Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що10 вересня 1983 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Новобузькому районному відділу ЗАГС Миколаївської області. Від шлюбу мають троє повнолітніх дітей. На протязі останнього часу між ними почали виникати непорозуміння, сварки з різних підстав, що в результаті призвело до припинення шлюбних відносин. З липня 2001 року почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. На неодноразові звернення, відповідач в добровільному порядку відмовлявся розірвати шлюб. За вказаних обставин примирення між позивачем та відповідачем не можливе. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Одночасно з позовною заявою позивач подала заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, так як проживає в іншій області та не має можливості прибути на розгляд справи. Позовні вимоги підтримує повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 10 вересня 1983 року зареєстрували шлюбу у Новобузькому районному відділі ЗАГС Миколаївської області, актовий запис №152 (а.с.6). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи, що заявник наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом з`ясовано, що на протязі спільного життя між сторонами виникали непорозуміння, різні погляди на життя, сторони проживають окремо, позивач зберігати сім`ю не бажає, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи те, що позивач не висловила бажання про відновлення дошлюбного прізвища, суд залишає позивачеві прізвище [PERSON] .

Outcome: approved