Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] треті особи ТОВ «Абонент ХХІ», реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визначення частоку спільній сумісній власності, визначення порядку користування квартирою та вселення до квартири. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON]Д [INFO] проживали разом з [PERSON], яка є рідною матірю позивача, в квартирі за адресо: вул. Інтернаціоналістів,буд.11/В.кв.66, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області. Даною квартирою сторони по справі володіють на праві спільної сумісної власності. Але відповідач з 03 жовтня 2012 року перешкоджає [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним останній майном. Змінила замки на вхідні двері, поставила квартиру під цілодобову охорону. З цього приводу позивач звернулася до органів внутрішніх справ, де повідомили, що це є цивільно-правові стосунки і необхідно звертатися до суду. З того часу [PERSON] довелося винаймати житло, неодноразово міняти місце проживання, за оренду житла остання вимушена була витрачати додаткові кошти. 23 червня 2013 року у [PERSON] народилася друга дитина, син [PERSON], таким чином позивач з двома малолітніми дітьми вимушена поневірятися по чужим квартирам, при тому, що являється співвласником приватизованої двокімнатної квартири. Згідно діючого законодавства поділ майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівним, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У звязку з тим, що спільна квартира,за своєю будовою та технічними характеристиками унеможливлює виділення в натурі часток спільних власників,єдиним можливим виходом з цієї ситуації вбачається встановити порядок користування приміщенням квартири та визначити, яка кімната виділяється у користування кожному співвласнику. Оскільки позивач не має доступу до належної на праві спільної власності їй квартири, що спричинить невиконання рішення суду про встановлення порядку користування приміщення у спірній квартирі, позивач просить вселити її у квартиру, яка знаходиться за адресою вул. Інтернаціоналістів, буд 11/В, кв.66, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області. Враховуючи те, що разом з [PERSON] проживають її неповнолітні діти донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO], позивач вважає що необхідно виділити їй в користування кімнату площею 18,9кв.м., а [PERSON] виділити у користування кімнат площею 11,4 кв.м. Інші приміщення: кухню, коридор, вбиральню, передпокій залишити у спільному користуванні. Просить суд визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру № 66 в будинку №11/В по вул. інтернаціоналістів у м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, по ? частки кожному із її співвласників, а саме [PERSON] та [PERSON] Визначити порядок користування квартиру № 66 в будинку №11/В по вул. інтернаціоналістів у м. Дніпродзержинську: виділити [PERSON] у володіння та користування кімнату площею 18,9кв.м.; виділити [PERSON] народження в користування кімнату площею 11,4кв.м.; інше приміщення: кухню, коридор, вбиральню, передпокій залишити у спільному користуванні. Вселити [PERSON] у квартиру № 66 в будинку №11/В по вул. інтернаціоналістів у м. Дніпродзержинську. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просять суд слухати справу у судовому засіданні за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень позивачів відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не зявився про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.74,76 ЦПК України, за останнім місцем його реєстрації, про що свідчить електронне повідомлення з відміткою про надходження поштового повідомлення за адресою відповідача,тому суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідач причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло. Представник третьої особи ТОВ «Абонент ХХІ» в судове засідання не зявився про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.74,76 ЦПК України, за останнім місцем його реєстрації, про що свідчить електронне повідомлення з відміткою про надходження поштового повідомлення за адресою відповідача, але є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився про день слухання справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.74,76 ЦПК України, за останнім місцем його реєстрації, про що свідчить електронне повідомлення з відміткою про надходження поштового повідомлення за адресою відповідача, але є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України Судом досліджені докази по справі: -досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні; Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, зясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 361ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх субєктів права власності. Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 квартира яка є спільною сумісною чи спільною власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартир якщо про це заявлено позов. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно Конвенції про права дитинивід 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON]Д [INFO] проживали разом з [PERSON], яка є рідною матірю позивача, в квартирі за адресо: вул. Інтернаціоналістів,буд.11/В.кв.66, м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області. Даною квартирою сторони по справі володіють на праві спільної сумісної власності. Але відповідач з 03 жовтня 2012 року перешкоджає [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним останній майном. З того часу [PERSON] довелося винаймати житло. 23 червня 2013 року у [PERSON] народилася друга дитина, син [PERSON], таким чином позивач з двома малолітніми дітьми вимушена жити в орендованих квартирах, при тому, що являється співвласником приватизованої двокімнатної квартири. У звязку з тим, що спільна квартира,за своєю будовою та технічними характеристиками унеможливлює виділення в натурі часток спільних власників,єдиним можливим виходом з цієї ситуації вбачається встановити порядок користування приміщенням квартири та визначити, яка кімната виділяється у користування кожному співвласнику. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача з таких мотивів. Згідно зі ст.57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів... Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності володіють квартирою розташованою за адресою [ADDRESS]. З 03 жовтня 2012 року [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним останній майном. Таким чином [PERSON] довелося винаймати житло. 23 червня 2013 року у [PERSON] народилася друга дитина, син [PERSON], таким чином позивач з двома малолітніми дітьми вимушена жити в орендованих квартирах, при тому, що являється співвласником приватизованої двокімнатної квартири. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, сторонам по справі на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира складається з 2 кімнат та має житлову площу 30,3 кв. м., одна кімната площею 18,9 кв. м., друга кімната площею 11,4 кв. м., а також кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, передпокій, тобто всього має загальну площу 52,3 кв. м. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, при виділенні частки з майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між власниками, законом або рішенням суду. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є власниками кожен ?, часткою квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 369 ЦК України «Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними». Оскільки домовитись сторони про спільне користування квартирою не можуть, то суд вважає необхідним встановити порядок користування власністю, а саме визначити порядок користування житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS], згідно якого виділити позивачу [PERSON] та двом її малолітнім дітям для користування кімнату житловою площею 18,9 кв.м, а відповідачу [PERSON] виділити для користування кімнату житловою площею 11,4кв.м., кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, передпокій залишити в спільному користуванні. Що стосується позовних вимог [PERSON] про вселення в квартиру, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 03 жовтня 2012 року відповідач [PERSON] змінила замки на вхідних дверях і з тих пір [PERSON] з дітьми не має можливості потрапити до квартири у звязку з чим [PERSON] зверталася до органів внутрішніх справ з заявою. Встановлені судом факти й відповідні їм правовідносини об'єктивно підтверджені перевіреними й дослідженими судом доказами по справі. Встановлені судом факти і обставини справи підтверджуються: -копією паспорта та ідентифікаційного номеру [PERSON] /а.с.7-8/, згідно якого підтверджується особа позивача та місце реєстрації; -копією свідоцтв про народження /а.с.9-10/, згідно яких підтверджується, що позивач має двох малолітніх дітей; -копією свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.11-12/, згідно яких підтверджується факт право спільної сумісної власності сторін по справі на спірну квартиру; -копією технічного паспорту /а.с.13-15/, згідно якої підтверджується технічні характеристики спірної квартири; -копією особового рахунку та довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» /а.с.16-17/, згідно яких підтверджується реєстрація позивача її дітей та відповідача в спірній квартирі; -довідкою слідчого СО Дніпровського РВ від 01 квітня 2013 року /а.с.18/, згідно якої підтверджується факт звертання позивача до органів внутрішніх справ. На підставі ст.ст. 317,319,361,386,355,357,372,386,391,392 ЦК України,

Outcome: approved