Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому вказала, що в період з 30.10.2005 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 29.04.2014 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області був розірваний. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, а саме 19.06.2008 року ними було придбано житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованим у реєстрі за №2980. У зв'язку із припиненням сімейних відносин та розірванням шлюбу виникла необхідність у поділі майна подружжя, а оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку розподілити спільно набуте майно у зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках по 1/2 частині за кожним на житловий будинок із господарчими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], а також судові витрати у справі покласти на відповідача. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, але представник позивача надав суду письмову заяву проте, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить суд розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву проте, що позовні вимоги він визнає повністю, просить суд розглянути справу без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з змістом ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ч.1 СК України - майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); ст.61 ч.3 СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; ст.65 ч.4 СК України - договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї; ст.69 ч.1 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; ст.70 ч.1 СК України - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; ст.71 ч.2 СК України - неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Уразі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - п.23 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом; абз.2 п.23 спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо; п.24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2014 року (а.с.6), який розірваний у встановленому законом порядку відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.7); від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який в даний час проживає з матір'ю [PERSON] (а.с.12). За час шлюбу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями від 19.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2980, був придбаний житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS] на присадибній земельній ділянці (а.с.9-11). Згідно з висновком №132 за результатами проведення судової будівельно - технічної від 11.11.2014 року, ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на дату оцінки визначена за порівняльним підходом, складає 195 413 грн. (а.с.49-83). Таким чином суд вважає, що житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], частки їх в праві спільної сумісної власності є рівними, а тому слід поділити спірний житловий будинок з господарчими будівлями між [PERSON] та [PERSON] та виділити кожному по 1/2 частині, визнавши за ними право власності на належні їм частки. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 977,06 грн. (а.с.1, 96), витрати за надання правової допомоги в сумі 2 500 грн. (а.с.14-15).

Outcome: approved