Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2002 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2010 року, розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, наполягала на їх задоволенні та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 5000 грн. щомісячно до їх повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 14 травня 2014 року (а.с.13), позовні вимоги не визнали уцілому та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір від 30 жовтня 2012 року про сплату аліментів на дітей, за умовами якого він щомісячно має сплачувати позивачці на утримання дітей по 4000 грн. Умови вказаного договору виконує частково - за наявності коштів, останній платіж надав позивачці 17 квітня 2014 року в сумі 1 000 Євро. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2002 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 серпня 2010 року, розірвано (а.с.4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], (а.с.5, 6), які проживають з позивачкою. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленністю (договором) між їх учасниками (ч.2 ст. 7 СК України). Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Так, між сторонами укладений нотаріально посвідчений договір від 30 жовтня 2012 року про сплату аліментів на дітей, за умовами якого відповідач щомісячно має сплачувати позивачці на утримання дітей по 4 000 грн. окремими платежами двічі на місяцць по 2 000 грн. (а.с.27), тобто сторони обумовили розмір, строки та порядок виплати аліментів. Ця домовленість має правову силу. Умови вказаного договору відповідач виконує частково - за наявності коштів, останній платіж надав позивачці 17 квітня 2014 року в сумі 1 000 Євро (а.с.18), що не спростовується позивачкою. Той, з ким проживає дитина, у разі невиконання умов договору, має право звернутися до нотаріуса. На підставі виконавчого напису нотаріуса аліменти будуть стягуватися державною виконавчою службою у розмірі, визначеному в договорі. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначають розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ч.1 ст. 189 СК України). Оскільки судом встановлено, що між сторонами існують договірні нотаріально посвідчені зобов»язання по сплаті аліментів, правових підстав для ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів немає. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 180, 181, 189 СК України,

Outcome: dismissed