Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 09 червня 1984 року в с.Димівка, Миколаївського району, Львівської області, актовий запис № 9. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 червня 1984 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час вже є повнолітніми і проживають окремо від них. Спільне життя між ними не склалося, близько 10 років сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Крім того, відповідач на даний час хворіє, періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні. Враховуючи наведене, а також те, що подальше спільне життя подружжя та примирення є неможливим, таке суперечить інтересам сторін, сім'я існує формально, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить такі задоволити. У зв'язку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09 червня 1984 року в с.Димівка, Миколаївського район,у Львівської області, актовий запис № 9. Від шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., які на даний час вже є повнолітніми і проживають окремо від батьків. Враховуючи те, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги, без яких повноцінна сім'я існувати не може, протягом тривалого часу не проживають разом та не підтримують подружніх відносин, а також переконання подружжя, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу, наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, відновлення сімейних стосунків неможливе, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, зокрема, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням наведеного, а також те, що позивач не просить відновити своє дошлюбне прізвище, суд приходить до висновку, що позивачу після розірвання шлюбу слід залишити прізвище - «[PERSON]». Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved