Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] посилаючись на те, що [PERSON] фактично не проживає в квартирі більш п`яти років та ознак його присутності немає. Місце фактичного проживання відповідача позивачу невідомо багато років, родинних зв`язків з ним не підтримує. Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року провадження у справі відкрито і її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотанням про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін чи відзивом на позов до суду не звертався. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судом встановлено, що позивач [PERSON] є відповідальним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення № 108/4 виконавчого комітету Орджонікідзевської районної у м. Харкові ради від 07 квітня 2009 року. Квартира не приватизована. Окрім позивача [PERSON] в квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Згідно з актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 23 листопада 2020 року та від 26 листопада 2020 року [PERSON] протягом останніх п`яти років фактично не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зробив висновок, що аналіз ст.71,72 ЖК Української PCP дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. [PERSON] у відповідності до положень ст. 12, 81, 82 ЦПК України не скористався своїм правом щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Зазначена стаття містить перелік причин, які відповідно до обставин можуть бути визнанні поважними, однак до суду не надано жодного підтвердження їх існування. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше чотирьох років, що відповідно до вимог ст.71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. За правилами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved