Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON],[INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] У мотивування позовних вимог позивач вказує, що зареєстрований у цьому житловому приміщенні як член сім'ї, але в в цьому житловому приміщенні не проживає з моменту реєстрації. Позивач вказує, що вона є є власником житлового приміщення. відповідач тривалий час не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не несе витрат по утриманню квартири. Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджуються актом. Вона хоче розпорядитися квартирою, але реєстрація в ній відповідача. Який на даний час не є членом її сім'ї перешкоджає їй і цьому. В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. За таких обставин суд, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] є одноособовим власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом(а.с.7). Відповідач є колишнім чоловіком позивачки(а.с.8), у спірному житловому приміщенні не проживає з 15.11.2011 року що підтверджується Актом від 10.05.2017 року.(а.с.17). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач після розірвання шлюбу у спірному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується актом. Отже, відповідач у відповідності до чинного законодавства України втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). На підставі викладеного,

Outcome: approved