Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] Шлюбні відносини фактично припиненні з квітня 2014 року, відповідач перестав виконувати свої обов`язки по відношенню до дитини. Ніякої участі у вихованні дитини не приймає, взагалі ніякого інтересу до дитини не проявляє, фінансово дитину не утримує. Таким чином, позивачем було вирішено звернутися до суду з заявою про позбавлення батьківських прав. Позивач надав заяву про розгляду справи за його відсутності. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся, повторно в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, у зв`язку з чим судом ухвалено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 8) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] має сукупний розмір заборгованості 18190,97 гривень. Згідно витягу з протоколу № 3 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 14.03.2019 року на території м. Мар`їнка [PERSON] не проживає тривалий час, тому розглянути питання про позбавлення його батьківських прав немає можливості. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, а відповідно до частини 4 статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 164, 165 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У будь-якому разі, не може бути сумнівів, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських прав. Крім того, вирішуючи питання щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей суд виходить із наступного: Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу інтересам самої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved