Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на повному її утриманні. На даний час вона з чоловіком не спілкується, разом не проживає, спільного господарства не ведуть. Недавнім часом вона звернулась до туристичної компанії з метою оформлення документів для виїзду до Королівства Швеція з метою відпочинку дитини. Однак їй було відмовлено в оформленні документів в зв'язку з відсутністю згоди батька дитини. В подальшому позивач звернулась до відповідача з проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон, однак отримала категоричну відмову. Позивач додатково зауважила, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватися не будуть. З огляду на ці обставини, позивач має намір з 06.01.2019 року по 06.03.2019 року виїхати разом з дочкою до Королівства Швеція без згоди батька. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлений позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Канівсьої міської ради не заперечувала щодо задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом становлені наступні обставини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач та відповідач мають неповнолітню дочку: [PERSON] (а.с.8). На підставі ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні було досліджено заяву відповідача, в якій останній визнав позовні вимоги позивача про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевстановленого, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved