Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказала, що 23.11.2017 сторони зареєстрували шлюб у Броварському міськрайонному ВРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . В даний час вони проживають окремо з грудня 2018 року. Спільна дитина після припинення з відповідачем спільного проживання постійно проживає з позивачем, знаходиться на повному її утриманні, відповідач сплачує аліменти. Причиною припинення шлюбних відносин є те, що при вирішенні різних сімейних питань з відповідачем не приходили до згоди. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини за минулий час починаючи з 15.04.2018 з часу народження дитини по [INFO] в розмірі 1/8 всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно; аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з 07.11.2019 по 15.04.2021; аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 07.11.2019 і до часу досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , як участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); стягнути на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Представник позивача адвокат Гончарук А.А. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідач являється батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою. У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка немає змоги працювати і утримувати себе. Відповідач в судове засідання не надав підтверджень, що він надає добровільно допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на дружину до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини за минулий час, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Згідно зі ст. 194 СК України, 1. Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. 2. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. 3. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. 4. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. 5. Положення частин першої - третьої цієї статті, а також статей 195-197 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених зазначеною нормою права, які б давали правові підстави для стягнення аліментів за минулий час, позивач суду не надала і судом таких доказів не здобуто. Позивачем всупереч зазначених вимог не надано жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача та свідоме ухилення останнього від їх сплати. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення аліментів за 19 місяців - час від дня народження дитини до часу подання цього позову до суду. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до Коментаря до ст. 185 СК України, розмір суми, яка стягується як додаткові витрати, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або припускаючих витрат і, отже, не може бути визначений у частках до заробітку (доходу) відповідача. Додаткові витрати визначаються в твердій грошовій сумі з урахуванням матеріального стану батьків. Таким чином, участь батьків у додаткових витратах на дитину не обов`язково має бути рівною. Додаткові витрати можуть провадитися як одноразово, так і протягом тривалого часу, наприклад, через хворобу чи каліцтво дитини. У зв`язку з цим суд вправі зобов`язати батьків узяти участь як у фактично понесених витратах, так і у витратах, які необхідні в майбутньому. Як зазначалося раніше, батьки повинні добровільно визначатися, хто, у якій сумі повинен нести додаткові витрати на дитину. У разі спору суд визначає, хто з батьків, в якій твердій грошовій сумі повинен нести ці витрати. Якщо вимоги про аліменти і додаткові витрати розглядаються одночасно, то в рішенні має бути окремо зазначена частина заробітку (доходу), яка припадає дитині у вигляді аліментів, і сума додаткових витрат, які підлягають стягненню з платника аліментів. Розмір має бути підтверджений фактично понесеними або припустимими витратами. У мотивованій частині рішення суд повинен назвати загальну суму додаткових витрат, як вони розподіляються між батьками. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 15.05.2006 р. в пункті 18 дав судам такі роз`яснення з приводу застосування статті 185 СК: «Звернути увагу суддів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягувати тільки батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачені витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. У відповідності до Постанови Верховного Суду України від 13.09.2017 року, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Оскільки розмір додаткових витрат має бути підтверджений фактично понесеними або припустимими витратами, а позивачем не зазначено загальної суми додаткових витрат, які понесені на утримання дитини, та причини і підстави, які можуть слугувати для їх стягнення, за таких обставин позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволені бути не можуть. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: partial