Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в обґрунтування якого вказала, що з 21.08.1999 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду від 10.09.2014 року. У шлюбі з відповідачем народилися діти: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Фактично шлюбні відносини з відповідачем були припинені з листопада 2012 року, з того часу відповідач проживає з іншою жінкою, з якою має спільну дитину. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей, сплачує на їх утримання аліменти в розмірі 1/3 частки свого доходу, але аліментні зобовязання виконує неналежним чином, у звязку з чим станом на 19.06.2015 року за ним утворилася заборгованість у розмірі 21623,99 грн. За ухвалою Димитровського міського суду від 09.07.2015 року за поданням державного виконавця державної виконавчої служби Димитровського міського управління юстиції відповідача було оголошено у розшук. На теперішній час у неї виникла необхідність у виїзді за межі території України на територію Російської Федерації разом з дітьми, оскільки в м.Краснодар проживають всі її родичі, яких вона довго не бачила, та які запросили її разом з дітьми у гості. Оскільки для перетинання кордону України для вивозу малолітніх дітей необхідна згода батька, місцезнаходження якого їй не відомо, позивач просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] без згоди та супроводу відповідача терміном до 01.01.2017 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово з м.Полтава повідомив суд про розгляд справи у його відсутність через його знаходження у другій області та про те, що він визнає позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Дитмитровської міської ради [PERSON] у судовому засіданні висловилася проти позову у звязку з тим, що позивачем не надано письмових доказів про те, що за кордоном вона має родичів, до яких бажає поїхати в гості з дітьми, не зазначено часового проміжку перебування дітей за кордоном, тобто коли вони мають намір виїхати за межі України та коли повернутися, чи буде здійснено цей виїзд під час навчального процесу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з ступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21.08.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, якій розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10.09.2014 року, і є батьками дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з матірю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтвами про шлюб, народження дітей, рішенням суду від 10.09.2014 року, довідкою ПП «Домінант-Сервіс» від 21.09.2015 року (а.с.4, 5, 6, 7, 12). Відповідно до довідок та характеристик навчального закладу діти сторін навчаються у третьому та девятому класах загальноосвітньої школи № 6 Димитровської міської ради, виховуються матірю (а.с.8, 9, 10, 11). Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до\~ч.3\~ст.10 ЦПК України кожна сторона\~\~зобовязана довести\~\~ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дітей надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дітей за кордон, навпаки, визнаючи позов, відповідач тим самим погоджується на виїзд своїх дітей за кордон, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачем також не надано жодного доказу на підтвердження необхідності\~\~виїзду малолітніх дітей за кордон,\~наявності родичів в іншій країні, їх місцезнаходження, не зазначено конкретного часу перебування дітей за кордоном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON]\~\~необґрунтованими та такими, що\~\~ не підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed