Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що перебуваючи в шлюбі із відповідачем, який 26 червня 2012 року розірвано на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не надає їй матеріальної допомоги, матеріально не забезпечує дитину, а тому просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти, на утримання дочки, в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн., щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 03.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У встановлений термін сторони не направили суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони по справі належним чином повідомлені про призначення справи про стягнення аліментів до судового розгляду, про що свідчать розписки про отримання зворотнього повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідач письмовий відзив суду не надав, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Суд вважає, що відповідач не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 вересня 2008 року Хлопівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, за актовим записом №07 - розірвано. (а.с. 5). Сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] , (а.с.6), яка проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Добровільно питання утримання малолітню дитину сторонами не врегульовано.(а.с.7,8) За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень щомісячно на дитину, оскільки доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 2500 грн. на дитину щомісячно не представлено, а судом не здобуто. Твердження [PERSON] в позовній заяві про те, що відповідач може їй надавати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі по 2500 грн. щомісячно не ґрунтуються на матеріалах справи. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлені судом обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, та приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1200 грн. на утримання дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей вікoм від 6 до 18 рокiв з 01 січня 2020 пo 30 червня 2020 року становить 2218 грн., с 01 липня пo 30 листопада 2020 року - 2318 грн., з 01 по 31 грудня 2020 року - 2395 грн.. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи із обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у сумі не меншій ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд також враховує правову позицію, висловлену в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 461/4936/16. Судовий збір в дохід держави суд стягує з відповідача.

Outcome: partial