Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 21 вересня 2003 року сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №18. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Спільне життя з чоловіком не склалося, сторони проживають окремо більше року. Різні погляди на шлюб та сім'ю призвели до втрати позивачем поваги та любові до чоловіка. Позивач просить розірвати шлюб та стягувати на утримання дітей по 730 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак направила на адресу суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини явки суду не повідомив, хоча був належно повідомлений про розгляд справи відносно нього, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 21 вересня 2003 року, який зареєстровано виконкомом Старожадівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №18. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сімю та відсутності порозуміння між ними, не проживання подружжя спільно та не ведення спільного господарства розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Згідно свідоцтв про народження (а.с.7) встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матірю, що свідчить про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, з 1 січня 2015 року складає 1032 грн., з 1 грудня 1167 грн, для дітей від 6 років, з 1 січня в сумі 1286 грн., з 1 грудня в сумі 1455 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який запросив позивач та який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Аліменти на утримання дітей суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 30 липня 2015 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, як у звязку з тим, що діти проживають з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, так і у зв'язку з підставами розірвання шлюбу які відповідачем не спростовано.

Outcome: approved