Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказала, що з 28.08.2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем, однак спільно не проживають з жовтня 2013 року та мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, її прохання про надання допомоги ігнорує. На утримання сина вона витрачає близько 1000 грн., оскільки дитина є здібною, додатково займається іноземною мовою, спортом. Це ставить її у скрутне матеріальне становище. Прохає стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 1 жовтня 2013 року і до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, прохала позов задовольнити. Представник позивача - адвокат [PERSON] прохав позов задовольнити та пояснив, що, оскільки сталий розмір додаткових витрат позивач не може визначити, то їх включено до 1/2 частки, які він прохає стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, та пояснив, що не мав змоги раніше надавати допомогу дитині, оскільки позивачка разом з сином виїхали до м. Дніпропетровська, та адреси, за якою вони проживають, йому не повідомили. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходу і з дня подачі позову до суду. Представник відповідача - адвокат [PERSON] прохав позов задовольнити частково та присудити розмір аліментів в 1/4 частці від доходу відповідача і з часу подачі позову до суду, оскільки факт ухилення відповідачем від сплати аліментів за минулий період позивачем не доведений. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю та перебуває на її утриманні, що не заперечується відповідачем (а.с. 6). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає розмір аліментів, який в будь-якому разі не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, то з нього слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює водієм важкого вантажного автомобіля з великою вантажопідйомністю, зайнятий на транспортуванні гірничої маси в технологічному процесі ПрАТ «Придніпровський спецкар»єр» Його середній дохід за березень 2014 р. по серпень 2014 р. становить 15275,50 грн. (а.с.7 та на звороті). Дохід позивачки за аналогічний період становить 9147,38 грн. (а.с.8). Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед, або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, додаткові витрати на дитину не є додатковим стягненням аліментів на її утримання. Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Позивачем окрема вимога про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не ставилася, їх розмір не визначався, а суд самостійно не може вийти за межі пред»явлених вимог. Тому суд визначає розмір аліментів як 1/4 частку всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку. Відпідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач не надав суду доказів того, що нею вживалися заходи по стягненню аліментів з жовтня 2013 рік. Лист, який направлений позивачем на адресу відповідача не є достатній доказ, що свідчив би про вживання даних заходів, оскільки він надісланий відповідачу за 4 дні до подачі позову до суду (а.с.11-12). Питання щодо судового збору суд вирішує на підставі ст..87 ЦПК України.

Outcome: partial