Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на наступне. 02 квітня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку, актовий запис № 92. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спочатку їхнього подружнього життя з відповідачем стосунки були нормальними, але згодом з'ясувалося, що їхній шлюб є помилкою, сімейне життя не склалося, вони мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим виникали постійні сварки, з цієї причини вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились і поновлювати їх вони не збираються, приживають окремо, примирення, подальше спільне проживання і збереження шлюбу між нею та відповідачем неможливе, а подальше подружнє життя з відповідачем буде суперечити її інтересам. Малолітня дитина перебуває на її повному утриманні, проживає з нею і спору про її місце проживання немає. Відповідач ухиляється від витрат, пов'язаних з утриманням та вихованням дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча він здоровий та працездатний, має постійний дохід, тому вона вважає, що відповідач повинен приймати участь в утриманні дитини, а тому прохає шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частки всіх доходів відповідача, але не менше 1/3 частки прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, крім того, після розірвання шлюбу просить залишити їй дівоче прізвище - «[PERSON]» /а.с. 27/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує, позовні вимоги визнає / а.с. 26/. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2011 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом ДРАЦС Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку 02 квітня 2011 року, актовий запис № 92. /а.с. 6/ Судом також встановлено, що сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦС Куйбишевського РУЮ у м. Донецьку 17 травня 2011 року /а.с. 7/. Відповідно до довідки Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області № 02-34/1329 від 03 березня 2017 року [PERSON] має такий склад сім'ї: дочка - [PERSON], [INFO] /а.с.9/. Також судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалося, вони мають різні погляди на життя, у зв'язку з чим виникали постійні сварки, з цієї причині вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинились і поновлювати їх вони не збираються, проживають окремо, примирення, подальше спільне проживання і збереження шлюбу між сторонами неможливе, а подальше подружнє життя буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із подружжя, що встановлено судом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, відповідач не приймає участі в її утриманні, матеріальну допомогу в грошовій чи натуральній формі не надає. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, всі витрати несе позивач, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів. Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved