Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позов обґрунтований тим, що позивач разом в відповідачем з 2016 року по 2018 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Проживання однією сім`єю припинилося у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння, постійних сварок на побутовому ґрунті, фізичного та морального тиску з боку відповідача. Після припинення відносин питання про визначення місця проживання дитини до цього часу не вирішувалося у зв`язку з напруженими стосунками між позивачем та відповідачем. На сьогодні, позивач разом з сином мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. У квартирі створені належні житлово-побутові умови для виховання та розвитку дитини та зазначає, що сумлінно виконує свої батьківські обов`язки по вихованню, догляду та утриманню сина. Відповідач, в свою чергу, вихованням та навчанням дитини не займається, про стан здоров`я сина не цікавиться, тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] подала заяву про визнання позову, у якій зазначила, що не заперечує відносно вимог, зазначених в позові, просила розглядати справу без їх участі. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, директор Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER] від 26.02.2018). Відповідно акту обстеження умов проживання від 19.02.2021 за адресою: [ADDRESS] створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини (а.с.15). Згідно інформації від 11.03.2021 з КНП «Міська дитяча поліклініка №16» Харківської міської ради, довідки з Голландського футбольного центру раннього розвитку №16/02-4 від 16.02.2021 та довідки з Харківської обласної громадської організації «Росток» від 03.03.2021 вихованням дитини займається його мати [PERSON] . Батько жодного разу не відвідував самостійно чи з дитиною, а ні дошкільний заклад, а ні медичний заклад, станом здоров`я та розвитком дитини батько не цікавився. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано суду висновок № 442 від 30.07.2021 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.66-67). Враховуючи встановленні судом обставини, а саме, що після припинення відносин між сторонами дитина залишилася разом із матір`ю, яка створила належні умови для її проживання та розвитку, належним чином здійснювала догляд за дитиною та її виховання, з урахуванням того факту, що батько не заперечує проти позову, а також з огляду на висновок органу опіки, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю цілком відповідатиме інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved