Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Уманської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO],- без згоди батька. Позивач в позові просить суд надати їй, як матері дітей, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди (вивезення) за межі території України, в тому числі до Єгипту, Туреччини, Кіпру, Болгарії, Чорногорії, Хорватії та до держав Шенгенської угоди, громадян України, їх з відповідачем трьох дітей, до досягнення кожним з дітей шістнадцятирічного віку без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька дітей - [PERSON], [INFO]. Також в позові позивачем ставиться питання про надання їй, як матері зазначених дітей, або особі, уповноваженій нею, дозвіл на виготовлення проїзних (та інших необхідних) документів дітям для тимчасового виїзду за кордон або супроводу дітей, за межі України строком дії до досягнення кожним з дітей шістнадцятирічного віку, без нотаріально посвідченої згоди (дозволу) та супроводу батька дітей - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 2000 року і за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року шлюб між ними був розірваний. Перебуваючи в шлюбних стосунках з відповідачем у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. В позові вказано, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Позивач в позові зазначає, що вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок, оздоровлення дітям в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що відповідає інтересам дітей в межах здійснення нею батьківських прав та обов'язків. Також в позові вказано, що на неодноразові звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей, - вона отримує немотивовану та необґрунтовану відмову з боку відповідача (відповідач вказує на необхідність оздоровлення дітей в Україні). На її письмове звернення, щодо надання дозволу на виїзд дітей за межі України для оздоровлення та відпочинку, направлене відповідачу, позивач вказує, що відповіді вона не отримала. Вона вважає, що відмова відповідача у наданні дозволу дітям на виїзд за межі України, шкодить інтересам дітей, порушує права дітей на вільне пересування, на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і розумового їх розвитку, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом з метою захисту прав її дітей. В процесі розгляду справи судом позивачем було надано заяву про уточнення її анкетних даних, у зв»язку з тим, що після звернення до суду у неї змінилося прізвище з «…[PERSON]…» на «…[PERSON]…» , на підтвердження чого нею були надані відповідні документи (в т.ч. копію паспорта громадянина України , що був виданий 29.08.2017 року на прізвеще «…[PERSON]…»). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Іванов А.А., в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позові, та просили їх задовольнити. Позивач в своїх поясненнях в суді вказувала, що вони з відповідачем розлучилися, діти проживають після розлучення з нею, часто хворіють і тому потребують оздоровлення. Однак при виїзді за межі України у неї виникають значні проблеми з приводу оформлення дозволів для виїзду дітей за кордон, так як відповідач добровільно дозволу на виїзд дітей не надає, без будь-яких поважних причин. Також вона вказувала, що останнім часом стосунки між ними (нею і колишнім чоловіком - відповідачем по справі) погіршилися, що призвело до фактичного припинення спілкування між ними і тому вона взагалі позбавлена можливості узгоджувати з батьком питання виїзду дітей за кордон у встановленому законодавством порядку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, місце і час проведення судового засідання, в судове засідання не з»явився. При цьому він на адресу суду подав заяву про розгляд справи без нього за участю його представників. Представник відповідача по дорученню - [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, місце і час проведення судового засідання, - в судове засідання не з»явився і про причини неявки не повідомив ( присутній представник відповідача вказував, що [PERSON] в телефонному режимі повідомив йому, що не може з»явитися у зв»язку із хворобою). Представник відповідача - адвокат Гупало М.М. в судовому засіданні вказував на можливість проведення судового засідання у відсутність відповідача та іншого представника, які знають про проведення слухання справи і по поважним причинам до суду не з»явилися. Представник відповідача в своїх поясненнях в суді, як і в запереченні на позов, вказував, що позов вони не визнають і вважають його безпідставним та необґрунтованим і спрямованим на позбавлення відповідача, як батька дітей, можливості постійно спілкуватися з дітьми, оскільки з боку позивача чиняться перешкоди в спілкування з малолітніми дітьми, з посиланням на їх хворобливий стан. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт отримання відповідачем листа з пропозицією надати дозвіл на виїзд дітей за кордон ( на який міститься посилання в позові) і при цьому пояснив, що відповідач не заперечував проти надання дозволу на виїзд, однак при дотриманні з боку його колишньої дружини певних умов, які ним були викладені у листі, який ним було надіслано [PERSON], в тому числі забезпечення спілкування його з дітьми не тільки в час визначений уповноваженим органом, а в інший період часу, - з метою забезпечення реалізації його батьківських прав на спілкування з дітьми. Представник відповідача також підтвердив факт того, що в даний час стосунки між сторонами погіршилися, вони не можуть за взаємною згодою вирішувати питання пов»язані з вихованням дітей і позивач необґрунтовано та безпідставно створює перешкоди в спілкуванні з дітьми і тому задоволення позову призведе до того, що батько не зможе спілкуватися з дітьми в період часу визначений органом опіки і піклування. Також, адвокат Гупало М.М. посилався на те, що додані позивачем до позову довідки за підписом лікаря [PERSON] не можуть бути підставою для висновку про необхідність оздоровлення дітей, оскільки у них немає жодної конкретної інформації про хвороби, діагнози і взагалі сторона відповідача вбачає, що зазначений приватний лікар немає жодного відношення до дітей відповідача та не є уповноваженою особою на видачу таких довідок. Представник третьої особи - служби у справах дітей Уманської міської ради в судовому засіданні з метою захисту інтересів дітей, вказував, що позов вони визнають, якщо у матері є можливість оздоровлювати дітей за кордоном, і тому вони не заперечують проти тимчасового виїзду дітей за кордон з мамою і при цьому представник вказував на необхідність повідомлення батька про відповідні обставини, з метою не порушення його прав. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками трьох дітей: -неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про народження № 118, зробленим відділом РАЦС Золотоніського міського управління юстиції Черкаської області 26 червня 2003 року (а.с. 7); -малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про народження № 351, зробленим відділом ДРАЦС по м. Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 4 червня 2015 року (а.с. 8); -малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується актовим записом про народження № 352, зробленим відділом ДРАЦС по м. Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 4 червня 2015 року (а.с. 9). Після розірвання шлюбу, відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2017 року діти залишились проживати разом з матір'ю - [PERSON], окремо від батька (а.с. 11). У відповідності до довідок, виданих лікарем [PERSON] від 29.06.2017 року, діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], часто хворіють та потребують оздоровлення на морі (а.с. 12-14). Той факт, що позивач зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд її з дітьми за межі України для оздоровлення дітей на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, підтверджується її заявою адресованою відповідачу від 28.06.2017 року (а.с. 15). В листі від 07.07.2017р. за підписом [PERSON], який був адресований [PERSON], вказано, що батько вважає, що він недостатньо спілкується з дітьми та приймає участь у вихованні дітей, оскільки часу, який наданий для побачення з дітьми, недостатньо для здійснення батьківських прав та обов'язків. Батько зазначає в листі, що діти страждають від нестачі спілкування з батьком і тому при наданні дозволу на виїзд дітей за межі України він має декілька умов: «… -Не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми та надати час на побачення з ними серед тижня з 17:00 год. до 20:00 год. (крім побачень в суботу) -Пояснити старшій дочці [PERSON], про необхідність спілкування з батьком та допомогти мені налагодити контакт з дочкою. -Надати мені дозвіл на короткостроковий виїзд з дітьми за кордон, про намір поїздки за межі України зобов'язуюсь повідомити мінімум за 2 тижні…». Також у листі зазначено, що [PERSON] не заперечує проти надання дозволу на виїзд дітей за межі України але просить з розумінням поставитися до його умов які спрямованні лише на досягнення одного основного результату - гідного виховання та всебічного гармонійного розвитку дітей (а.с.43). При цьому, позивач в судовому засіданні заперечувала факт отримання відповідного листа. Відповідно до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 22.06.2017р. № 226 «Про участь у вихованні дітей батьками, які проживають окремо від них», [PERSON] було встановлено дні зустрічей з дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] щосуботи з 17.00 до 20.00 години та щонеділі з 09.00 до 13.00 години в присутності матері ( а.с.42). Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України, вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, тобто батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, тощо. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724, передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. З огляду на викладене, розглядаючи спір щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного із батьків, суд зобов'язаний визначити термін вивезення дитини за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька. Вирішуючи даний спір судом враховано мету поїздки, а саме відпочинок, оздоровлення дітей, країни куди діти будуть виїжджати, встановлено, що виїзд за кордон дітей матиме тимчасовий характер, що не порушує прав батька дітей на спілкування з ними та не позбавляє його права брати участь у вихованні й утриманні дітей. Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу матері на виїзд дітей за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до задоволення частково. Судом достеменно встановлено, що діти постійно проживають разом з матір'ю, відповідач проживає окремо, мати дітей піклується про них. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дітей разом з матір'ю за межі України за кордон є доцільним для розвитку та оздоровлення дітей і повністю відповідає їх інтересам. У той же час, суд вважає, що термін виїзду дітей за кордон необхідно визначити протягом 2017, 2018 та 2019 років з часу набрання чинності даним рішенням з метою убезпечення дітей та можливості в подальшому їх батькам спільно вирішувати питання щодо виховання дітей, що відповідатиме їхнім інтересам, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з аналогічною позовною заявою, після закінчення відповідного терміну у разі відсутності домовленостей між батьками за взаємною згодою, з метою захисту інтересів дітей.

Outcome: partial