Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення грошових сум при звільненні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 1989 року. За наказом № 02/578к від 06.05.2016 року працювала слюсарем ремонтником 5 розряду дільниці ОСК блоку 2-3 відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля». 18.05.2016 року позивач під психологічним тиском з боку заступника директора ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» [PERSON], який звинуватив позивача у внесенні неправдивих відомостей до табелю виходів працівників дільниці ОСК блоку № 2-3, та примусив позивача написати заяву про своє звільнення за власним бажанням. Позивач написала заяву про звільнення 23.05.2016 року за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України. Після зазначених подій в звязку з пережитою стресовою ситуацією у позивача погіршився стан здоровя, в результаті чого 23.05.2016 року вона була змушена звернутися до комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» за наданням медичної допомоги, де позивачу був поставлений діагноз: вегето-судинна дистонія по змішаному типу, в звязку з чим позивач перебувала на амбулаторному лікуванні з 23.05.2016 року по 01.06.2016 року. Знаходячись на лікуванні позивач 23.05.2016 року близько 9 години 30 хвилин телефоном повідомила про це в.о. начальника дільниці ОСК блоку 2-3 [PERSON] Того ж дня, проаналізувавши ситуацію, що склалася, позивач зрозуміла безпідставність доводів керівництва підприємства та вирішила відкликати заяву про своє звільнення. Про свої наміри відкликати заяву 23.05.2016 року позивач телефоном повідомила старшому інспектору відділу кадрів ВП «Шахта Стаханова» [PERSON], а також у цей же день написала відповідну заява, яку з причини того, що поштове відділення в цей день тижня (понеділок) не працювало, позивач відправила до відділу кадрів відповідача 24.05.2016 року. Однак, не зважаючи на обізнаність про те, що позивач з 23.05.2016 року перебуває на лікарняному, та відкликає свою заяву про звільнення, наказом в.о. директора ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноарміськвугілля» від 23.05.2016 року №133к позивача було звільнено за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Позивач вважає, що наказ в.о. директора ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноарміськвугілля» від 23.05.2016 року про її звільнення треба скасувати. Крім того, при звільненні їй не виплачені розрахункові суми у розмірі 11097,69 гривень. Просила суд скасувати наказ №133к від 23 травня 2016 року відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про її звільнення згідно ст. 38 ч.1 КЗпП України, поновити її на попередньому місці роботи на посаді слюсаря ремонтника 5 розряду дільниці ОСК блоку 2-3 відокремленого підрозділу «Шахта Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля», стягнути з відповідача на її користь нараховані грошові суми при звільненні в розмірі 11097,69 гривень та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги повністю, пояснивши, що на підприємстві вона працювала 10 років. [PERSON] вона працювала в якості теплотехніка потім стала працювати слюсарем на дільниці 2-3. Коли вона працювала теплотехніком, працівники, які працювали в котельній, перепрацьовували, а потім забирали ці часи відгулами. У лаборанта [PERSON] зібралися відгули, і вона вирішила відпустити [PERSON] у відгули, оскількиі [PERSON] підійшла до неї із такою заявою. Вона була у відгулах в березні і квітні. У травні, згідно графіку [PERSON], вона пішла у відпустку, а потім звільнилася. За те, що вона дозволила [PERSON] піти у відгули, Абрамов поставив їй умову: або за даним фактом він буде писати заяву в прокуратуру, або вона мала написати заяву про звільнення. 18 травня 2016 року вона написала заяву про звільнення та залишила її у відділі кадрів без підпису начальника і дати, оскільки думала, що 23 травня щось може вирішитись. Ця заява лежала у відділі кадрів. 23 травня 2016 року вона пішла на лікарняний, зателефонувала на мобільний телефон начальнику дільниці [PERSON], щоб її заяву про звільнення не підписували, оскільки вона на лікарняному. Він їй пояснив, що все одно потрібно їхати на роботу та підписати наказ на звільнення. Потім їй зателефонувала начальник відділу кадрів [PERSON] і сказала, щоб вона приїхала підписати наказ про звільнення, але вона пояснила, що не може приїхати, оскільки погано себе почувала. Цього дня на службовій машині співробітник підприємства [PERSON] привезла їй додому трудову книжку та наказ про звільнення. Вона дуже погано себе почувала, тому все підписала, хоча казала [PERSON], що вона на лікарняному і після видужання вона буде продовжувати роботу. 24 травня 2016 року вона направила лист на шахту з відкликом звільнення, а 26 травня шахта його отримала. Вона зробила помилку, коли нарахувала заробітну плату [PERSON], під час її перебування у відгулах. Вона ці гроші виплатила. Вона підписала наказ про дисциплінарний проступок і погодилась з ним. Табеля по обліку відпрацьованого часу вона особисто не підписувала, їх підписував начальник дільниці [PERSON]. Відгули мали надаватися з відома начальника дільниці [PERSON]. [PERSON] в котельні керувала людьми вона, [PERSON] не було відомо, коли [PERSON] була два місяці у відгулах. Вона вважає, що все це звільнення відбулось через конфліктну ситуацію з керівництвом восени 2015 року, оскільки на дільниці працює багато родичів, які не бажають працювати за певним графіком. У них на дільниці працювала машиніст насосних установок Іваннікова, яка, як вона вважає, є родичкою директора. Іваннікова не бажала працювати за графіком, який їй був наданий, а бажала працювати за окремим, проти чого вона заперечувала і тому почалися конфлікти з керівництвом. На неї був тиск з боку керівництва. На її телефон був здійснений телефонний дзвінок з невизначеного номеру, і в ході розмови їй було наказано надати Іванніковій графік роботи такий, який вона бажає. Вона себе погано почувала 19 травня 2016 року і зверталась до швидкої допомоги, і, оскільки в неї був високий тиск, їй порадили звернутись до лікарні. Її поклали на денний стаціонар 23 травня 2016 року, ставили крапельницю. Підприємство її звільнило незаконно, оскільки вона повідомила, що бажає продовжувати працювати. Вона відправила на підприємство відклик на звільнення 24 травня, оскільки 23 травня був понеділок і пошта не працювала. Вона написала заяву по звільнення за власним бажанням, оскільки їй поставили такі умови, насправді вона звільнятися не бажала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивача. Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не знаходять відповідних доказів. Заява була написана власноруч, ніхто не змушував позивача писати заяву про звільнення 23 травня. Наказ та трудова книжка були вручені на дому, оскільки КЗпП України зобовязує вручати їх співробітнику в день його звільнення. У висновках комісії було визначено стягнути заробітну плату [PERSON] з [PERSON]. [PERSON] не була притягнула до дисциплінарної відповідальності. Вона заплатила гроші в касу, тому і не звертались в прокурату. [PERSON] на заяву про відкликання заяви про звільнення не була надана, так як вона звернулась із заявою до суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є заступником директора з економічних питань. Давно знайомий з позивачем по роботі. [PERSON] [PERSON] відмічала з квітня місяця 2016 року на роботі певну особу як працюючу, але у цей час ця особа фактично не працювала, за це її звільнили. В обов*язки позивача не входило внесення відомостей чи працюють люди і підписання рапортів. Це мав здійснювати начальним дільниці. По шахті з цього приводу проводилось розслідування, але він особисто не приймав у цьому участі. Також йому не відомо чи притягувалась позивач до будь-якої відповідальності і з яким формулюванням її було звільнено. Він не здійснював тиск на позивача і не змушував позивача писати заяву про звільнення. Він бачив заяву [PERSON] про те, що вона особисто зажадала внести кошти в касу за надлишково виплачену заробітну плату [PERSON] і знає, що позивач ці кошти внесла в касу підприємства. Він особисто вважає, що позивач звільнилась через те, що закривала рапорта [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 22 січня до 1 листопада 2016 року він працював виконуючим обов*язки начальника дільниці, на якій працювала позивач до травня у якості теплотехніка, а після слюсарем, оскільки в неї не було відповідної освіти. У травні 2016 року перед закриттям рапортів на оплату праці працівників, він дізнався, що співробітниця котельної [PERSON] відсутня на робочому місці, перебуває за кордоном, хоча в цей час значиться такою, що працює. Він звернувся із доповідною запискою до директора шахти, пояснив всю ситуацію, після цього [PERSON] написала заяву на звільнення. [PERSON] закриття рапортів особі, яка не перебувала на робочому місці, по підприємству було проведено службове розслідування і він отримав попередження. Яким чином покарали [PERSON] йому невідомо. На їх підприємстві встановлено, що коли особа пише заяву про звільнення за власним бажанням, цю заяву підписує начальник дільниці, далі головний механік, потім відділ кадрів. Він підписував заяву [PERSON] у травні місяці 2016 року у відділі кадрів, куди він зайшов у справах і там була заява [PERSON]. Йому до цього [PERSON] казала, що знайшла іншу роботу, при цьому був присутній [PERSON]. Про це він пригадав два тижні тому і не пам*ятав, коли його в суді з цього приводу допитували першого разу. [PERSON] не підійшла до нього, а заява лежала у відділі кадрів його не здивувало, можливо у [PERSON] не було часу підійти до нього і підписати заяву. У заяві [PERSON] не було зазначено причину, з якої вона бажає звільнитись раніше встановленого терміну. Він може не погодитись про звільнення працівника з тієї дати, коли працівник просить, якщо ця особа йому потрібна. Тоді людина має відпрацьовувати встановлений законодавством термін. У випадку з [PERSON] цього не було і він не заперечував про її звільнення з дати, про яку просила [PERSON]. На той час можливо [PERSON] і не всі речі передала, які рахувались за нею, але більша частина речей, що перебували на обліку за нею, була передана новому теплотехніку. [PERSON] не казала йому, що хоче звільнитись і хоче відкликати заяву про звільнення, а також, що вона з понеділка перебуває на лікарняному. Про це йому повідомив [PERSON] при закритті рапортів за місяць або 27, або 28 травня 2016 року. Будь-якої телефонної розмови з [PERSON], у день її звільнення, не було. Він не вчиняв тиск на позивача, вона сама написала заяву про звільнення, якщо вона не хотіла, могла б його не писати. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 18 травня 2016 року надійшла заява позивача про звільнення її з 23 травня, вони його зареєстрували. Яким чином воно надійшло, не пам*ятає, на заяві були підписи начальника дільниці та директора. Підготували наказ, підписали його всіма керівниками і чекали, коли з*явиться [PERSON]. [PERSON] не з*явилась, вона поїхала до неї додому у понеділок у другій половині дня і ознайомила з наказом про звільнення, вручила трудову книжку. Позивач розписалась в особовій картці. Після цього вона заїхала до себе додому, неподалік від будинку, де проживає позивач, за флешкою і повернулась на підприємство. Вона не знала, чи буде [PERSON] вдома, чи ні. Перед тим, як їхати до неї додому, вона не з*ясовувала, де саме у цей час [PERSON]. Цим питанням займалась її начальник [PERSON], яка їй сказала заїхати додому до [PERSON], якщо її не буде, будуть з*ясовувати що робити далі. Коли вона на автомобілі знайомого приїхала додому до [PERSON], та була вдома, у дворі був якийсь чоловік, але не чоловік позивача, якого вона візуально знає. Вони розмовляли біля машини вздовж дороги і чоловік, який був у дворі, не міг чути їх розмову. Вона привезла наказ, надала його [PERSON] на ознайомлення. Позивач не казала, що не збирається звільнятись з підприємства, а також не казала, що перебуває на лікарняному. Коли працівник звільняється і подає про це заяву, йому видається обхідний лист, щоб працівник у всіх відділах проставив підписи і міг отримати розрахункову кошти. [PERSON] вона обхідний лист видала при ознайомленні з наказом про звільнення. Чому не видала раніше, не може пояснити, можливо не [PERSON] приносила заяву про звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснила, що звернулася до неї працівник відділу кадрів [PERSON] із заявою [PERSON] про звільнення за власним бажанням з 23 травня 2016 року. На заяві були візи начальника дільниці, головного механіка і директора шахти. Був виданий наказ про її звільнення 23 травня 2016 року. Приблизно о 13.00 годині у цей день вона розмовляла телефоном з [PERSON], коли вона питала [PERSON] чому та не приходить і не ознайомлюється з наказом про звільнення, але [PERSON] їй повідомила, що вона підійти не зможе. Вона, не з*ясовуючи причину цього, попросила працівника кадрів [PERSON], яка збиралась додому за флешкою, заїхати додому до [PERSON] із наказом про звільнення, особовою карткою і трудовою книжкою, щоб [PERSON] розписалась у наказі. [PERSON] у телефонній розмові їй не повідомляла, що не бажає звільнятись і що перебуває на лікарняному. Вона сама особисто причину неможливості з*явитися [PERSON] на підприємство не з*ясовувала, крім того, не з*ясовувала, чи знаходиться [PERSON] у цей час на робочому місті, чи ні. Просто попросила працівника кадрів заїхати до [PERSON] додому. Якщо б [PERSON] вдома не виявилось, [PERSON] приїхала б назад із наказом і трудовою книжкою. Після приїзду [PERSON] доповіла, що [PERSON] розписалась у наказі, отримала трудову книжку. [PERSON] не повідомляла, що [PERSON] не бажає звільнятись, або що вона на лікарняному. [PERSON] вручила позивачу трудову книжку і ознайомила з наказом про звільнення приблизно о 13.00-14.00 годинах. робочий день закінчувався пізніше, але вручили у цей час тому, що [PERSON] мала з*їздити додому за флешкою. Фразу у наказі про звільнення «з наказом ознайомлений і згодний» виконує працівник кадрів тому, що так у них встановлено на підприємстві. Якщо працівник не згоден, він не ставить свого підпису і пише, що не згоден. Це вони роблять, щоб полегшити працівникам ознайомлення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий з [PERSON] приблизно 10 років, але більше знайомий з її чоловіком, з яким вони мають спільне хобі. В травні 2016 року, точної дати свідок не пам'ятає, після обіду, в 13.00 або 14.00 годині, він зайшов до чоловіка [PERSON], щоб поговорити за голубів. Підїхав червоний автомобіль, марку не памятає, з чоловіком і жінкою та запитали: «Чи тут проживає [PERSON]?». Свідок відповів, що так, зараз покличе. Вийшла жінка з папкою і запропонувала [PERSON] написала заяву на звільнення. [PERSON] сказала, що не буде писати. А жінка з кадрів їй пояснила, що її звільнять, якщо вона не напише заяву. Через деякий час, зайшла [PERSON] і сказала, що її звільнили. Коли [PERSON] зайшла, то вона була заплакана. [PERSON] говорила жінці, що вона не буде писати заяву, що вона на лікарняному, коли вилікується, то буде продовжувати працювати. Розмова між ним і [PERSON] складала приблизно 15 хвилин. [PERSON] ставив якісь питання [PERSON] і був дуже здивонаний. Жінку, яка приїжджала, він раніше не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем знайомий давно, працюють разом з 2005 року. Коли свідок прийшов на дільницю, [PERSON] вже там працювала. Йому відомо, що [PERSON] написала заяву на звільнення. На [PERSON] тиснули з боку керівництва. Потім [PERSON] написала заяву про відкликання заяви за власним бажанням. До [PERSON] приїхали і привезли трудову книжку додому. [PERSON] перевели слюсарем, точної дати не памятає, за два місяці до звільнення 2016 року. Він в цей час обіймав посаду заступника начальника дільниці, а начальником був [PERSON]. Йому, за деякий час, до всіх подій з [PERSON], зателефонував головний механік [PERSON] і запропонував встановити [PERSON] такий графік, який їй потрібен. На що він відповів, що ніхто не буде командувати на його дільниці. Та йому на це відповіли, що в нього почнуться проблеми, які згодом і почалися. Іваннікова донесла інформацію до керівництва, що їй складає графік [PERSON]. Стали тиснути на [PERSON] і перевели її в слюсарі. Більшість людей з колективу досі позитивно відгукуються про [PERSON]. Також йому відомо про випадок з [PERSON]. У них на підприємстві люди беруть відгули, так як не вистачає людей, йдуть перевищення часу роботи, які не оплачуються. [PERSON] відмічала [PERSON], коли та перебувала у відгулах, тому що у неї було дуже багато перепрацьованого часу. У [PERSON] багато спеціальностей і вона підміняла багатьох на ділянці у зимовий час, тому у неї назбирались відгули. Як правило, він відповідає за заповнення рапортів, чому вийшло навпаки, йому не відомо. Швидше за все, щоб позбавитися від [PERSON]. [PERSON] з відділу кадрів, запропонувала [PERSON] по дружньому написати заяву, щоб воно полежало якийсь час. 18 травня 2016 року, після обіду, приблизно о 13.00 годин свідок виїхав з шахти, та йому зателефонувала [PERSON] і сказала про те, що вона написала заяву за власним бажанням. Він їй сказав, навіщо вона це зробила, це невірне рішення. Намагався заспокоїти [PERSON]. [PERSON] пояснила, що їй сказала написати заяву [PERSON] на всяк випадок, так як будуть розбиратися з [PERSON]. Після цього, [PERSON] виходила на роботу, здається два дні, вона передавала матеріальні цінності. 19 та 20 травня [PERSON] була на роботі. Після телефонної розмови 19 і 20 травня мигцем вони бачилися з [PERSON] на роботі. Свідку бригадир 19 травня сказав, що [PERSON] стало погано на робочому місці і він давав їй якісь таблетки. Вони в телефонному режимі розмовляли з [PERSON] кожен день. У суботу [PERSON] стало погано, вона по телефону викликала швидку, а здається, з понеділка з 22 або 23 травня [PERSON] пішла на лікарняний. 23 або 24 травня, після обіду [PERSON] йому зателефонувала і сказала, що до неї додому приїхала з шахти [PERSON], привезла трудову книжку. [PERSON] по виходу з лікарні, 23 травня зателефонувала начальнику і попередила, що вона на лікарняному. Зі слів [PERSON] ому відомо, що вона передумала, не буде звільнятися, а [PERSON] їй сказала, що їх звільнять, якщо вони не вручать їй трудову книжку. У цей же день [PERSON], під його диктовку писала заяву про відкликання заяви про звільнення, оскільки не бажала звільнятися. 24 травня [PERSON] відправила лист із заявою, про те, що вона не буде звільнятися, так як це був перший робочий день пошти. Все зроблено так, щоб прибрати людину з робочого місця. [PERSON] сказали, що заява про звільнення написана на всяк випадок, тому вона не турбувалася і ходила на роботу, внесла гроші, тому що вона зробила помилку і з її вини не правильно була нарахована заробітна плата. Вважає, що це все ланки одного ланцюга, все одне з одним повязано. Це він зрозумів по реакції керівництва. Все йшло одне за одним, все йшло по черзі. Він підходив до директора шахти Штутмана і розмовляв з ним, після того, як [PERSON] написала заяву про відкликання, після її звільнення, щоб людину не звільняли, намагався донести до директора, що [PERSON] хороший працівник. Штутман не став розмовляти з ним. У профкомі йому також не допомогли Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків та дослідивши надані суду письмові дані, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини. Позивач [PERSON] працювала на підприємствах відповідача з 4 вересня 1989 року у якості помічника вихователя у період з 4 вересня 1989 року по 25 червня 1990 року, техніком-таксировщиком у період з 3 липня 1990 року до 1 листопада 1992 року, інженером у період з 1 листопада 1992 року до 24 квітня 1995 року, учнем машиніста і машиністом насосних установок у період з 25 жовтня 1997 року до 25 березня 2004 року, слюсарем-ремонтником у період з 25 березня 2004 року до 1 листопада 2008 року, в.о. майстра котельної бл. 2 і майством котельної блоку № 2 у період з 1 листопада 2008 року до 13 березня 2012 року, в.о. теплотехніка котельної блоку № 2 у період з 13 березня 2012 року до 7 травня 2016 року і слюсарем-ремонтником з 7 травня 2016 року, після чого 23 травня 2016 року була звільнена за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України. Підставою для звільнення стала заява [PERSON] від 18 травня 2016 року про її звільнення з 23 травня 2016 року (а.с. 10-14, 43, 47, 61-63, 67-68). 20 травня 2016 року за результатами розслідування факту відсутності на роботі апаратчика хімводоочистки [PERSON] по відокремленому підрозділу «Шахта «Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» прийнятий наказ № 04/124тд, відповідно до якого, враховуючи, що [PERSON] з 7 травня 2016 року звільнена від посади і переведена слюсарем-ремонтником і погодилась у добровільному порядку відповідно до статті 130 КЗпП України погасити надлишково виплачену заробітну плату [PERSON], обмежитись прийнятими заходами. Вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] після виходу її з відпустки. Притягнуто до дисциплінарної відповідальності шість працівників контрольного табелю, одного працівника з трудової дисципліни. [PERSON] в.о. начальника дільниці [PERSON] обмежено відповідальність попередженням (а.с. 71-72). 20 травня 2016 року на підставі власної заяви [PERSON], від цієї ж дати, за прибутковим касовим ордером № 273 від 20 травня 2016 року, в касу ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля», прийнято 5199 гривень 25 копійок повернення надлишково проведеної заробітної плати (а.с. 69-70, 92-151). 23 травня 2016 року [PERSON] написана заява (отримана ВП «Шахта «Стаханова» 25 травня 2016 року) про недійсність її заяви від 23 травня 2016 року через перебування її на денному стаціонарі на лікуванні в Димитровській ЦРЛ. Після видужання приступить до своїх обов*язків (а.с. 15, 44-45). Дана заява позивачем відправлена на адресу відділу кадрів ОП шахти 24 травня 2016 року з ВПЗ Димитров-3 по вулиці Ватутіна, 28 в місті Димитрові (а.с. 16). У період з 23 травня по 1 червня 2016 року включно [PERSON] перебувала на лікуванні у денному стаціонарі КЗ «Димитровський центр первинної медіко-санітарної допомоги» із діагнозом: вегето-судинна дистонія по змішаному типу (а.с. 17-18). Крім того, Новоекономічною ДСМД 19 травня 2016 року за адресою проживання позивача, їй надавалась медична допомога з приводу ВСД по гіпертонічному типу, після чого рекомендована консультація лікарів терапевта та кардіолога (а.с. 82). Листок про звільнення (дублікат) заповнений працівниками підприємства відповідача щодо [PERSON] 31 травня 2016 року (а.с. 21-22). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] до статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. При цьому, волевиявлення має виходити від працівника і відповідати підставам, визначеним статтею 38 Кодексу законів про працю. Під час розгляду справи по суті, позивач [PERSON] стверджувала, що насправді звільнення відбулось без її волі, під примусом керівництва, пов*язаного із небажаням з її боку встановлювати певним працівникам зручний для них графік та виявленим порушенням з її боку законодавства про працю і зазначенням у службовій документації відомостей про перебування на роботі працівника, який, насправді, на робочому місці не знаходився. Про наявність таких конфліктів, в судовому засіданні пояснення позивача [PERSON], підтвердив свідок [PERSON], підтверджується висновком за результатами розслідування факту відсутності на роботі апаратчика хімводоочистки [PERSON] та наказом № 04/124тд від 20 травня 2016 року, прийнятим за результатами проведеного з цього приводу розслідування. По справах про звільнення за статтею 38 Кодексу законів про працю України, як визначено у пункті 12 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого статтею 38 Кодексу законів про працю України строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення. Аналізуючи досліджені докази, суд не може погодитись з позицією представника відповідача, який стверджував, що позивач саме з метою уникнути відповідальності за порушення нею трудового законодавства, написала власноруч заяву про звільнення з 23 травня 2016 року, оскільки така позиція спростовується поведінкою позивача [PERSON] після написання нею заяви про звільнення. Ще до закінчення визначеного нею терміну у заяві, вона вносить особисто в касу підприємства надлишково нараховану [PERSON] заробітну плату у розмірі 5199,25 гривень, що відповідає її середньомісячній заробітній платі, тобто не уникає відповідальності за вчинення нею порушення трудового законодавства, а навпаки, вчиняє активні дії, направлені на усунення наслідків її дій. При цьому, відповідач не скористався своїм правом на звільнення позивача за винні дії з підстав, передбачених, у цих випадках, законодавством про працю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що позивач [PERSON] при підписанні наказу про звільнення, працівнику підприємства, на якому вона працювала, казала, що вона бажає надалі продовжити працювати після видужання, але жінка, яка ознайомлювала її з наказом зазначила, що її звільнять, якщо [PERSON] не підпише цей наказ. Так пояснювала в судовому засіданні і позивач [PERSON] Незважаючи на те, що свідок [PERSON] в судовому засіданні казала, що позивач не говорила їй про бажання продовжити працювати, суд до її показань відноситься критично, оскільки даний свідок продовжує працювати на підприємстві відповідача, є підлеглою особою осіб, які приймали участь у справі. З цих же підстав критично суд відноситься і до показів свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Покази ж свідка [PERSON], який ні в родинних, ні в дружніх стосунках з позивачем не перебуває, стороною відповідача не спростовані, його зацікавленості в наданні певних показів, суду не доводилось, у зв*язку з чим підстав не довіряти його показам у суду немає. Крім того, бажання позивача надалі продовжити працювати, простежується в її діях, коли вона 24 травня 2016 року (суду надані відомості на а.с. 84, за якими 23 травня 2016 року відділення поштового зв*язку в сел.Новоекономічне, а саме в понеділок, не працювало) вже о 9.24 годині відправила заяву про скасування заяви про звільнення за власним бажанням (а.с. 16). Законодавством про працю не визначений конкретний механізм відкликання працівником своєї заяви про звільнення, тому заявлення в усній формі діючому працівнику кадрів ВП «Шахта «Стаханова» [PERSON] позивачем [PERSON] про своє бажання продовжити працювати на цьому підприємстві, висловлене до закінчення робочого часу останнього дня роботи позивача на підприємстві відповідача, суд має визнати належним. При наявності таких обставин і інспектор відділу кадрів [PERSON], і начальник відділу кадрів [PERSON] мали б достовірно впевнитись про дійсні наміри працівника, причини, з яких працівник не бажає звільнятись, для виконання вимог діючого трудового законодавства з належного оформлення факту звільнення або усунення порушення права працівника на працю, забезпечивши йому можливість продовжити працювати, якщо таке бажання відповідало дійсній волі цієї особи. Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту, що звільнення [PERSON] за власним бажанням, насправді такій волі не відповідало, що позивачем [PERSON] свою заяву про звільнення за власним бажанням було відкликано в останній день роботи шляхом повідомлення про це відповідної посадової особи відповідача, суд вважає, що її звільнення відбулось у порушення вимог законодавства про працю, тому вимоги щодо скасування наказу про її звільнення з роботи та поновлення на попередньому місці роботи підлягають задоволенню. Згідно частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлювала, становить 275,20 гривень (а.с. 20). Кількість робочих днів з дати незаконного звільнення позивача 23 травня 2016 року до дати поновлення її на попередній роботі (23 листопада 2016 року) становить 128 днів, у тому числі у травні 2016 року 6 днів, у червні 2016 року 20 днів, у липні 2016 року 21 день, у серпні 2016 року 22 дні, у вересні 2016 року 22 дні, у жовтні 2016 року 20 днів, у листопаді 2016 року 17 днів. Підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток у сумі 35225 гривень 60 копійок з розрахунку: (128дн.х275,20)=35225,60 грн. На час звільнення, відповідач дійсно не розрахувався у повній мірі з позивачем і мав заборгованість з цих сум 11097,69 гривень (а.с. 19). На час розгляду справи всі належні позивачу [PERSON] суми підприємством ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» виплачені (а.с. 64-65), тому у задоволенні вимог позивача про стягнення на її користь нараховані грошові суми при звільненні у розмірі 11097,69 гривень, слід відмовити. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1102,40 гривні. На підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати у сумі 1102,40 гривні. На пiдставi статей 38, 235 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial