Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів. Посилається на те, що згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.10.2014 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] та вирішено стягувати з нього аліменти на утримання останньої в розмірі 400 гривень щомісячно до її повноліття. Вказує, що її матеріальний стан погіршився, в зв'язку із чим просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, згідно якої просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-потралі «Судова Влада України». Відзив до суду не надходив. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу розглянуто без участі сторін, в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована, проте підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.08.2016 року відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до заочного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.10.2014 року, що набрало законної сили відповідача по відношенню до доньки позбавлено батьківських прав та вирішено стягувати з нього аліменти на утримання останньої в розмірі по 400 гривень щомісячно до її повноліття (а.с. 8-10). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов'язком як матері, так і батька. Судом встановлено, що до складу сім'ї позивача [PERSON] входить донька [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до норм глави 15 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, при зміні розміру аліментів, визначеного рішенням суду, суд повинен врахувати зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів або одержувача аліментів, зміни стану здоров'я когось з них. На виконання зазначених вимог закону, судом встановлено, що матеріальний стан позивача погіршився, а тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що визначений рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14.10.2014 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] недостатній для її утримання, оскільки з часу ухвалення вказаного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області значно збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23.11.2018 року станом на дату ухвалення становить 2027 гривень, забезпечення якого є в рівній мірі обов'язком, як матері так і батька. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Таким чином суд, врахувавши вимоги статті 182 СК України та інші обставини, що мають істотне значення вважає, що без погіршення матеріального становища відповідача, на користь позивача з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до її повноліття. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі -у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено частково, а саме в розмірі 75%, то суд вважає, що з відповідача на користь держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, належить стягнути судовий збір в розмірі 528,60 грн. На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, главою 15 СК України,

Outcome: partial