Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 1983 році вона уклала шлюб з відповідачем та проживали в [ADDRESS]. Відповідачу передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,2191 га, в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та видати державний акт на право приватної власності на землю. Свідоцтво про спадщину за заповітом від 06.06.1992 на будинок [ADDRESS] було видано відповідачу.14.07.2006 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2006 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.06.1992, видане [PERSON] на будинок [ADDRESS] та визнано за нею право власності на ? частину будинку. 18.06.2008 [PERSON] подарував будинок [ADDRESS] [PERSON], на даний час вона є власником ? частини будинку, а іншої ? частини власником є вона, та рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2011 року визнано договір дарування житлового будинку частково недійсним. Тому просила визнати земельну ділянку площею земельну ділянку площею 0,2191 га, в [ADDRESS], згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ 17 березня 1995 року спільною сумісною власністю подружжя сторін. Визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,2191 га, в [ADDRESS]. В ході судових засідань позивачка уточнювала позовні вимоги, згідно останніх уточнень та доповнень просила визнати земельну ділянку площею 0,2191 га, в [ADDRESS], згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ 17 березня 1995 року спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати частково недійний договір дарування земельної ділянки від 18.06.2008 площею 0,2191 га, в [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 1179. Визнати за [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,2191 га, в [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представники відповідача [PERSON] позов визнали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що в 1983 сторони уклали шлюб, та стали проживати в [ADDRESS]. В період шлюбу, у них нарадилось двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], після одруження [PERSON]. Акт про прийняття будинку в експлуатацію, та рішення Тарасівської сільської ради від 16.04.1992 № 26/4, свідчить про спільне будівництво сторонами, під час перебування у шлюбі, спірного житлового будинку [ADDRESS]. Під час шлюбу рішенням виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району від 24.11.1994 № 114/6 на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 06.06.1992 за № 1-1891, на будинок [ADDRESS], на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992, відповідачу передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,2191 га, в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та видати державний акт на право приватної власності на землю. Свідоцтво про спадщину за заповітом від 06.06.1992 за № 1-1891, на спірний будинок було видано відповідачу до 26.12.1992 коли вступив в силу Декрет Кабінету Міністрів України « Про приватизацію земельних ділянок».На підставі рішення відповідач отримав державний акт на спірну земельну ділянку 17.03.1995. 14.07.2006 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2006 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.06.1992, видане відповідачу на будинок [ADDRESS] та визнано за позивачкою право власності на ? частину будинку. 12.09.2011 колегією судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2006 залишити без змін. Враховуючи, що сторони, перебуваючи в шлюбі з 1983 по 2006 рік побудувати будинок [ADDRESS], та відповідач отримав земельну ділянку на підставі на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 06.06.1992 на цей будинок, яке на даний час скасоване судом, то є підстави вважати спірну земельну ділянку спільною сумісною власністю сторін, а тому і для визнання права власності за позивачем на ? частину земельної ділянки. Те, що сторони побудували, перебуваючи в шлюбі на спірній земельній ділянці будинок [ADDRESS], в судовому засідані не оспорювалося.. Але 18.06.2008 відповідач подарував будинок [ADDRESS] [PERSON], на підставі чого на даний час вона є власником ? частини цього будинку, а ? частини його належить позивачці. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2011 визнано договір дарування житлового будинку частково недійсним. Згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 1179 від 18.06.2008, відповідач подарував земельну ділянку (розміром) площею 0,2191 га, яка розташована в [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до статті 48 ЦК України недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Статтею 28 КпШС України (в редакції 1969р.), визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю, їх частки визначаються рівними. Відповідно до частини першої ст. 29 КпШС України (в редакції 1969р.), якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом одного з подружжя суд може поставити рішення про поділ майна в натурі. Статтею 60 Сімейного кодексу України (в редакції 1969 року) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.., вважається кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, що частки майна подружжя повинні бути рівними. Така ж норма закону міститься і в ст. 368 Цивільного кодексу України. Виходячи з вищенаведеного можна зробити висновок, що земельна ділянка площею 0,2191 га, яка розташована в [ADDRESS], Київської області була придбана під час шлюбу сторін, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд визнає за позивачкою право власності на ? частину її. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved