Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25 відсотків усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до закінчення навчання сина у державному закладі «Київський коледж звязку», та стягнення з відповідача 2500 гривень витрат позивача на оплату підготовчих курсів сина за програмою «Мережна академія CISCO, курс CCNA-EXP». Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що їх з відповідачем син навчається у державному закладі «Київський коледж звязку», який є державним навчальним закладом 1 рівня акредитації, і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовну вимогу про стягнення з його аліментів на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25 відсотків усіх видів заробітку (доходів) до закінчення навчання сина у державному закладі «Київський коледж звязку» визнав та просив суд у цій частині позов задовольнити. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто, якщо існує необхідність у матеріальній допомозі сину, який після виповнення вісімнадцяти років навчається у навчальному закладі, то батьки зобовязані утримувати його до досягнення ним двадцяти трьох років, за умови продовження його навчання у навчальному закладі. Суд не виявив перешкод у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 25 відсотків усіх його видів заробітку (доходів), що становить ? часку, до закінчення навчання сина у державному закладі «Київський коледж звязку», а тому з огляду на ст. 174 ЦПК України, ця позовна вимога підлягає задоволенню. В судовому засіданні відповідач позовну вимогу про стягнення 2500 гривень витрат позивача на оплату підготовчих курсів сина за програмою «Мережна академія CISCO, курс CCNA-EXP» не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову в цій частині. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов у частині стягнення з відповідача 2500 гривень витрат позивача на оплату підготовчих курсів їх повнолітнього сина [PERSON] за програмою «Мережна академія CISCO, курс CCNA-EXP» задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії 1-БК № 006981, виданого 03 липня 1997 року Вільховецькою сільською радою Богуславського району Київської області, батьком [PERSON] є відповідач [PERSON]. Відповідно до вказаного свідоцтва, [PERSON] народився 13 червня 1997 року, а отже на момент розгляду справи йому виповнилося вісімнадцять років. Згідно з Конвенцією про права дитини, ратифіковану Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитиною є особа яка не досягла 18 річного віку. Таким чином, оскільки [PERSON] 13 червня 2015 року виповнилось вісімнадцять років, він не є дитиною, а тому норми ст. 185 Сімейного кодексу України, що регулюють участь батьків у додаткових витрат на дитину, не розповсюджуються на його. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 182, 185, 198-201 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57- 60, 64, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial