Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом та просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування належною їй квартирою [ADDRESS] , оскільки відповідач вже не є членом родини власника, а саме колишній чоловік позивачки, не мешкає за вказаною адресою з початку березня 2019 року, особистих речей у будинку немає. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, та у відсутність позивача на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву не надав. Від третьої особи Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , [INFO] на підставі договору дарування квартири від 18.12.2004 року є власником чотирьохкімнатної квартири , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - копія договору). Однак у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивачки відповідач [PERSON] , який з початку березня 2019 року не проживає в квартирі позивача, зібрав всі свої речі та виїхав з квартири, що підтверджується актом про непроживання від 14.05.2020 року , згідно якого вказано , що [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації, а саме [ADDRESS] більше року у зв`язку з розлученням. (а.с. 15 - акт). Згідно рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08.12.2017 року. ( а.с. 10). Згідно свідоцтва про зміну імені від 11.02.2020 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 9). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Оскільки відповідач [PERSON] з 2017 року вже не є членом родини власника квартири, а саме є колишнім чоловіком позивачки, квартира за адресою [ADDRESS] належить позивачці за договором дарування, тому суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved