Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником 5/16 частини житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . 5/16 частини житлового будинку є відокремленим житлом, має окремий вхід і не стосується інших співвласників. У даному будинку також зареєстрований відповідач, який є їй сином та не проживає у спірному житлі з 2018 року. На даний час відповідач у вище вказаному житлі не проживає та не зберігає там свої речі. Позивач зазначила, що наявність реєстрації відповідача у будинку розташованому за адресою [ADDRESS] позбавляє її, як власника майна, можливості здійснити право користування та розпорядження даним майном у повному обсязі. [PERSON] зазначила, що вона змушена нести виплати щодо сплати комунальних послуг з розрахунку на всіх зареєстрованих осіб у спірному житлі, що вводить її у зайві матеріальні витрати, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав, прохала їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву у якій прохав проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає (а.с.32) Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з копії договору купівлі-продажу від 15.12.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. вбачається, що [PERSON] придбала у [PERSON] 5/16 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.13). З Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 317609 від 06.02.2013 року вбачається, що [PERSON] є власником 5/16 частини житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] , житловий будинок «А-1», житлова площа 39,7 кв.м., загальна площа 120,7 кв.м, форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова (а.с.14-15), що підтверджується і копією технічного паспорту на будинок садибного типу з будівлями та спорудами від 26.08.2020 року за адресою [ADDRESS] (а.с.16-23) З копії акту складеного 20.08.2020 року, підписаного [PERSON] , [PERSON] та завіреним Ст. ДОП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, вбачається, що останні посвідчили, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою [ADDRESS] , з 2018 року (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту ст. 391 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] не проживає, власних речей не зберігає з 2018 року, що підтверджено зібраними по справі доказами та, що не заперечував і сам [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - за адресою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved