Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 січня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що з відповідачем подружнє життя не склалось, на протязі спільного проживання виникали постійні сварки та скандали з різних побутових умов. Саме такі обставини призвели до того, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, з вересня 2015 року не проживають разом, не ведуть спільне господарство та бюджет, тому позивач просить суд розірвати зазначений шлюб з відповідачем, оскільки він існує лише формально, малолітню дочку залишити проживати з нею, стягнути з відповідача судові витрати на користь держави, оскільки [PERSON], як інвалід ІІ групи звільнена від сплати судового збору. Сторони в судове засідання не з'явилися, але подали заяви суду, в яких справу просять розглянути без їх участі, поданий позов позивач повністю підтримує, а відповідач проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає необхідним задоволити позов в повному обсязі. Судом встановлено, що 28 січня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Веснянської сільської ради Корецького району Рівненської області, актовий запис № 1, (свідоцтво про шлюб [NUMBER] Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 22.07.2013 року). Суд вважає, що причини, які спонукали сторони до розірвання шлюбу є обгрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, тому подальше спільне життя подружжя та сім'ї є неможливим. Відповідно до ч.3 ст 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зазначений принцип міжнародної норми права констатує ту обставину, що малолітня дитина як правило більше потребує саме материнської любові, турботи і розуміння. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що малолітню дочку сторін слід залишити проживати з матір'ю, що не позбавляє батька права на особисте спілкування з нею та прийняття участі у її вихованні. Згідно довідки серії АВ № 0697616 від 26.01.2017 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи загального захворювання з ураженням внутрішніх органів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, то він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тобто, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. Розгляд справи здійснювався за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Outcome: approved