Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 623602,50 гривень (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві гривні 50 копійок) за договором позики від 27.11.2015 року, а також сплачений судовий збір в сумі 6236 грн. 05 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 листопада 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики. На підтвердження фактичного одержання грошової суми за вищевказаним договором Відповідачем надано розписку від 27.11.2015року якій зазначено, що Позивач передав, а Відповідач одержав у власність грошові кошти у сумі 25000 (двадцять пять тисяч) доларів США, що станом на 09.06.2016 складає еквівалент 623602,50 гривень (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві гривні 50 копійок), які зобов'язується повернути не пізніше 27.12.2015 року. В зазначений строк відповідач грошові кошти не повернула, в звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу 623602,50 гривень (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві гривні 50 копійок), а також сплачений судовий збір в розмірі 6236 грн. 05 коп. У судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином та надала суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача просить проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України (вх. №2276 від 02.20.2017 року). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечення проти позову не надала. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі договору про надання правової допомоги, крім заяв про відкладення слухання справи у звязку з хворобою відповідача [PERSON], ніяких заперечень або доказів до суду не надали. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч.5 ст. 74 ЦПК України\~\~ судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації, які повернулися до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Позивач 27.11.2015 року передав, а Відповідач одержав у власність грошові кошти у сумі 25000 (двадцять пять тисяч) доларів США, що станом на 09.06.2016 складає еквівалент 623602,50 гривень (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві гривні 50 копійок), про що відповідачем складено письмову розписку в якій він зобов'язався повернути борг не пізніше 27.12.2015 року (а.с.4). Своїх зобов'язань щодо повернення суми боргу відповідач не виконав, до теперішнього часу борг не повернув. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.\~\~\~\~\~\~ Згідно з положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.\~\~\~\~\~\~ Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2\~ст. 533 ЦК України допускає, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що і було зроблено відповідачем у розписці, складеної 27 листопада 2015 року. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Визначаючи еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України, суд виходить з того, що на дату складання позову, Відповідач має сплатити Позивачу грошові кошти у розмірі 25000,00 доларів США, що за курсом НБУ, станом на момент складання позову 09.06.2016 року становить 25000,00 х 24,9441 = 623602 (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві) гривень 50 копійок. За таких обставин позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 623602 (шістсот двадцять три тисячі шістсот дві) гривень 50 копійок боргу за договором позики, укладеним між сторонами 27.11.2015 року, підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved