Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Старший державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2008 року між нею та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (ЗАТ) назву змінено на ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», укладено кредитний договір № 477, у відповідності до умов якого на умовах строковості, платності Банк надав кредит 15029,00 доларів США під 11%; річних, з кінцевим терміном погашення кредиту по 23.03.2015 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору 10 серпня 2016 р. за реєстровим № 15459 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис на кредитному договорі № 477 від 24 березня 2008 року, право вимоги за яким відступлено ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», код ЄДРПОУ 00039002 на користь Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» код ЄДРПОУ 35326233, на підставі Договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, про стягнення за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Відповідача заборгованість за кредитом 587393,11 грн., яка складається з: 300842,19 грн. - заборгованість за кредитом, 286550,92 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.03.2015 року по 31 травня 2016 року. Також позивач зазначає, що про наявність оскаржуваного виконавчого напису їй стало відомо 16 липня 2020 року, у відповідності до якого, старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ПЗМУМЮ (м. Івано- Франківськ) постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2020 року №62556955 відкрито виконавче з примусового виконання виконавчого напису №15459 від 10.08.2016 року , про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у сумі 578 393,11 грн. 21 липня 2020 року, за заявою позивача, його було ознайомлено з матеріалами виконавчого провадження та надано їх копії. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки такий, вчинено за період прострочки поза межами трьох річного строку, а по справі наявний спір. Зокрема, позивач зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З даних виконавчого напису вбачається, що з позичальника на користь Відповідача була стягнута сума, яка включала в себе заборгованість по тілу кредиту та відсотки, при цьому строк дії кредитного договору закінчився 23 березня 2015 року, а згідно оскаржуваного виконавчого напису вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.03.2015 року по 31.05.2016 року. На думку позивача, зазначена у виконавчому написі грошова сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки, включає нарахування за період, протягом якого відповідач не мав право нараховувати відсотки та пеню. Крім того, позивач не отримував вимогу про усунення порушення зобов`язання, яка повинна передувати вчиненню виконавчого напису, а сам напис вчинено на кредитному договорі, який не посвідчувався нотаріально. Окрім цього , позивач зазначає, що 27.07.2020 року ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 2-4782/11, їй стало відомо про наявність заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2012 року, згідно якого позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задоволено та стягнуто з [PERSON] 150234,38 грню боргу за кредитним договором № 477 від 24.03.2008 року та 1622,34 грн. судових витрат. На виконання заочного рішення суду від 31 травня 2012 року №2- 4782/11 видано виконавчий лист - 17.08.2012 року. 20.06.2013 року Ужгородським MB ДВС здійснено реалізацію заставного автомобіля. 28.11.2013 року відділом ДВС повернуто виконавчий документ стягувачу. Таким чином, на думку позивача, право відповідача нараховувати проценти та пеню за несвоєчасне погашення кредиту, припинилося із направленням 11.04.2011року первісним кредитором позивачеві вимоги про усунення порушень виконання кредитних зобов`язань. З урахуванням наведеного, а також окільки нотаріус, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та безспірності характеру правовідносин, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10 серпня 2016 року № 15459 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про стягнення з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Кредитні ініціативи» код ЄДРПОУ 35326233, заборгованості за кредитним договором № 477 від 24 березня 2018 року на загальну суму 587393,11 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 300842,19 гривень, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 286550,92 гривень. Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.12.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки, при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису відповідачем було надано нотаріусу усі необхідні документи та доведена безспірність заборгованості Позивача перед Відповідачем. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк оскарження виконавчого напису, оскільки такий вчинено 10.08.2016 року, а позивач звернулася до суду тільки 19.10.2020 року, тобто через 1 рік та 2 місяці, а доказів неможливості раніше довідатись про факт ймовірного порушення її права позивачем не надано. У зв`язку з наведеним у відзиві, просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Від її представника - адвоката Пітух В.І. до суду подана заява, в якій він просить суд розглянути справу на підставі наявних у справі письмових доказів. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Треті особи без самостійних вимог на боці відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович та старший державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні між позивачем [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», назву якого змінено на ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», 22.03.2008 року укладено кредитний договір № 477, на умовах строковості, платності, згідно якого Банк надав кредит 15029,00 доларів США під 11% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту по 23.03.2015 року. Згідно копії постанови старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боднар М.Ю. від 14.07.2020 року відкрито виконавче провадження № 62556955 з примусового виконання виконавчого напису № 15459 від 10.08.2016 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 578 393,11 грн. Так, згідно оскаржуваного виконавчого напису встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 10.08.2016 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15459, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 477 від 24.03.2008 року в розмірі 587393,11 грн. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Проте, відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача. Не надано таких документів і третьою особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак , сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Так, у позовній заяві позивач зазначає про те, що 31.05.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено заочне рішення по справі № 2-4782/11, згідно якого позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії відділення ПАТ «Промінвестбанк в м. Рахів» - задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором № 477 від 24.03.2008 року, у розмірі 150234,38 грн. та 1502,34 грн. оплаченого позивачем державного мита, і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Розмір заборгованості був встановлений станом на 17.02.2011 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відтак, звернувшись із позовом до суду про стягнення заборгованості, відповідач змінив зокрема строк дії кредитного договору, а також умову щодо нарахування процентів. З огляду на вищевказане, на думку суду, третя особа не переконалася належним чином у безспірності характеру правовідносин між відповідачем та позивачем, не перевірила дійсність суми заборгованості за кредитним договором, а отже заявлена відповідачем як банком до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатися безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Щодо заявленої вимоги відповідача щодо пропущення позивачем трирічного строку давності звернення до суду та застосування позовної давності, суд вважає за необхідне у такій відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, оспорюваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 15459, 10.08.2016 року. У позовний заяві позивач стверджує, що про існування вказаного виконавчого напису їй стало відомо тільки 16 липня 2020 року, з рекомендованого листа № 8800025155101, згідно повідомлення старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Івано-Франківськ) № 73129 від 14.07.2020 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 25,26). Будь-яких інших доказів про те, що відповідач [PERSON] знала чи могла дізнатись про існування виконавчого напису у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано. За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги заперечення позивача [PERSON] щодо наявності безспірної заборгованості перед ТОВ «Кредитні ініціативи», суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису, вчиненого 10.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі під номером 15459, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованості за кредитним договором № 477 від 24 березня 2008 року, таким, що не підлягає виконанню. Також суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача - ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved