Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 03.04.2017 року, в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по виплаті аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 83 926,73 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач зазначила, що в період перебування сторін в шлюбі [INFO] року у них народився син, який після припинення шлюбних стосунків залишився проживати з нею. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2004 року судом присуджено стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати (доходу), щомісячно, починаючи з 14.12.2004 року та до досягнення дитиною повноліття чи зміни матеріального становища сторін. Не дивлячись на це, від виконання свого обов'язку по утриманню дитини [PERSON] ухиляється, в результаті чого станом на 01.03.2017 року утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 83 926,73 грн., яку позивач просила суд стягнути з відповідача в примусовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, пред'явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Надану [PERSON], з її слів матір'ю [PERSON], заяву про відкладення розгляду справи від 06.06.2017 року у зв'язку з перебуванням [PERSON] на заробітках за кордоном суд оцінює критично, оскільки в її підтвердження вказана особа до моменту ухвалення судом рішення доказів не надала, будь-яких заяв стосовно цього та заперечень від відповідача на адресу суду не надходило. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітньої дитини на отримання аліментів, які в силу ч.1 ст.179 СК України є її власністю, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача та на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України». Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, розірваному 27.04.2006 року, актовий запис №245, складений Жовтневим відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом від 27.04.2006 року (а.с.4). В період перебування сторін в шлюбі [INFO] року у них народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 13.09.2004 року (а.с.5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2004 року присуджено стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати (доходів), щомісячно, починаючи з 14.12.2004 року до його повноліття або до зміни матеріального становища сторін на користь матері дитини [PERSON] (а.с.9). Виконавчий лист, виданий на виконання вказаного рішення суду, знаходиться на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, однак в повному обсязі покладені на нього зобов'язання не виконував, періодично з червня 2011 року по березень 2017 року [PERSON] сплатив аліменти на загальну суму 13 380 грн., з яких: у 2012 році - 1500 грн. (фактично нараховані 8936,25 грн.), у 2013 році - 4250 грн. (фактично нараховані - 9678,84 грн.), у 2014 році - 1500 грн. (фактично нараховані - 12457,68 грн.), у 2015 році - 3730 грн. (фактично нараховані - 13 985 грн.), у 2016 році - 2400 грн. (фактично нараховані - 16235,28 грн.), станом на 01.03.2017 року - 0,00 грн. (фактично нараховані - 4058,82 грн.), у зв'язку з чим станом на 01.03.2017 року виникла заборгованість в сумі 83 926,73 грн. (а.с.7-8). При цьому, обставини справи свідчать, що відповідач аліменти сплачував нерегулярно, протягом тривалих періодів взагалі не сплачував аліментів, в зв'язку з чим утворилася заборгованість з його вини. Доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з вини відповідача, останній суду не надав. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як визначено ч.4 ст.194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст.199 СК України - до досягнення нею 23-х років. Згідно з ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати,

Outcome: approved