Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. Вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою, окрім неї, також зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає в зазначеному будинку вже тривалий проміжок часу. 21.12.2018 р. шлюб між нею та відповідачем був розірваний за рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області. Проте її колишній чоловік в даному будинку перестав мешкати значно раніше, так як вони припинили вести спільний побут ще до офіційного розлучення. У вищевказаному будинку відсутні речі та документи відповідача, він не сплачує будь-яких комунальних платежів, спільного бюджету між ними не має. Вона, як особа з третьою групою інвалідності, має право на оформлення субсидії, однак у зв`язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, порушує її права на користування та розпорядженням своїм майном, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 листопада 2020 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, про причини неявки не повідомив, заяв про перенесення слухання справи чи можливих пояснень, відзиву чи заперечень проти заявленого позову не надав. Пункт 1 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачає, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідач вважається належно повідомленим про судові засідання. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши позиції учасників справи та допитавши у ході судового розгляду свідків, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності в цілому належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.А. 02.06.2000 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-2054 (а.с. 5). З копії рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.12.2018 року, яке набрало законної сили 22.01.2019 року, вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 7-8). З довідки, виданої Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області за № 02-21/1816 від 28.10.2020 р., та копії паспорту відповідача серії [NUMBER] від 18.05.2000 р. вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.16,10). Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] від 19.08.2005 р. позивач значиться зареєстрованою за вказаною вище адресою (а.с. 9). Згідно копії Акту про не проживання особи за місцем реєстрації б/н від 24.06.2020 року, складеного у складі депутата Курилівської сільської ради Абашнік Т.А., мешканців с. Подоли Куп`янського району Харківської області, та затвердженого першим заступником Курилівської сільської ради Серпокрил В., [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, в викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла - понад рік). Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Допитана у судовому засіданні 09.02.2021 року свідок [PERSON] вказала, що є сусідкою позивача, з якою в них нормальні стосунки. Років 15 [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , жили нормально. Після того, як перша дружина [PERSON] потрапила в лікарню, [PERSON] сказала, що вонарозійшлася з чоловіком. Років два чи два з половиною відповідач вже не живе з [PERSON] . Вона бачила відповідача не часто, чи є його речі в будинку, не знає. Допитана у судовому засіданні 09.02.2021 року свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивача. Десь восени 2018 р. після того як захворіла перша дружина [PERSON] , він забрав свої речі від [PERSON] та пішов до першої жінки. Їй відомо, що будинок дістався [PERSON] як спадщина. Також знає про те, що [PERSON] вивозив свої речі в мішках, потім повертався, однак не продовжив сумісне проживання з [PERSON] . Крім того, допитана у судовому засіданні 03.03.2021 року свідок [PERSON] вказала, що вона працює поштарем в «Укрпошта» в с. Подоли. Їй відомо, що [PERSON] зареєстрований у [PERSON] по [ADDRESS] , а фактично проживає по [ADDRESS] у першої дружини, до якої повернувся після того, як в неї трапився інсульт півтора роки назад. Судові повістки вона носила відповідачу за фактичною адресою проживання. У суду немає підстав вставити під сумнів показання свідків, надані ними у судовому засіданні, їх показання узгоджуються з іншими матеріалами справи та підтверджуються наданими суду доказами. Оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Приходячи до такого висновку, судом враховується, що відповідач не знаходиться в родинних відносинах з позивачем, тривалий час без поважної причини не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] , не сплачуює комунальних послуг, не несе інших витрат на утримання будинку, договору найму або оренди між сторонами не укладалося, будучи зареєстрованим в житловому будинку, відповідач порушує права та інтереси позивача в користуванні власним житловим приміщенням.

Outcome: approved