Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності від 04.11.1996 та свідоцтва про право на спадщину від 04.12.2003 їй та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Вказала, що в квартирі зареєстровані вона, її син [PERSON] та онук (відповідач по справі) [PERSON] . Зазначила, що з моменту реєстрації відповідача в квартирі, з 06.03.2003, останній в квартирі не проживає, разом зі своєї матір`ю, [PERSON] , виїхав на постійне місце проживання до Росії, адреса його проживання їй невідома, вони не спілкуються. Оскільки реєстрація відповідача, який не є членом її сім`ї, у належному їй житлі створює перешкоди у користуванні і розпорядженні ним, вона позбавляється права на отримання субсидії, змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, згідно матеріалів справи позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце судових засідань шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень за адресою реєстрації та оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада». Відзиву на позовну заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву, де проти задоволення позову не заперечував, вважав, що його права не порушені, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (по Ѕ частці) на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.1996, виданого УЖКГ виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 04.11.1996 № 10754/1, та на підставі свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] від 04.12.2003, виданого Другою Кременчуцькою держнотконторою за реєстровим № 2-1160. Право власності на квартиру належним чином зареєстроване, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно інформації з Реєстру територіальної громади Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відповідач [PERSON] зареєстрований як проживаючий за адресою: [ADDRESS] . Письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , підтверджується, що відповідач [PERSON] є сином третьої особи [PERSON] та онуком позивача [PERSON] . Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , підтверджується актом про непроживання, складеним 15.07.2020 фахівцем відділу по зверненням громадян ТОВ «Місто для людей Кременчук», згідно якого [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання [PERSON] з 06.03.2003 за вказаною адресою. Вказаний факт також не заперечується третьою особою в справі, [PERSON] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, навіть, якщо він не позбавлений володіння цим майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Право члена сім`ї власника та інших осіб на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим ці правовідносини регулюються ст.401-406 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.1,2,5,6 ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут зберігає свою чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Відповідно до ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання водній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом відповідач [PERSON] набув права користування житлом як член сім`ї власника, проте більше одного року не мешкає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , наявності поважних причин непроживання у будинку суду не надано, перешкод у користуванні житлом суду не доведено, добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знявся, не сплачує комунальних послуг, чим чинить перешкоди власнику у користуванні нерухомим майном. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює позивачу перешкоди у праві користування своєю власністю, а тому вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved