Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтувала тим, що що [PERSON] є батьком її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 18.01.2014 року був зареєстрований її шлюб з відповідачем по справі, 22.06.2015 року за рішенням Шевченківського суду м. Києва шлюб між нею та відповідачем розірваний. З початку активних бойових дій в липні 2014 року в м. Лутугине, де вона проживала раніше, вона разом з новонародженим сином виїхала проживати спочатку до м. Києва, в теперішній час проживає з сином в м. Попасна. Починаючи з серпня 2014, [PERSON] проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини, жодного разу не намагався відвідати дитину і не бачив її з того часу. З 20 квітня 2016 року за рішенням Дарницького районного суду м. Києва відповідача зобов'язано сплачувати аліменти. Проте цей обов'язок ні добровільно, ні за рішенням суду відповідач не виконує. Відповідач є злісним неплатником. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на даний час складає 45 643,90 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Луганського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 18 січня 2018 року, де заведено виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не турбується про виховання та утримання сина, не цікавиться станом його здоров'я, навчання, не спілкується із дитиною, не цікавиться тим на які кошти виховується дитина, де вона виховується, чим займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Своє небажання надавати будь-яку допомогу пояснює своїм негативним ставленням до дитини, яка знаходиться на підконтрольній території. Сам відповідач знаходиться на окупованій території. Відповідач агресивно відноситься до її сім'ї, яка вибрала місцем проживання підконтрольну Україні територію. Крім того, відповідач шантажує її та вимагає від неї гроші за надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку чи до родичів. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його успіхами та захопленнями, станом здоров'я, вихованням, не забезпечує таких базових речей, як: харчування, одяг, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». 15.02.2018 року листом за № 01-36-443 вона отримала висновок №3 органу опіки та піклування Попаснянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи свої доводи викладеними в позові обставинами. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях участі не брав, будучи повідомленими про розгляд справи у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подав. В задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді відповідно до статей 201-205 ЦПК України, зобов'язання надати позивача реквізити для перерахунку коштів - відмовлено ухвалою суду від 26 липня 2018 року. Представник Служби у справах дітей Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області в судовому засіданні участі не брав, надавши письмову заяву про розгляд справи без їх участі, висновок органу опіки та піклування підтримали, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. 22 червня 2015 року за рішенням Шевченківського суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 6). У шлюбних відносинах у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданого 20 червня 2014 року (а.с. 5). Нині позивач [PERSON] проживає та зареєстрована з сином в [ADDRESS], що підтверджується відміткою у паспорті (а.с. 8) та довідкою ОСББ «Наш дім» від 14.01.2018 року (а.с. 7). З 20 квітня 2016 року за рішенням Дарницького районного суду м. Києва відповідача зобов'язано сплачувати аліменти (а.с. 9). Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на даний час складає 45 643,90 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Луганського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області від 18 січня 2018 року (а.с. 10). Згідно висновку органу опіки та піклування Попаснянської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав є доцільним позбавлення батківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків підтверджується також тим, що відповідач обізнаний про реквізити сплати аліментних платежів та іншої матеріальної допомоги, про що позивачем надана копія заяви про приєднання № 2657328 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу, на імя [PERSON] Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від здійснення своїх батьківських прав по відношенню до свого неповнолітнього сина, взагалі не спілкується з нею в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклуються про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, що підтверджує позивач. Судом також встановлено, що на час розгляду справи малолітній [PERSON] проживає, виховується та на даний час перебуває на повному утриманні своєї матері [PERSON], а його батько [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконує, не займається його вихованням, що в свою чергу свідчить про умисне ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Жодних доказів на спростування обставин викладених позивачем відповідачем не надано. За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та розвитком дитини, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення його батьківських прав, він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved