Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання. Позивач повідомила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2018 року з відповідача стягуються аліменти на утримання старшої доньки. Наразі на меншу дитину відповідач в добровільному порядку коштів не надає. Позивач же перебуває у відпустці по догляду за дитиною по досягнення нею трьох років і змушена самотужки нести всі витрати. За таких обставин позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.07.2019 було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслану відповідачу, яка отримана ним 16.07.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21050 1374664 1, однак відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.08.2019 витребувано від Головного управління ДФС у Вінницькій області відомості про доходи [PERSON] . Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2018 року, справа №127/8851/18 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідно Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 25.10.2011 та серії [NUMBER] від 29.05.2019 (а.с.8,7). Діти проживають спільно з матір`ю, що підтверджується довідкою квартального комітету «Слов`янка» від 18.06.2019 №688. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( справа №127/8839/18, а.с.11). На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, інших джерел доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має (наказ головного лікаря КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» від 21.06.2019 №86-ВК, а.с.12) Відповідач проживає окремо, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання меншої доньки не надає, хоча має можливість її надавати. Протилежного судом не встановлено. Його дохід за І та ІІ квартали 2019 року становив 110488,70 грн ( без відрахувань) (довідка ГУ ДФС у Вінницькій області від 28.08.2019 № 24769/9/02-32-08-01-24). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема в частині обов`язку батьків утримувати дитину та обов`язку чоловіка утримувати жінку в разі проживання з нею їхньої дитини. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2019 року -1626 грн, з 1 липня 2019 року -1699 року, з 1 грудня 2019 року -1779 грн. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дитині виповнилося 4 місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Нормами статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини та дружини, а тому право позивача є порушене, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини ( аліментів) та дружини. Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів на дитину, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, визначений законодавством України прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини доходу відповідача. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. При цьому, суд взяв до уваги перебування на утриманні відповідача також старшої доньки та стягнення з нього аліментів на її утримання. Щодо вимог про визначення розміру аліментів не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує наступне. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, а 28.08.2018 року - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесено зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст. 179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст. 182 СК України). Тобто, вищевказаними змінами до Законів законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач, звертаючись до суду, вказує на доходи відповідача. Суд зважає на їх розмір (в середньому 20 тис. грн в місяць без відрахувань) та оцінює їх як достатній для визначення аліментів в розмірі не меншому чим мінімальний рекомендований розмір. Суд зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). При цьому, суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суд також дійшов висновку, що підлягає частковому задоволенню позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини та, з урахуванням встановлених обставин, стягнення аліментів на утримання двох дітей та відсутності доказів про неможливість утримувати дружину, вважає справедливим встановити аліменти на утримання позивача в розмірі 1/12 частки доходу відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Суд зважає на обґрунтування позивача щодо визначення способу та розміру аліментів, однак зауважує, що при розгляді справ щодо способу виконання обов`язку утримувати дитину, дружину, визначення розміру аліментів суд керується положеннями Сімейного кодексу України, зокрема Глав 9,15. При цьому, суд враховує, що вказані положення не містять максимально допустимого розміру аліментних зобов`язань. Разом з тим, суд зважає, що відповідач працевлаштований, а тому стягнення аліментів здійснюватиметься з урахуванням як Закону України «По виконавче провадження», так і КЗпП України, які містять відповідні обмеження у відрахуваннях із заробітної плати. Щодо посилання позивача на положення ст.128 КЗпП України, то суд зауважує, що відрахування із заробітної плати не може перевищувати 70% в разі сукупності відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. Визначений судом розмір аліментів підлягає стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 01.07.2019. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, то суд зважає, що відповідач є ветераном війни-учасником бойових дій (вказана обставина встановлена рішенням суду від 25.07.2018 по справі №127/8851/18), відповідно має пільги щодо сплати судового збору, а тому судовий збір в цій справі компенсується за рахунок держави відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що згідно положень ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу учасник справи надає детальний опис робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При зверненні до суду позивачем надано договір про надання правової допомоги від 06.06.2019 , детальний опис робіт від 26.06.2019, акт приймання-передачі наданих послуг від 26.06.2019, який містить інформацію, що витрати на правову допомогу складають 900,00 грн. Однак, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо підтвердження понесення вказаного розміру витрат ( квитанції, прибуткового касового ордеру тощо), не містить цього і вказані документи, а тому в суду відсутні підстави стверджувати про здійсненні позивачем витрат в цьому розмірі, відповідно відсутні підстави й для їх розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: partial