Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON]звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також коштів на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 гривень щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, фактичні шлюбні відносини між ними припинились, дитина проживає разом з нею, добровільно надавати матеріальну допомогу відповідач відмовляється, постійного місця роботи не має, його дохід мінливий та нерегулярний, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом свої прав та прав дитини. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також зазначила, що відповідач має дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини та на її утримання у сумі, яку вона просить стягнути на її користь. Відповідач та його представник, у судовому засіданні позов визнали частково, а саме не заперечували проти стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень, так як відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, на його утриманні перебуває повнолітня дитина - [PERSON], 1996 року народження. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], виданого повторно 07.08.2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 04.03.2009 року сторони уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №107 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 19.04.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.4). На підставі акту від 22.09.2014 року, складеного представниками Міського комунального підприємства «Основаніє», встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею (а.с.5). Згідно довідки вих.№86 від 27.10.2014 року, [PERSON] з 01.09.2014 року навчається в Запорізькій державні інженерній академії за контрактною формою, стипендію не отримує (а.с.6). Відповідно до інформації вих.№187 від 02.02.2015 року, наданої директором Південного районного центру зайнятості м.Запоріжжя на запит суду, [PERSON] перебуває на обліку в Південному районному центрі зайнятості м.Запоріжжя з 21.01.2015 року. На підставі інформації вих.№1893/02 від 10.02.2015 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя на запит суду, встановлено, що дані про працевлаштування [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 09.02.2015 року в базі даних Центрального сховища Управління Пенсійного фонду України відсутні, інформація стосовно розміру соціальних відрахувань з доходів [PERSON] в управлінні також відсутня. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 17.09.1996 року Хортицьким відділом РАГС м.Запоріжжя, [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по аліментам від 09.02.2015 року, складеної державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за виконавчим листом №2-2840, виданим 04.11.2008 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя, станом на 29.07.2014 року становить 21724,74 гривень. На підставі повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця встановлено, що 10.07.2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. Добровільно відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на достатньому рівні на утримання дитини не надає, хоча є працездатним. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, з 21.01.2015 року перебуває на обліку в центрі зайнятості, доказів того, що відсутність у нього постійної роботи обумовлена об'єктивними, а не суб'єктивними причинами, суду не надав, згідно його пояснень має нерегулярний мінливий дохід, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей не має. Крім того, доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться [PERSON] суд до уваги при визначені розміру аліментів не приймає, адже останній є повнолітнім, а доказів існування на цей час аліментних відносин між відповідачем та [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2015 року для дітей до 6 років становить 1032,00 гривень. У зв'язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір'ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач визнав позов частково, а також на те, що позивач просить стягнути з відповідача також і кошти на своє утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. На підставі ч.ч.2, 3, 6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від доходу (заробітку) другого і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру коштів, які підлягають стягненню на утримання позивача, суд, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що позивач просить стягнути з відповідача не лише кошти на своє утримання, а також і аліменти на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 300 гривень щомісяця. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов надійшов до суду 17.12.2014 року, а тому саме з цієї дати повинні бути присуджені аліменти. Питання врахування розміру сплати аліментів відповідачем у добровільному порядку після пред'явлення цього позову, а саме після 17.12.2014 року, може бути вирішене при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial