Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до відповідача [PERSON] про надання дозволу неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] , в Грецьку Республіку та в країни Шенгенської угоди, у період з 20 червня 2019 року по 20 вересня 2019 року, у супроводі або за згодою матері - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 16 червня 2010 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини. Позивач має намір оздоровити дитину на морі, ознайомити з життям за кордоном, розширити її кругозір та світосприйняття за кордоном. Однак, на неодноразові звернення до відповідача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, останній згоди не недавав. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. 23 травня 2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що надає згоду на тимчасовий виїзд за кордон свого малолітнього сина [PERSON] у супроводі його матері [PERSON] на період, що зазначений у позовній заяві. У судовому засідання позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у заяві та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив щодо виїзду неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі України без його згоди та супроводу, в Грецьку Республіку та в країни Шенгенської угоди у період з 20 червня 2019 року по 20 вересня 2019 року, у супроводі або за згодою матері - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16 червня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16 червня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 лютого 2009 року, виданим Чернелево - Руською сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України. Син [PERSON] проживає та зареєстрованим разом з матір`ю по [ADDRESS] , що стверджується довідкою за №711 від 13 лютого 2019 року, виданою ОСББ «Вербицького 22» та визнається відповідачем. До пред`явлення позову між сторони не було досягнуто згоди щодо виїзду неповнолітнього сина за кордон у супроводі матері. В судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечив щодо тимчасового виїзду за кордон свого малолітнього сина [PERSON] у супроводі його матері [PERSON] на період, що зазначений у позовній заяві. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справ, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конвенцією про права дитини (ст.3), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. В силу вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до положень п.п. 2 п. 4 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення (аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № № 6-350цс17). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син [PERSON] проживає разом з матір`ю, потребує оздоровлення на курортах з морським кліматом. У судовому засіданні відповідач позов визнав та не заперечив щодо тимчасового виїзду за кордон свого малолітнього сина [PERSON] у супроводі його матері [PERSON] на період, що зазначений у позовній заяві, з метою оздоровлення та відпочинку, про що подав письмову заяву,4. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що з викладених визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відтак, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, в тому числі необхідності її оздоровлення та розвитку, суд вважає за необхідне надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на виїзд з межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] , в Грецьку Республіку та в країни Шенгенської угоди у період з 20 червня 2019 року по 20 вересня 2019 року, у супроводі або за згодою матері - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції за №0.0.1313492791.1 від 01.04.2018 року встановлено, що позивач [PERSON] при подані позову сплатила 768,40 грн. судового збору. Відтак, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплачену суму судового збору, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп. та стягнути з відповідача в користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст.ст. 141, 150, 153, 157 СК України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року №57,

Outcome: approved