Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати удаваним договір дарування квартири [ADDRESS] та провести поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 23 жовтня 1999 року. Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] дочка [PERSON]. Під час шлюбу за їх спільні кошти у сумі 2 400 доларів США вони придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Однак, із незрозумілих їй причин, договір купівлі-продажу квартири був оформлений на відповідача як договір дарування, який, на її думку, був укладений з метою приховання правочину у вигляді купівлі-продажу, так як волевиявлення на безоплатну передачу квартиру у [PERSON] не було. У судове засідання сторони не з»явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] у своїх заявах зазначили, що позовні вимоги [PERSON] визнають. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 1999 року (а.с. 13). Від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 14, 15). 17 березня 2003 року приватним нотаріусом Ічнянського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] зазначену вище квартиру (а.с. 24). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Ічнянського районного бюро технічної інвентаризації від 17.03.2003 року трьохкімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 17.03.2003 року (а.с. 25). Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Згідно ст.ст. 22 та 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи, що відповідач та співвідповідач визнали позовні вимоги суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, тому договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] є удаваним, так як у дійсності був укладений договір купівлі-продажу квартири, а тому позивач має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири. Суд встановив також, що визнання відповідачем та співвідповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі.

Outcome: approved