Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2003 року їй належить будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Чапаєва, б.15. У зазначеному будинку було зареєстровано відповідача, який є її сином, та який з серпня 2012 року до теперішнього часу не проживає разом з нею, не веде з нею спільного господарства і не підтримує ніяких стосунків. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає їй оформити субсидію та у повній мірі здійснювати право користування та розпорядження належним їй майном. Відповідач мешкає за іншою, невідомою їй адресою, звязку з ним вона не має. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чапаєва, б.15, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, реєстровий номер 2550. Право власності позивача на придбану квартиру зареєстровано у бюро технічної інвентаризації м.Димитров 12.08.2003 року у реєстровій книзі № 30 за реєстровим № 4505, що підтверджується відповідним договором, витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на будинок (а.с.13, 14, 15-17). У даному будинку зареєстровані: з 29.04.2008 року позивач [PERSON], [INFO], та з 22.02.2011 року син позивача відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчать довідка виконавчого комітету Димитровської міської ради від 04.08.2015 року, записи з домової книги (а.с.3, 8, 9-10). Відповідно до акту від 04.08.2015 року, складеному головою квартального комітету № 8 за участю мешканців-сусідів, та засвідченому виконавчим комітетом Димитровської міської ради, відповідач [PERSON] з серпня 2012 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чапаєва, б.15, не проживає. Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чапаєва, б.5, і знає позивач [PERSON] багато років як сусідку по вулиці, крім того, вона навчала дітей позивача. Відповідач [PERSON] старший син позивача, який до серпня 2012 року проживав разом з матірю у будинку по вул.Чапаєва, 15. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач поїхав до Росіїї. З серпня 2012 року вона ніколи не бачила [PERSON], позивач мешкає у будинку сама. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Чапаєва, б.2. Позивач [PERSON] проживає по сусідству на одній вулиці. Приблизно три роки тому з позивачем мешкав син [PERSON], у якого своєї сімї не було. З серпня 2013 року відповідач не проживає у матері, з цього часу вона його ніколи не бачила. Причина не проживання відповідача у будинку матері їй невідома. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сімї та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з серпня 2012 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом трьох років, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України,

Outcome: approved