Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 30 січня 2018 року, про що зроблено актовий запис №145 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. [INFO] у них народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Посилаючись на наведене, просила розірвати шлюб. Ухвалою судді від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12 жовтня 2020 року на 12 год. 00 хв. 01 жовтня 2020 року позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі. За клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Матвійчука В.В. розгляд справи, призначений на 12 жовтня 2020 року на 12 год. 00 хв., відкладений на 05 листопада 2020 року на 12 год. 30 хв. 04 листопада 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзвив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що він проживав разом з позивачем без реєстрації шлюбу близько 10 років та перебуває з нею у зареєстрованому шлюбу більше 3 років. Від спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . З невідомих для нього та їхньої дитини причин позивач стала поводити себе дуже дивно. Вона переселилась від нього та місце її проживання йому не відоме. До недавнього часу їх сім`я була дружня та жила в повній злагоді та благополуччі. За час шлюбу вони з дружиною набули достатню кількість матеріальних благ з метою створення комфортних умов для їх сім`ї та дитини. Посилаючись на наведене, просив надати їм строк для примирення до 6 місяців. Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року вжито заходів щодо примирення подружжя [PERSON] та [PERSON] , надано їм термін для примирення строком до 04 грудня 2020 року. Провадження у справі зупинено до 04 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року поновлено провадження у справі. 02 грудня 2020 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Матвійчука В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою. Оскільки жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин не надано, суд вважає причини неявки представника відповідача в судове засідання неповажними. Відповідач особисто у судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності відповідача та його представника, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, а причини неявки представника відповідача в судове засідання визнані неповажними. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2012 року. 30 січня 2018 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №145 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставах, встановлених законом, у тому числі на підставі шлюбу. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом на підставі викладених у позовній заяві обставин установлено, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Встановлено, що в сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Однак, наявність у сторін неповнолітньої дитини не може впливати на їх особисті немайнові права як подружжя, бути обов`язковим стримуючим фактором збереження шлюбу та бути виключною обставиною, існування якої слугувало б збереженню шлюбу. Тривалість спільного проживання сторін та наявність спільного майна, про що стверджує відповідач у відзиві, також не може бути підставою відмови в розірванні шлюбу. Крім цього, судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, зокрема сторонам надавався термін для примирення. Однак після закінчення терміну для примирення відновити сімейні відносини сторонам не вдалося. Позивач, окрім заяви про підтримання позову, жодних інших заяв не надала. Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом установлено, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. При цьому відповідачем не доведено наявності таких виключних обставин, за існування яких збереження шлюбу було б можливим. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved