Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий удинок [ADDRESS]. при цьому посилалась на те, що спірний будинок був побудований ще в 1954 році. Він був дерев'яний, житловою площею 48 кв.м.. До 1980 року вказаний будинок мав поштову адресу: [ADDRESS]. З 1981 року нумерація спірного будинку була змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS]. В 1982 році власником спірного будинку стала її бабуся - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 27.11.1982 року наказом №691 від 27.11.982 року Бортницького комітету, в зв'язку придбанням спірного будинку, за бабусею позивачки було закріплено земельну ділянку загальною площею 0,20 га., по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина. Згідно із заповітом [PERSON] залишила позивачці усе своє майно. 27.10.1983 року вона отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом. Згідно із вказаним свідоцтвом спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з надвірних побудов, що розташовані в селі Бортничі, Бориспільського району, Київської області та належали померлій [PERSON], на підставі довідки про право власності на будинок, виданий Бортницькою сільською радою 19.03.1983 року за №429. На час видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом спірний будинок не підлягав обов'язковій державній реєстрації. При цьому в будинковій книзі було зроблено запис про те, що з цього часу позивачка є власником особового рахунку. В 1988 році смт. Бортничі було приєднано до м. Києва. Внаслідок цього приєднання нумерація будинків була змінена, а тому номер спірного будинку змінився з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Проте, документ на підставі якого була проведена зміна нумерації будинків Київрадою знайти не має можливості, за їх відсутністю в районному та центральному архіві. 29.05.2014 року позивачка звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про проведення державної реєстрації прав на спірний будинок, як наслідок їй було відмовлено в державній реєстрації, в зв'язку з чим вона вирішила звернутись до суду із захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні представник позивача та позивачка вимоги позову підтримали просили його задовольнити. Представники відповідачів Київської міської Ради та Реєстраційної служби Головного управління юстиції в судове засідання не з'явились, були повідомлені належним чином. Представник Київської міської Ради направив на адресу суду лист в якому просив винести рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши позивача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був побудований в 1954 році. Будинок був дерев'яний, житловою площею 48 кв.м.. До 1980 року вказаний будинок мав поштову адресу: [ADDRESS]. З 1981 року нумерація спірного будинку була змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS], що підтверджується довідкою з архіву №16/к-3628 від 29.12.2009 року та наказом №691- від 27.11.982 року Бортницького. В 1982 році власником спірного будинку стає [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 27.11.1982 року наказом №691 від 27.11.982 року Бортницького комітету, в зв'язку придбанням спірного будинку, за [PERSON] було закріплено земельну ділянку загальною площею 0,20 га., по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помирає, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, та після її смерті відкрилася спадщина. Згідно із заповітом від 27.11.1982 року [PERSON] залишила усе своє майно [PERSON]. 27.10.1983 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 1852, номер спадкової справи 137. Згідно із вказаним свідоцтвом спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з надвірних побудов, що розташовані в селі Бортничі, Бориспільського району, Київської області та належали померлій [PERSON], на підставі довідки про право власності на будинок, виданий Бортницькою сільською радою 19.03.1983 року за №429. Судом встановлено, що на час видачі позивачці свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом спірний будинок не підлягав обов'язковій державній реєстрації. При цьому в будинковій книзі було зроблено запис про те, що з цього часу [PERSON] є власником особового рахунку. В 1988 році смт. Бортничі було приєднано до м. Києва. Внаслідок цього приєднання нумерація будинків була змінена, а тому номер спірного будинку змінився з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Проте, документ на підставі якого була проведена зміна нумерації будинків Київрадою знайти не має можливості, за їх відсутністю в районному та центральному архіві. Розпоряджень про присвоєння або зміну поштової адреси до БТІ м.Києва не нажходило, згідно відомостями Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 10.09.2014 року, наданими на запит суду. Відповідно до листа КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м.Києва» ЖЕД №207, інформація про зміну нумерації будинків внаслідок приєднання Бортнич до м.Києва на підприємстві відсутня На спірний будинок є в наявності технічний паспорт, відповідно до якого його адреса: [ADDRESS], площею 52, 2 кв.м.. Також, судом встановлено, що в 1994 році було розроблено та затверджено робочий проект газифікації та в 2000 році проект телефонізації спірного будинку , що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними робочими проектами. Також, згідно даних міського земельного кадастру, станом на 09.08.2013 року за мною обліковується земельна ділянка код 90:213:030, площа 1356, 12 на [ADDRESS] на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. 29.05.2014 року позивачка звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про проведення державної реєстрації прав на спірний будинок. За наслідками розгляду поданих документів державний реєстратор прав на нерухоме майно виніс рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №13861147 від 18 червня 2014 року. Як на підставу відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в рішенні зазначено, що подані документи не дають змоги встановити право власності за позивачкою на спірний будинок. Причиною відмови у проведенні державної реєстрації спірного будинку було те, що 27.10.1983 року позивачка отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі за № 1852, згідно із яким спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з надвірних побудов, що розташовані в селі Бортничі, Бориспільського району, Київської області, що належали померлій [PERSON]. Жодних конкретних даних про те, який саме будинок успадкувала позивачка (точна адреса, загальна площа, тощо) у вказаному свідоцтві не зазначено. Окрім цього, відбувалось приєднання смт. Бортничів до м. Києва, змінено нумерацію будинків, а жодних документів з цього приводу не має. Отже, фактично, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в повноваження якої входить прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень фактично не визнає права позивачки [PERSON] на спірний будинок, адже правовстановлюючий документ (свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом) не містить даний про його повну адресу та інші необхідні характеристики. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту є визнання права. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, шо належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (ст. 1218 ЦК України). Обов'язкової державної реєстрації спірного, будинку на час вступу у спадщину чинним законодавством не передбачалось, а тому отримавши свідоцтво про право власності позивачка стала власником спірного будинку. Так, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Однак, та обставина, що в свідоцтві про право власності за заповітом № 1852 не вказано адресу будинку та відбулась подальша зміна його нумерації позбавляє позивачку, як спадкоємця можливості зареєструвати свої спадкові права у відповідному реєстрі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved