Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій просила встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з 10.12.1966 року до [INFO] року та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом у четверту чергу спадкоємців на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник подали письмову заяву, в якій підтримали лише позовну вимогу про встановлення факту проживання позивачки зі спадкодавцем не менш як 5 років до дня відкриття спадщини, просили врахувати цю заяву, долучивши її до матеріалів справи. Позов, з урахуванням письмової заяви, якою фактично зменшено розмір позовних вимог, обґрунтований тим, що позивач, її донька та [PERSON] проживали спільно в квартирі [ADDRESS], однією сім'єю. Позивач та [PERSON] шлюб не реєстрували, однак, спільно проживали, мали спільний побут, спільні права та обов'язки. За час їх спільного проживання квартира була приватизована в рівних частках усіма її мешканцями - по 1/3 частині на кожного. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі, й на 1/3 належної йому частини квартири. Заповіту щодо належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS], [PERSON] не залишив; спадкоємців першої, другої та третьої черг спадкування за законом не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON], однак, нотаріус повідомила про необхідність звернення її до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Підтримавши наведені доводи, позивач та її представник на підтвердження факту, яки вони просять встановити, просили допитати свідків та задовольнити позов. Представник відповідача - Київської міської ради на позовну заяву у редакції, в якій вона надійшла до суду, направив письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні вимоги про визнання права власності позивача на спадкове майно через її передчасність, посилаючись на те, що ці права позивача ніким не порушені, оскільки не має відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В решті вимог позовної заяви залишив її вирішення на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, підтвердивши факт спільного проживання позивачки з [PERSON] не менше 5 років до його смерті, факт ведення ними спільного господарства, спільного побуту. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили те, що [PERSON] та [PERSON] принаймі, з 1985 року, проживали спільно в квартирі [ADDRESS], однією сім'єю, мали спільний побут, спільні права та обов'язки, підтримували один одного. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. З наданих суду доказів убачається, що [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого, крім іншого, належить 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Заповіту щодо вказаного майна [PERSON] не залишив, у матеріалах спадкової справи наявний заповіт щодо належного спадкодавцю майна в с. Сушки Коростенського району Житомирської області. Протягом встановленого законом строку на прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON]. За заявою позивачки було заведено спадкову справу № 06-2013 щодо майна померлого [PERSON]. Спадкоємців першої, другої та третьої черг спадкування майна [PERSON] за законом не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи. У зв'язку з наданими позивачем суду доказами (письмовими і показаннями свідків) на підтвердження того, що вона та [PERSON] були зареєстровані понад 20 років в одній квартирі, спільно проживали, вели спільне господарство, опікувалися один одним, мали спільні права та обов'язки, як рідні люди, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про встановлення факту її спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] з 01.01.2004 року (з дня набрання чинності Цивільним кодексом України) до дня відкриття спадщини. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Закон врегульовує питання черговості спадкування за законом тих осіб, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тому за наявності рішення суду про встановлення цього факту окремому судовому захисту не підлягало право позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, однак, оскільки дана вимога не була підтримана позивачем, суд враховує положення статті 11 ЦПК України та рішення по суті зазначеної позовної вимоги не ухвалює. Враховуючи викладене та

Outcome: approved