Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава Україна, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО та АР Крим, разом із матір'ю без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Після народження сина стосунки погіршилися, позивач з відповідачем перестали мешкати, як родина. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, позивач утримує сина без його допомоги. Вона має намір повести дитину за кордон з метою оздоровлення, розширення її кругозору, а також відвідати родичів, які мешкають на тимчасово окупованій території України та в інших країнах. Позивач не може отримати згоду відповідача на такі поїздки для дитини, оскільки з липня 2017 за місцем свого останнього проживання він не мешкає, не бажає спілкуватися з нею та дитиною, ігнорував потреби позивача та дитини. З цих підстав позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, у якій позов визнав повністю та пояснив, що дійсно не мав можливості та часу надати відповідні документи на вивезення дитини за кордон, так як займався своїм працевлаштуванням на території РФ. Просив суд розглянути вказану справу без його участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 жовтня 2016 року, зареєстрованому Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис 835. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2017 року сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] року. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес. Як вбачається з матеріалів справи будь-який спір, порушення, не визнання або оспорювання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів у даному випадку відсутній. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечує проти надання дозволу на вивезення дитини [PERSON], [INFO] а, відповідно до п. п. 1.4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача оскільки спір відсутній та існує спеціальний порядок оформлення дозволу на виїзд дитини за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків проти якого відповідач не заперечує. На підставі викладеного, ст.313 ЦК України, ст.ст.141 Сімейного кодексу України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57,

Outcome: dismissed