Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 19.11.2011 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано у виконкомі Матіївської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області (актовий запис №3). За час шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. У них часто виникали розбіжності у поглядах на сімейне життя, сварки. Позивач вважає, що подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, адже вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного, не проживають однією сім`єю. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із даним позовом та просить шлюб розірвати. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі по 3000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бора Ю.В. у підготовчому судовому засіданні повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дидинська Б.М. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, а саме не заперечила відносно вимог про розірвання шлюбу та вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнала частково у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, о бстеживши матеріали справи та клопотання сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.11.2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Матіївської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом №3, що стверджується свідоцтвом про шлюб . Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові один до одного. Це призвело до припинення шлюбно-сімейних відносин і сторони не проживають однією сім`єю. Шлюб сторін існує тільки формально. Позивач остаточно визначилася та настоює на розірванні шлюбу. Відповідач на розірвання шлюбу згідний. Крім того між сторонами відсутня домовленість щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , 2012 р.н., який проживає разом з матір`ю, позивачем по справі. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 2020 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком з 6 до 18 років: з 01.01.2020 року становить 2218 грн. З матеріалів справи встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільної з позивачкою дитини не має, а тому суд вважає, що він як батько зобов`язаний брати участь в утриманні сина. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу. Відповідач також згідний на розірвання шлюбу. Відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини та часткове визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі по 2300,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 768,40 грн судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial