Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання наказу незаконним, в якому просила визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» № 350 від 27.06.2017р. « про приведення у відповідність документів», судові витрати по справі стягнути з відповідача на її користь. Мотивуючи свою заяву тим, що працювала на посаді генерального директора Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» на підставі контракту №4-2016 від 08.06.2016 р. 22.06.2017 р. вона була звільнена з посади генерального директора за п.8 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу по підприємству №184-к від 22.06.2017 р. та наказу Фонду державного майна України №1019 від 22.06.2017р. При звільненні їй було не в повному обсязі виплачено заробітну плату та не проведено остаточний розрахунок при звільненні. У зв'язку із цим, [PERSON] вимушена була звернутись з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області з відповідним позовом. 13.07.2017 року на адресу позивачки було направлено лист з вимогою повернути зайво сплачені кошти. Представником позивача на адресу відповідача направлялись адвокатські запити з проханням надати інформацію та документи первинного бухгалтерського обліку, та інші документи на підставі яких було складено відповідний лист, проте відповіді на запит не було надано. 03.10.2017 р. представник позивача повторно звернувся із запитом №2/10-17 до Виконуючого обов'язки генерального директора Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», даний запит був направлений поштою. На повторний запит йому поштою було направлено відповідь від 12.10.2017 р., де було повідомлено про неможливість надати інформацію, в зв'язку з тим, що запитувані документи нібито передані слідчому в ОВС другого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області молодшому раднику юстиції [PERSON] на підставі його листа 17/2- 1804вих-17 від 21.08.2017 р. Таким чином, відповідач у справі постійно під вигаданими приводами ухилявся від надання документів, на підставі яких здійснив нарахування заробітної плати або намагався їх приховати, чим не тільки порушив Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», але і право позивача па інформацію. Ознайомившись з матеріалами справи представнику позивача стало відомо, що згідно наказу №350 від 27.06.2017 р. «Про приведення у відповідність документів», що згідно даного наказу «на підставі акту про службове розслідування та з метою приведення у відповідність нормам чинного законодавства документообігу на підприємстві при відстороненні від роботи (посади) працівника без збереження заробітної плати» виконуючий обов'язки генерального директора розпорядився визнати недійсними графи табелів робочого часу, що відображають фактично відпрацьований позивачкою час, замість цього «вважати вірним» відсутність позивачки на робочому місці з відповідним зазначенням в табелях обліку робочого часу, за період відсторонення від посади. Вважає, що це було зроблено всупереч чинного законодавства. Відповідно до ухвал Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2017 р., 27.03.2017 р. та 29.05.2017 р. позивачку у справі було відсторонено від посади генерального директора. Про наявність оспорюваного наказу позивачці стало відомо лише 17.10.2017 р., під час нового засідання в Господарському суді Дніпропетровської області. У зв'язку із чим вимушена звернутися до суду. Ухвалою від 07 грудня 2017 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового засідання. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. 22.01.2018 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. 02.04.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач вважає відзив відповідача необґрунтованим, не підтвердженим доказами та таким, що не відповідає нормам Закону. 02.04.2019 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. 02.04.2018 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази по справі,в клопотанні про залучення у якості третьої особи Фонду державного майна України відмовлено. 23.05.2018 року позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просила визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» №350 від 27.06.2017 р. «Про приведення у відповідність документів», та стягнути на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представники відповідача, кожен окремо, позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в відзиві на позов. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 08 червня 2016 року між фондом державного майна України, який є суб'єктом управління Державного підприємства « Криворізька теплоцентраль», в особі Голови Фонду [PERSON] та [PERSON] укладено контракт № 4-2016 , про призначення [PERSON] на посаду генерального директора ДП «Криворізька ТЕЦ» на термін з 08 червня 2016 року по 08 червня 2019 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. Наказом № 184-к від 22.06.2017 року [PERSON] звільнена за ст.36 п.8 КЗпП України, припинення дії контракту. Наказом фонду державного майна України від 20.06.2017 року № 1019 [PERSON] звільнено з посади генерального директора ПАТ « Криворізька теплоцентраль» з 22 червня 23017 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року [PERSON] відсторонено від займаної посади генерального директора та голови ліквідаційної комісії ДП « Криворізька теплоцентраль» строком на два місяці. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року [PERSON] продовжено строк відсторонення від займаної посади генерального директора та голови ліквідаційної комісії ДП « Криворізька теплоцентраль» строком до 22 травня 2017 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2017 року [PERSON] відсторонено від займаної посади генерального директора та голови ліквідаційної комісії ДП « Криворізька теплоцентраль» строком до 21 червня 2017 року. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Статтею 154 КПК України встановлено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Наказом Фонду державного майна України № 1019 від 20.06.2017р. [PERSON] звільнено з посади за п. 8 ст. 36 КЗпП України , відповідно до копії наказу. Судом встановлено, що відповідно до ухвал Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.02.2017 р., 27.03.2017 р. та 29.05.2017 р. позивачку у справі було відсторонено від посади генерального директора. Статтею 46 КЗпП України передбачено правові підстави відсторонення від роботи (відповідно до Науково-практичного коментаря до КЗпП України). Вiдсторонення вiд роботи - це тимчасове позбавлення працiвника, який перебуває в трудових правовiдносинах iз пiдприємством, установою, органiзацiєю, можливостi реально здiйснювати право на працю за рiшенням уповноважених на це компетентних органiв з пiдстав, передбачених чинним законодавством. Вiдсторонення вiд роботи або iншої дiяльностi провадиться власником або уповноваженим ним органом на пiдставi виявленого ним факту через видавання наказу (розпорядження) та вжиття заходiв щодо контролю за його виконанням. Пiд час вiдсторонення вiд роботи трудовий договiр продовжується, але працiвник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на перiод усунення вiд роботи за працiвником зберiгається його робоче мiсце. Заробiтна плата за перiод вiдсторонення вiд роботи вiдповiдно до ст. 46 КЗпП, як правило, не виплачується, але у випадках, прямо передбачених законодавством, цей час оплачується. Тобто, якщо збереження заробiтної плати прямо не передбачено законодавчими актами, вiдсторонення вiдбувається без її збереження. Необхідно врахувати і те, що згідно з ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України № 108/95 від 24.03.1995р. «Про оплату праці» заробітна плата виплачується за виконану роботу, отже відсторонення від роботи здійснюється без збереження заробітної плати. Додатковi пiдстави для вiдсторонення працiвника вiд роботи та умови оплати перiоду вiдсторонення можуть бути, передбаченi також у контрактi. Вiдповiдно до ч. 3 ст. 21 КЗпП у контрактi обов'язки, умови органiзацiї працi, матерiального забезпечення та вiдповiдальнiсть сторiн можуть встановлюватися угодою сторiн. Правом вiдсторонення працiвника вiд роботи надiлено як власника пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган, так i деякi органи державної влади, вiдповiдних посадових осiб. Додатковi пiдстави для вiдсторонення окремих категорiй працiвникiв вiд роботи встановленi спецiальним законодавством. Спеціальним законодавством встановлено додаткові підстави для відсторонення окремих категорій працівників від роботи. Так, ст.ст. 154, 157 КПК України передбачено, що у разі притягнення посадової особи до кри\-мінальної відповідальності за посадовий злочин слідчий зобов'язаний її відсторонити від займаної посади. Посадова особа також може бути відсторонена від роботи, якщо їй інкримінується вчинення не службового злочину, але вона внаслідок зайняття нею відповідної посади може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства. Таке відсторонення так само здійснюється без збереження за\-робітної плати. При винесенні виправдувального вироку або при припиненні кримінальної справи щодо особи, яку було відсторонено від роботи (посади), їй відповідно до Закону України № 266/94 від 01.12.1994р. «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди, яка завдана громадянинові внаслідок незаконного відсторонення від роботи (посади). Право на відшкодування шкоди за рахунок держави виникає в разі встановлення у вироку суду факту незаконного відсторонення; постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження. У випадку відсторонення працівника від роботи з припиненням виплати заробітної плати, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, оскільки ч. 1 ст. 22 Закону України № 1105 від 23.09.1999р. «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі, як повна або часткова компенсація заробітної плати, котру вона втрачає внаслідок захворювання, або інших страхових випадків. Відповідно до умов статті 82 КЗпП України, статті 9 Закону України «Про відпустки» період відсторонення працівника від роботи не враховується до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку. За період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати сплата страхового внеску на соціальне страхування не здійснюється, і такий період до страхового стажу не зараховується. Дана правова позиція відображена у Постанові Верховного суду України від 24.02.2016р. у справі № 6-2089цс15. Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94 від 01.12.1994р. право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94 від 01.12.1994р.) Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Разом з тим, якщо факту незаконного відсторонення не вбачається, законодавством будь-якої компенсації (відшкодування) працівнику взагалі не передбачено. Таким чином, всупереч нормам законодавства та в порушення вимог Ухвал суду, [PERSON] перебувала на робочому місці, отримувала заробітну плату та відповідні виплати, у той час, як жодних обов'язків передбачених Контрактом № 4-2016 від 08.06.2016р. вона не виконувала. Враховуючи зазначене, оскільки працівник, відсторонений від роботи згідно з нормами кримінально-процесуального законодавства, не виконує роботу, передбачену трудовим договором, та не отримує заробітної плати, то йому не виплачується допомога по тимчасовій непрацездатності. Законодавство про працю не зобов'язує роботодавця переводити працівника тимчасово або постійно на іншу роботу на період відстрочення від посади останнього. Водночас таке переведення можливе за згодою сторін трудових відносин, якщо іншого не передбачено рішенням слідчого судді або суду. Оцінюючи доводи позивача про визнання наказу незаконним, в якому просила визнати незаконним наказ Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» № 350 від 27.06.2017р. « про приведення у відповідність документів» суд з'ясував, що виходячи зі змісту спірного Наказу, не вбачається порушень будь-яких прав Позивача, адже його коригування, разом з табелями обліку використання робочого часу за період з лютого 2017р. по 22.06.2017р., було здійснено не самовільно, а на підставі Ухвал про відсторонення. Також Позивач, помилково, посилаючись на ст. 32 КЗПП України стверджує, що з боку Відповідача не було застосовано процедуру повідомлення її як працівника про зміну істотних умов праці. Проте, частиною 3 ст. 32 КЗПП України передбачено процедуру повідомлення працівника лише у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці у разі зміни істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Тільки тоді, про зміну істотних умов праці (систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших) працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. В даному випадку, Позивачем не береться до уваги, що мало місце не зміна істотних умов праці, а взагалі відсторонення її від займаної посади на підставі відповідних судових Ухвал. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], суд вважає ці вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed