Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказала, що 22.05.1990 року Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів від 11.05.1990 року № 1196/1, [PERSON] , сім`я якої складає чотири особи: чоловіка - [PERSON] , доньки - [PERSON] , [PERSON] , видано ордер № 2117 серії «Л» на право вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Запоіжжя, неприватизована. Відповідно до типового договору найму житлового приміщення в будинках держаного громадського житлового фонду України від 09.02.1991 року, наймачем вищевказаної квартири є [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Родинні відносини між [PERSON] , [PERSON] і позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про укладення шлюбу позивачем. Після смерті [PERSON] договір найму жилого приміщення не переукладався. У квартирі проживають і зареєстровані: позивач - [PERSON] , її чоловік - [PERSON] і їх донька - [PERSON] . Рідна сестра позивача, [PERSON] у спірній квартирі не проживає, житлом забезпечена, проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у справі, є племінницею позивача, донькою рідної сестри позивача, [PERSON] , є повнолітньою. Відповідач зареєстрована у спірній квартирі. З 2016 року відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, у витратах на утримання квартири не приймає, речей відповідача у квартирі не має, відповідач проживає і в іншому місці, винаймає квартиру. Бажання проживати у спірній квартирі відповідач з 2016 року не виявляла. Будь-яких поважних причин, в тому числі передбачених ч.3 ст. 71 ЖК України при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем, відповідач не має. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач втратила інтерес до користування спірною квартирою, має інше постійне місце проживання. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2016 року підтверджується актом про фактичне не проживання від 13.03.2020 року. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Серболова Н.М. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась. Відзиву на позовну заяву не надав. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник Запорізької міської ради - Худолій Н.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що питання задоволення заяви залишає на розсуд суду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У зв`язку з відсутністю відповідача у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 22.05.1990 року Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів від 11.05.1990 року № 1196/1, [PERSON] , сім`я якої складає чотири особи: чоловіка - [PERSON] , доньки - [PERSON] , [PERSON] , видано ордер № 2117 серії «Л» на право вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Квартира за адресою: [ADDRESS] є власністю територіальної громади м.Запоіжжя, неприватизована. Відповідно до типового договору найму житлового приміщення в будинках держаного громадського житлового фонду України від 09.02.1991 року, наймачем вищевказаної квартири є [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Родинні відносини між померлими батьками: [PERSON] , [PERSON] та позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача, свідоцтвом про укладення шлюбу позивачем. Після смерті [PERSON] договір найму жилого приміщення не переукладався. У квартирі проживають і зареєстровані: позивач - [PERSON] , її чоловік - [PERSON] і їх донька - [PERSON] . Відповідач у справі, є племінницею позивача, донькою рідної сестри позивача, [PERSON] , є повнолітньою. Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 13.04.2020 року № 01-71/4740 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.09.2016 року по теперішній час. Актом перевірки від 13.03.2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 2016 року не мешкає за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що з 2016 року відповідач у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, у витратах на утримання квартири не приймає, речей відповідача у квартирі не має, відповідач проживає і в іншому місці, винаймає квартиру. Бажання проживати у спірній квартирі відповідач з 2016 року не виявляла. Будь-яких поважних причин, в тому числі передбачених ч.3 ст. 71 ЖК України при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем, відповідач не має. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач втратила інтерес до користування спірною квартирою, має інше постійне місце проживання. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2016 року підтверджується актом про фактичне не проживання від 13.03.2020 року. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Житлового кодексу України, на який посилається позивач, оскільки спірна квартира не є власністю сторін і спір не стосуються визнання втратившим право на житло члена сім`ї власника житлового помешкання. Згідно із ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 2. ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Отже, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього, може бути подовжено наймодавцем, а у разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . При цьому, суд виходить з того, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхала зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод їй у користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали їх проживання, не створювалось, тривалий час вона ним не користується з власної волі, її особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, однак з реєстраційного обліку відповідач добровільно не знялася, у зв`язку з чим позивач змушений нести додаткові витрати щодо сплати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Оскільки позивач не заявляв вимогу щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.

Outcome: approved