Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.07.2019 приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу за реєстровим № 832, придбала у відповідача однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру за нею зареєстровано 11.07.2019. Отже, право власності відповідача на спірну квартиру припинилося внаслідок відчуження ним майна. Відповідач за спірною адресою зареєстрований з 15.11.1994. Уклавши договір купівлі-продажу та не знявшись з реєстраційного обліку, останній виїхав до Російської Федерації, де отримав вид на проживання та не має наміру повертатися до України, при цьому з реєстраційного обліку не знявся, чим порушив її право на власність. Між останнім та нею не укладалися будь-які домовленості щодо користування житлом, відповідач не є членом її сім`ї. Реєстрація у даній квартирі відповідача не дає їй змоги розпорядитися своєю нерухомістю на свій розсуд і обмежує її законні права, зокрема, щодо оформлення субсидії. Тому позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За ухвалою суду від 15.10.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. За ухвалою суду від 07.11.2019 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином, письмово повідомила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові та не наполягає на виклику свідків у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу у його відсутність у зв`язку з неможливістю приймати участь особисто, що пов`язано з його перебуванням за межами території України, також вказав, що позов визнає в повному обсязі, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Мирноградського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 832. Колишнім власником вказаної квартири є відповідач [PERSON] . Дані обставини підтверджується відповідним договором, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого станом на 11.07.2019, технічним паспортом на квартиру, виготовленим за станом на 18.02.2016 (а.с.12, 13, 14-15). Відповідач [PERSON] має вид на проживання іноземного громадянина - Російської Федерації від 23.04.2019, який дійсний по 23.04.2024, що також підтверджується копією паспорта відповідача (а.с.10, 22). Згідно із довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 08.10.2019 за адресою: [ADDRESS] , в якості власника з 04.09.2019 зареєстрована позивач [PERSON] , 1955 року народження, та з 15.11.1994 - відповідач [PERSON] , 1960 року народження, без родинних відносин (а.с.17). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 08.10.2019, виготовленого представником комітету за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON] з 11.07.2019 по день складання акту за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с.16). За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком (квартирою). Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги вищенаведені правові норми та те, що відбувся перехід прав і обов`язків до нового власника від попереднього власника квартири, у зв`язку з чим збереження права користування житлом колишнього власника припиняється незалежно від терміну і причини його непроживання за місцем реєстрації, будь-яких інших домовленостей між сторонами щодо користування спірним житловим приміщенням відсутні, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі ст.150, 156 ЖК України, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved