Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що останнім часом шлюбні відносини між ними фактично припинені, не ведуть спільного господарства, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вважає неможливим. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та розірвати шлюб з [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 12.11.2020 року постановлено провести у даній цивільній справі заочний розгляд з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.06.2015 року, з якого убачається, що позивач [PERSON] є громадянкою Італійської Республіки, відповідач - громадянин України. Право проживання позивача [PERSON] в Україні підтверджується посвідкою на постійне проживання, виданою 29.05.2018 року органом 6101. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: с. Савелівка Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується інформацією №1674, наданою 15.09.2020 року ВОМІРМП УДМС в Тернопільській області. Як убачається зі змісту позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Як передбачено ч. 1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Частиною 1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує лише формально, таким чином, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився та будь-яких доводів на спростування тверджень позивача суду не подав. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved