Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позов обгрунтовано тим, що 19 червня 2012 року вона придбала у власність магазин «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS], вказаний магазин придбано позивачкою з прилюдних торгів на яких вказаний магазин реалізовувався як предмет іпотеки ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Приватним нотаріусом [PERSON] видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що складається з: магазину «[INFO]», загальною площею 73,7 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: літ. Б- магазин, шлакоблок обкладений цеглою, літ. Б - навіс дерево, ганок гранітний, ганок бетон, І - замощення, бетон, плитка. Державна реєстрація права власності на вказаний магазин здійснена Комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» 26.07.2012 року, реєстраційний номер 10512581. Позивачці відомо що 29.08.2002 року відповідачка придбала у власність земельну ділянку площею 592 кв. м. яка розташована в [ADDRESS], для торгівельної діяльності. На вказаній земельній ділянці розташований магазин позивачки. Для врегулювання правовідносин з приводу оформлення права власності на вказану земельну ділянку позивачка звернулась до відповідачки направивши їй листа, жодної відповіді на якого не отримала, квитанція про направлення поштового повідомлення від 14.08.2012 року, копія листа від 03 серпня 2012 року. На звернення позивачки до відділу Держкомзему у Апостолівському районі від 15 листопада 2012 року на ім'я відповідачки видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0592 га розташовану в [ADDRESS]. Для вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку під будівлею магазину та земельної ділянки необхідної для обслуговування вказаної будівлі позивачці рекомендовано звернутись до Апостолівського районного суду. Таким чином, позивачка вважає, що до неї як до набувача разом з переходом права власності на будівлю магазину також перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташовано магазин «[INFO]» та земельну ділянку, необхідну для обслуговування відповідної будівлі. Представник позивача надав суду заяву відповідно до якої просив задовольнити заявлені вимоги в повному об'ємі та просив справу слухати у його відсутності. Відповідач в судове засідання на з'явилася, про день, місце та час слухання справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Сторони, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як зазначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засідані встановлені наступні обставини: 19 червня 2012 року позивачка придбала у власність магазин «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS], вказаний магазин придбано нею з прилюдних торгів на яких вказаний магазин реалізовувався як предмет іпотеки ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція», що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 27.06.2012 року. Приватним нотаріусом [PERSON] видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що складається з: магазину «[INFO]», загальною площею 73,7 (сімдесят три цілих і три десятих) кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS], а саме: літ. Б- магазин, шлакоблок обкладений цеглою, літ. Б - навіс дерево, ганок гранітний, ганок бетон, І - замощення, бетон, плитка, що підтверджується також витягом з державного реєстру правочинів № 11581548 виданим 17.07.2012 року. Державна реєстрація права власності на вказаний магазин здійснена Комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» 26.07.2012 року, реєстраційний номер 10512581, витяг від 26.07.2012 року № 34963999. Судом встановлено, що 29.08.2002 року відповідачка придбала у власність земельну ділянку площею 592 кв. м. яка розташована в [ADDRESS], для торгівельної діяльності. На вказаній земельній ділянці розташований магазин позивачки. Для врегулювання правовідносин з приводу оформлення права власності на вказану земельну ділянку позивачка звернулась до відповідачки направивши їй листа, жодної відповіді на якого не отримала, про що надано квитанцію про направлення поштового повідомлення від 14.08.2012 року та копія листа від 03 серпня 2012 року. Згідно відповіді відділу Держкомзему у Апостолівському районі від 15 листопада 2012 року, встановлено, що на ім'я відповідачки видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0592 га розташовану в [ADDRESS]. Для вирішення питання оформлення права власності на земельну ділянку під будівлею магазину та земельної ділянки необхідної для обслуговування вказаної будівлі рекомендовано позивачці звернутись до Апостолівського районного суду. Відповідно до положень статті 120 Земельного кодексу України, в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України, в редакції від 05.11.2009 року, передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Пленум Верховного Суду України у п. 18-1 Постанови №7 від 16.04.2004 року Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Відповідно до висновку № 103 судової земельно - технічної експертизи по цивільній справі № 402-3734/12 встановлено, що для користування та обслуговування будівлі магазину «[INFO]» необхідна земельна ділянка площею 0,0166 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], серії ЯМ № 481744, виданного 02.11.2012 року, кадастровий номер 1220310100:03:127:0019, що необхідна для користування та обслуговування будівлі магазину «[INFO]», розташованого за вищевказаною адресою. На підставі зазначеного, суд вважає позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні встановлено, що позивачем понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 214.60 грн., які підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved