Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримська, 15, з виселенням їх із зазначеного приміщення. Мотивуючи свої вимоги, позивач [PERSON] вказує, що на підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року є власником будинку, що розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримській, 15. Попереднім власником будинку був її з відповідачем, [PERSON], батько [PERSON]. В звязку з припиненням права власності колишнього власника будинку [PERSON], відповідачі, які були членами його сімї в розумінні ст. 5 Сімейного кодексу України, та не є членами її сімї, втратили право проживання в належному їй житловому будинку. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника, а відповідачі не є членами сімї нового власника будинку, то вони підлягають виселенню з будинку. Крім того, відповідачі постійно чинять перешкоди у користуванні належним їй житлом, вчиняючи постійні сварки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити його з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнала та в судовому засіданні пояснила, що проживає в належному позивачеві будинку зі згоди покійного батька [PERSON], який був попереднім власником будинку. Власного житла вона не має, тому не має змоги знятися з реєстрації та виселитися з займаного житла. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що є чоловіком відповідача [PERSON]. У спірному будинку проживають з відповідачем зі згоди її покійного батька [PERSON]. Оскільки, власного житла вони не мають, тому не можуть виселитися з зазначеного будинку. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] Валеддін Бекмурза огли, який діє на підставі доручення, в судому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та надав суду заперечення в яких зазначає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачка [PERSON], яка народилася та проживає в спірному буднику є членом сімї власника будинку, тому не може бути знята з реєстрації та виселена. На тих же підставах не може бути і виселений відповідач [PERSON],оскільки він є чоловіком та членом сімї відповідача [PERSON]. Крім того, відповідачі належним чином користуються житлом і не можуть бути позбавлені права користування в силу ст. 9 ЖК України. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані у спірному будинку з лютого 1994 року. З 18 травня 2006 року будинок належав батьку позивачки та відповідачки [PERSON], [PERSON]. На підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року власником спірного будинку є позивачка. Відповідачі не є членами сімї позивача, в розумінні ст. 5 Сімейного Кодексу України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON]. Відповідачі проживають в належному позивачеві будинку зі згоди їх покійного батька [PERSON]. Між сторонами існують неприязні стосунки, в звязку з чим між ними постійно виникають сварки. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення, додавши, що батьки сторін дозволили проживати відповідачам у спірному будинку, до побудови власного. Проте, до цього часу відповідачі власного будинку не збудували. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є родичем сторін, коли [PERSON] з чоловіком переїжджала до будинку своїх батьків, він перевозив на машині їхні речі. Дозвіл на проживання в [INFO] [PERSON] дали батьки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивачки. Між сторонами існують неприязні стосунки, в результаті яких, відповідачі постійно вчинять сварки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачі постійно погрожують позивачу та погрожували йому і його дружині, [PERSON], розправою. Згідно положень ч. 1\~\~\~ст. 360-7 ЦПК України\~\~ рішення Верховного [PERSON] України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. [PERSON] зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного [PERSON] України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 05 листопада 2014 року розглянув справу № 6-158 цс 15, предметом якої був спір про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Отже, у зв'язку з припиненням права власності [PERSON] на будинок, відповідачі втратили право користування ним, а позивачка, як новий власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні ним та не має правового обов'язку забезпечувати житлом членів сім'ї колишнього власника будинку, її право на усунення перешкод в користуванні власністю чинним законодавством не поставлено в залежність від наявності або відсутності обставин, передбачених ст. 116 ЖК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині зняття з реєстрації та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Поряд з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття з реєстрації та виселення відповідача [PERSON], задоволенню не підлягає, оскільки згідно копії її паспорту, який міститься в матеріалах справи, з 2012 року місце її проживання зареєстровано за адресою: [INFO].

Outcome: partial