Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій, з усіма уточненнями, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину, а також визначити місце проживання дітей разом з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що 10.07.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. У шлюбі у них народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних поглядів на шлюб та сімейне життя. На даний час, фактичне проживання та ведення спільного господарства між ними припинені. На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, шлюб існує тільки формально. У звязку з наведеним, просить суд розірвати їхній шлюб. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківського обовязку щодо утримання дітей, просить стягнути з нього аліменти за рішенням суду, оскільки він є працездатним, займається пасажирськими перевезеннями, а відтак має змогу забезпечувати своїх дітей. Водночас, позивач просить залишити дітей проживати разом з нею. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити такі у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, щодо решти вимог заперечував. Зокрема зазначив, що не погоджується з підставами, які викладені у позовній заяві. Так, він з сімєю проживає разом, з недавнього часу між ними з дружиною виникають непорозуміння, як у звичайної сімейної пари. Що стосується вимоги про стягнення аліментів у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину, то зазначає, що така сума є непоправно великою для нього, оскільки він є пенсіонером за віком. В той же час, від свого батьківського обовязку утримувати дітей не ухиляється. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримують в частині, в якій вони співпадають з висновком № 230/12-34 від 25.05.2017. Задоволення решти вимог залишають на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Марунчак) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 329, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія 1-ФМ № 066791 від 10.07.2003 року. Прізвища після одруження: чоловіка Гаврилін, дружини [PERSON]. Як встановлено судом, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинилися. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Судом також встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, у [PERSON] та [PERSON] народилися діти [PERSON], [INFO] .(Свідоцтво про народження Серія АА № 2945764, видане 13.10.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кішварда (Угорська Республіка), реєстраційний № 865/2003. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]); та , [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 126925, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського МРУЮ Закарпатської області 30.01.2009 року; Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]). Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум у 2017 році для дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] є пенсіонером, перебуває на обліку в Ужгородському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області як пенсіонер за віком, відсутність інших дітей на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. (дев'ятсот гривень) на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 16 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до положень ст. ст. 150, 151 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як встановлено з Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому 25.05.2017 року № 230/12-34, в ході вивчення питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], встановлено, що вони проживають разом з [PERSON] за адресою: м. Ужгород, вул. Дендеші, буд. 73. Акт обстеження умов проживання свідчить про те, що умови проживання сімї добрі, для виховання дітей створені належні умови. При розгляді членами комісії було заслухано батька дітей, який заявив, що не має наміру розлучати дітей з матірю та не заперечує щодо визначення їх місця проживання разом з нею. З огляду на наведене, органом опіки та піклування зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про залишення малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], - проживати разом з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25 липня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 31 липня 2017 року.

Outcome: partial