Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , у якій просила суд прийняти рішення, яким: - визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння по [ADDRESS] , що належало померлій на підставі договору дарування від 27 вересня 1995 року; а також земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. На день смерті разом із [PERSON] був зареєстрований її чоловік - [PERSON] , а також син [PERSON] - [PERSON] . Син померлої [PERSON] - [PERSON] у шестимісячний строк з моменту смерті матері заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, а рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року йому відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину, є її чоловік - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: - домоволодіння по [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 1,7914 га, кадастровий номер 7124987000:01:001:0620, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області; а також спадкове майно, яке він фактично успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] : - домоволодіння по [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. За життя, 13 січня 2015 року, [PERSON] склав заповіт на ім`я позивача у справі [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] . У шестимісячний строк після смерті [PERSON] позивачем у справі [PERSON] була подана заява до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П., згідно якої остання приймає спадщину за заповітом. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертався. Водночас, на день смерті разом із [PERSON] був зареєстрований та проживав його син - [PERSON] , який у межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. із заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна, у якій зазначив, що на виділ обов`язкової частки не претендує. За вказаних обставин позивачу у справі [PERSON] 11 липня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ; а також на земельну ділянка площею 1,7914 га, кадастровий номер 7124987000:01:001:0620, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. При цьому, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ; та на земельну ділянку площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області; позивач не змогла у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця. Відтак, позивач була змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 грудня 2020 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача за довіреністю - адвокат Хмельницька Л.М. подала до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні не заперечила. Представник відповідача - Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області - звернувся до суду з письмовою заявою, у якій розгляд справи просив проводити без його участі, проти позовних вимог не заперечив. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] у адресованій суду заяві зазначив про те, що викладені в позовній заяві факти та обставини відповідають дійсності, заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, а розгляд справи просив провести у його відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно із частиною 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом частин 5,6 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а також ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 17 листопада 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 квітня 2004 року. [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 10 березня 2014 року виконкомом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло домоволодіння по [ADDRESS] , що належало померлій на підставі договору дарування від 27 вересня 1995 року; а також земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області, що належала померлій на підставі державного акта серії ЧР № 17-15-541т від 15 листопада 2002 року. З довідки Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1107/02-24 від 09 липня 2020 року вбачається, що на день смерті разом із [PERSON] був зареєстрований її чоловік - [PERSON] , 1937 року народження, а також син [PERSON] - [PERSON] , 1968 року народження. Син померлої [PERSON] - [PERSON] у шестимісячний строк з моменту смерті матері заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, а рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, йому відмовлено у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак, єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадщину, є її чоловік - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12 грудня 2016 року виконкомом Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: - домоволодіння по [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 1,7914 га, кадастровий номер 7124987000:01:001:0620, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області; а також спадкове майно, яке він фактично успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] : - домоволодіння по [ADDRESS] ; - земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. За життя, 13 січня 2015 року, [PERSON] склав заповіт, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону, заповів позивачу у справі [PERSON] та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] . У межах шестимісячного строку після смерті [PERSON] , а саме 18 травня 2017 року, позивачем у справі [PERSON] була подана заява до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. про прийняття спадщини за заповітом. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не звертався, що підтверджено копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка надійшла на запит суду. З довідки Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 1106/02-24 від 09 липня 2020 року вбачається, що на день смерті разом із [PERSON] був зареєстрований та проживав його син - [PERSON] , 1968 року народження. При цьому, з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , встановлено, що 18 травня 2017 року, у межах шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. із заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна, у якій зазначив, що на виділ обов`язкової частки не претендує. За вказаних обставин позивачу у справі [PERSON] 11 липня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ; а також на земельну ділянку площею 1,7914 га, кадастровий номер 7124987000:01:001:0620, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Водночас, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ; та на земельну ділянку площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області; позивач не змогла у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця, що підтверджено листом приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. № 165/02-14 від 29 червня 2017 року. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П., після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилась, заповіти від імені [PERSON] не складались. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася спадкоємиця за заповітом [PERSON] , на ім`я якої були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по [ADDRESS] ; а також на земельну ділянку площею 1,7914 га, кадастровий номер 7124987000:01:001:0620, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Спадкоємець, що мав би право на обов`язкову частку у спадщині, син померлого [PERSON] , 1968 року народження, інвалід ІІ групи, в установлений законом строк своєю заявою відмовився від прийняття спадщини. За вказаних обставин позивач не може реалізувати свої спадкові права. За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу вимог частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом установлено, що єдиним спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом, який прийняв спадщину, є її чоловік - [PERSON] . Відтак, з часу відкриття спадщини йому належало нерухоме майно, яке він успадкував після смерті своєї дружини, а саме: домоволодіння по [ADDRESS] ; та земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Позивач у справі [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак оформити свої спадкові права вона не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, виданих на ім`я спадкодавця. При цьому, суд виходить із того, що відсутність реєстрації права власності на спірне домоволодіння та на спірну земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON] внаслідок того, що за життя останній не встиг оформити свої спадкові права, не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , адже, як зазначено вище, до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті, входить домоволодіння по [ADDRESS] ; та земельна ділянка площею 1,8014 га, кадастровий номер 7124987000:01:002:0860, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Степанківської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом установлено, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року зазначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння та земельну ділянку після смерті [PERSON] , зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку, що позивач має право успадкувати право власності на спірне спадкове майно як спадкоємець за заповітом, оскільки вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених останньою при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved