судовому представник позивача позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], у якої перебували у власності земельні ділянки: площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0171, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,1250 га, кадастровий номер 3222487001:01:002:0172 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, зазначені земельні ділянки розташовані за адресою [ADDRESS]. Спірні земельні ділянки перебували у власності померлої на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 07.06.2003, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3461. Для отримання державних актів померлою була замовлена розробка технічної документації із землеустрою щодо складання актів на право власності на земельні ділянки у ДП «Київський інститут землеустрою» в 2010 році, проте державні акти так і не були видані померлій, що позбавило можливості позивачку успадкувати майно. 17.07.2014 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] постановою відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на спірні земельні ділянки. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 182, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у набувача з моменту державної реєстрації документів що засвідчують право власності особи на таке майно. Статтею 1216 ЦК України регламентовано, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст..ст. 316, 328, 1216, 1225 ЦК України, ст.. 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved