Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 13.07.2008 року сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Чорнівської сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області. Від шлюбу народилося двоє дітей, а саме сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з чоловіком не склалося і з липня 2015 року сторони проживають окремо. Сварки та непорозуміння призвели до втрати позивачем поваги та любові до чоловіка. Позивач просить розірвати шлюб та стягувати на утримання дітей аліменти в розмірі по одній тисячі гривень на кожну дитину щомісячно. Необхідність такого розміру аліментів обґрунтовано тим, що старший син ходить до школи, а менший до дошкільного навчального закладу, за який треба платити щомісячно. Діти не хворіють але ростуть і потребують поліпшеного харчування. Позивач сплачує комунальні послуги, годує і одягає дітей, що коштує значних коштів. Діти також потребують додаткових витрат, які полягають в поліпшеному харчуванні та приватних уроках англійської мови, а відповідач неофіційно працює і має високий та стабільний дохід. Судові витрати просила покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу не визнав пояснивши, що не бажає розривати шлюб, а хоче щоб позивач з дітьми вернулася до нього, вони помиряться і все буде добре. Він бажає зберегти сім'ю. Вимоги щодо стягнення аліментів відповідач визнав частково в мінімальній сумі яку можна з нього стягнути, а саме в сумі по п'ятсот гривень на кожну дитину, посилаючись на відсутність роботи і заробітку. Пояснив, що буде дітям і без судового рішення допомагати. Судові витрати по вимогах про стягнення аліментів вважав, що має сплачувати позивач але погодився сплатити половину їх вартості. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 13.07.2008 року, який зареєстрований виконкомом Чорнівської сільської ради, Новоселицького району, Чернівецької області, актовий запис № 10, що підтверджено відповідним свідоцтвом про шлюбу (а.с.31). Від шлюбу народилося двоє дітей. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи бажання відповідача зберегти сім'ю, суд ухвалою від 16.01.2016 року надавався сторонам строк для примирення, протяжність якого визначалась за проханням відповідача. Однак із даних сторонами в суді, в т.ч. відповідачем, пояснень вбачається, що наданий строк позитивних наслідків не дав. Сторони не помирились, а відповідач не вчинив жодних дій, крім неприйнятих позивачем телефонних дзвінків, направлених на збереження любові, поваги, гармонії в сім'ї та шлюбу. Зі слів позивача, відповідач, під час спільного проживання, застосовував до неї фізичну силу. Відповідач вказаної обставини не заперечив, а тому на думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю та відсутності порозуміння між ними, відсутності поваги, сварок і конфліктів, а також не проживання подружжя спільно та не ведення спільного господарства розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Підтвердженням висновків суду, щодо неможливості збереження шлюбу сторін є також і положення ч.4 ст.56 СК України, згідно яких примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психологічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки встановлені законом. Судом також встановлено, що відповідач є батьком двох дітей, які народилися від шлюбу, а саме [PERSON], [INFO] (а.с.8) та [PERSON], [INFO] (а.с.9), які проживають в [ADDRESS] Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім'ї, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір'ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на утримання своїх дітей. Разом з тим суд знаходить, що запрошений позивачем розмір аліментів не відповідає вимогам розумності і справедливості і є недоказаним , а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі Судом встановлено, що відповідач ніде н7е працює і не має доходу, а тому розмір аліментів має бути визначено у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 січня, для дітей віком до 6 років в сумі 1167 гривень, а від 6 до 18 років, в сумі 1455 грн. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дітей сторін. Тобто суд визначає до стягнення із відповідача, алімент в розмірі по 584 гривні щомісяця на утримання сина [PERSON] та в розмірі по 728 гривень щомісяця на утримання сина [PERSON] На думку суду, саме така сума, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дітей сторін і повністю забезпечувати їх потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів також і сторін. Аліменти на утримання дітей суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 19 листопада 2015 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що діти сторін проживають з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів малолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні. Крім цього позивач бажає залишити собі прізвище [PERSON], про що суд рішення не ухвалює оскільки вказане є правом позивача. При цьому суд виходить із вимог ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: partial