Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 20.10.2005 року Берегівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №10. Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO]. та дочка [PERSON], [INFO] Стверджує, що сімейне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різними поглядами на сімейні відносини та обов'язки. З відповідачем [PERSON] вони разом не проживають вже тривалий час, спільне господарство не ведуть, фактичні шлюбні стосунки припинені. Вважає, що збереження сім'ї є неможливе і суперечить їхнім інтересам. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею, [PERSON] та відповідачем, а також стягнути з останнього в її користь понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн. Ухвалою суду від 05.09.2018 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався. Ухвалою суду від 22.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.12.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не заявилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення та просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача [PERSON], яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який був зареєстрований 20.10.2005 року Берегівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №10. Від подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO]. та дочка [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до абз.2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Встановлено, що подружжя вже тривалий час разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає. Відповідач [PERSON] не побажав прибути в судове засідання, щоб надати свої пояснення чи заперечення щодо заявленого позову. Вказані обставини підтверджуються оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] і [PERSON], копією паспорта позивача, копіями свідоцтв про народження дітей, іншими матеріалами справи. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст.17 Закону України №3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» №4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя «Боляк» та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, що має істотне значення. Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., оскільки як встановлено судом, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у зазначеній сумі, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved