Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх повнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1300,00 гривень, на термін навчання останньої, починаючи з 28.09.2014 року, посилаючись на те, що донька є студентом другого курсу денної форми навчання Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просила на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі 300,00 гривень, а також пояснив суду, що на утриманні відповідача інші особи не перебувають, інших дітей немає, [PERSON] офіційно не працює, має мінливий дохід, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - [PERSON], будучи належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданого 30.10.2007 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 17.10.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м.Запоріжжя, сторони є батьками повнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.7). На підставі довідки вих.№1720 від 16.03.2015 року, виданої Комунальною установою «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради, встановлено, що [PERSON] працює в зазначеній установі з 01.08.2001 року на посаді сестри медичної, її посадовий оклад складає 1768,80 гривень (а.с.79). Згідно довідки вих.№14-415 від 06.10.2014 року, виданої деканом факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України за спеціальністю «Філологія» (а.с.10). На підставі договору №6221/Д від 12.08.2014 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг встановлено, що загальна вартість освітньої послуги становить 40800,00 гривень (а.с.12). Відповідно до довідки вих.№2830, виданої 16.10.2014 року Міським комунальним підприємством «Основаніє» Запорізької міської ради, [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.11). Згідно даних трудової книжки на ім'я [PERSON], останній 09.09.2005 року звільнився за власним бажанням (а.с.49). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19.02.2015 року підприємницька діяльність [PERSON] припинена (а.с.50). На підставі довідки вих.№690 від 23.02.2015 року встановлено, що [PERSON] як безробітній станом на 23.02.2015 року в Південному районному центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України не зареєстрований (а.с.51). Отже, судом встановлено, що на даний час [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Запорізький національний університет» Міністерства освіти і науки України, знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини за період навчання не надає, хоча є працездатним. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з тим потребують матеріальної допомоги до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, доказів того, що відсутність у нього постійної роботи обумовлена об'єктивними, а не суб'єктивними причинами, не надав, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.201 Сімейного кодексу України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей не має. У зв'язку з викладеним, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки на термін навчання останньої в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 гривень щомісячно. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. Що стосується часу, з якого повинні бути стягнуті аліменти, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач просить суд стягнути аліменти з 28.09.2014 року, однак, як вбачається з матеріалів справи позивач пред'явила позов до суду лише 07.11.2014 року, у зв'язку з цим суд вважає за необхідне присудити аліменти на дитину з 07.11.2014 року. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial