Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши, що позивач являється власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання її брата [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач у вказаному будинку не проживає з 2006р., оскільки виїхав за межі України. Реєстрація відповідача у вказаному будинку створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні її власністю, зокрема у сплаті за комунальні послуги, у отриманні субсидії. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, надав суду заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та ухвалити заочне рішення по справі. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровано місце проживання її брата [PERSON] . Із акта обстеження житлово-побутових умов від 15 лютого 2021р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , виконавчого комітету Сторожинецької міської ради Чернівецького району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] з 2006р. вересня місяця не проживає, що підтверджують сусіди: [PERSON] , [PERSON] .. Оскільки відповідач залишається зареєстрованими в будинку позивача, позивач не може в повній мірі розпоряджатися її власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, позовні вимоги про визнання особи відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved