Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.07.2007 було зареєстровано шлюб між сторонами.[INFO] у сторін народився син, [PERSON].22.10.2009 шлюб з відповідачем було розірвано. Син проживає з позивачкою окремо від батька. Відповідач спілкування з дитиною уникає, своїми правами щодо виховання дитини та піклування про неї - не користується, а свої батьківські обов'язки належним чином не виконує, дитиною взагалі не цікавиться. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від стягнуто аліменти на утримання сина.Фактично дитина перебуває на її повному утриманні. Для дитини створені всі необхідні умови для життя, розвитку та для того, щоб мати щасливе дитинство. В кінці 2013 року в неї з'явилась можливість виїхати з дитиною за межі України для оздоровлення та відпочинку. Вона звернулася до відповідача з проханням щодо надання нотаріально посвідченої згоди батька на виїзд дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення. Проте, відповідач відмовив у наданні такої згоди. Тому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та без супроводу батька дитини [PERSON] до [INFO] без обмежень кількості поїздок. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 07.07.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської обл.. було зареєстровано шлюб між сторонами.[INFO] народився син сторін, [PERSON].22.10.2009 шлюб з відповідачем було розірвано. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва стягнуто аліменти на утримання дитини на її користь в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним повноліття, проте фактично дитина перебуває на її утриманні. Як пояснив представник позивачки в судовому засіданні в кінці 2013 року в позивачки з'явилась можливість виїхати з дитиною за межі України для оздоровлення та відпочинку. У відповідності до п. 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Позивач звернулась до відповідача з проханням щодо надання нотаріально посвідченої згоди батька на виїзд дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, проте, відповідач відмовив у наданні такої згоди. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХП, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзну за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16- річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 18 Правил перетинання державного кордону громадянами України, передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Чинним законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або при відсутності згоди одного з батьків, на підставі рішення суду. У відповідності до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Умовою для вільного самостійного виїзду за межі України особи є досягнення такою особою 16 років. Син позивача, [PERSON] - [INFO], тобто, станом на дату звернення до суду з цим позовом, вік дитини складає 6 (шість) повних років. За таких обставин, 16-річного віку [PERSON] досягне [INFO]. Тому дозвіл на право виїзду дитини за межі України суд надає до дати досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO]. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved