Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області про визнання квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частину зазначеної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 липня 2011 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2017 року шлюб розірвано. За час шлюбу ними спільно була набута квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за [PERSON] Шлюбний договір між сторонами укладений не був. Зважаючи на те, що спірне майно набуте за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя - просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву, згідно якої справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач\~ в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору бюро технічної інвентаризації Підволочиського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. У відповідності до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.223,247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2001 року, який розірвано 01 грудня 2017 року, про що свідчить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/405/17 від 01 грудня 2017 року. За час перебування у шлюбі подружжям набуте майно, зокрема двохкімнатна квартира з добудовою та підвалом під номером 2, що знаходиться в будинку № 15 «а», розташованому по вулиці Коновальця в м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області, що стверджується договором купівлі-продажу квартири АЕН № 857273 від 27 серпня 2002 року, укладеним між [PERSON], жителем [INFO], дім 3, Підволочиського району Тернопільської області, з однієї сторони та [PERSON], який діє від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], проживаючих в [INFO], дім 15 «а»[ADDRESS], посвідченим приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу [PERSON] 27 серпня 2002 року. Право власності зареєстроване в Підволочиському БТІ за [PERSON] за № 120 від 06 вересня 2002 року. 06 вересня 2002 року Підволочиським БТІ на імя [PERSON] виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: м. Скалат вул. Коновальця, 15а Підволочиського району Тернопільської області. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ч.2\~ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст.\~61\~СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.\~ Відповідно ч. 2\~ст.\~65СК\~України передбачено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.\~ Згідно ст.\~68\~СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною першою статті70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті77,78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (статті12,81 ЦПК України). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2011 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Судом встановлено та сторонами у своїх письмових заявах не заперечувалось, що квартира [ADDRESS] набута за час шлюбу спільними коштами подружжя, що в свою чергу являється спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 3\~ст.368 ЦК України\~визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розяснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5\~ст. 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно\~ст.372\~ЦК України майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що\~«...зі змісту\~ст. 357 ЦК\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок:\~«Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, якщо титульним власником спільного майна є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм\~ст.392 Цивільного кодексу України\~та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Таким чином, суд приходить до переконання, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак позовні вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом визнання квартири [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнання права власності на Ѕ частину зазначеної квартири. В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved