Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], у якому прохала змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2013 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 500 грн. щомісячно на ј частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не меншу 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2013 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини. У зв'язку із тим, що на даний час [PERSON] потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшилися потреби у навчанні, розвитку, вивченні англійської мови, що потребує додаткових занять з репетитором, стягуваних з відповідача аліментів у сумі 500 грн. не вистачає. Крім того, у зв»язку із змінами до Сімейного кодексу України, котрим підвищено мінімальний розмір аліментів, прохала збільшити їх мінімальний розмір до 100 % прожиткового розміру дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, позивач надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, у заяві прохала стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. (а.с. 38). Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, шляхом направлення судової повстки про виклик рекомендованим листом з повідомленням (а.с.34-37) , про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з»явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 26 грудня 2005 року, актовий запис № 1163 (а.с. 7). Також судом встановлено, що 22 травня 2013 року Октябрським районним судом м. Полтави ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.11.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). З копії постанови Октябрського ВДВС ПМУЮ, ВП № 39630969 від 09.06.2013 р. вбачається, що старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Киричок Н.Ф. відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.10) . Як зазначила позивач, відповідач на утриманні неповнолітніх дітей немає, є працездатним, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 100 % прожиткового розміру дитини відповідного віку. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. Вказаним Законом внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Сімейним Кодексом України прямо передбачено збільшення мінімального розміру аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що співвідноситься з положеннями ст. 192 даного Кодексу щодо інших випадків для зміни розміру аліментів. В той же час відповідачем самостійних дій на приведення мінімального розміру аліментів у відповідність до вимог закону не вжито. Таким чином, суд, відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача та дитини, те, що відповідач є особою працездатного віку, зі слів позивача не має на утриманні неповнолітніх дітей, збільшення потреб [PERSON] в матеріальному утриманні, збільшення розміру прожиткового мінімуму з 2013 року, вважає за необхідне змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку . Аналізуючи викладені норми права, вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог. За таких обставин, суд вважає, що зміна розміру аліментів, визначених за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2013 року з твердої грошової сими 500 грн. на частку від заробітку ј частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку відповідає вимогам закону. В частині стягнення аліментів в розмірі не менше 100 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку суд вважає за необхідне відмовити, оскільки обмеження щодо мінімального розміру аліментів встановлено Законом та не може бути збільшене судом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З позовної заяви вбачається, що позивач прохає стягнути з відповідача витрати понесені нею на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн. Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу підтверджується договором від 23.10.2018 про надання правової допомоги, ордером про надання правової допомоги, копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 20/06 від 20.06.2018 р. виданої адвокатом [PERSON] на суму 4 000 грн., розрахунком на надання правової допомоги, актом-прийому-передачі наданих послуг № 01 до договору від 23.10.2018 про надання правової допомоги (а.с.12-16). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене, враховуючи, що вимоги про зміну розміру аліментів задоволені, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial