Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Державного підприємства СКБ «Молнія» та просив стягнути з останнього середній заробіток у розмірі 233691,61 гривень за кожен місяць затримки розрахунку при звільненні за період з 02 січня 2015 року по 31 січня 2020 року, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. З 2012 року так і не були виконані: а) судовий наказ від 19 липня 2012 року, б) судовий наказ від 02 листопада 2012 року, в) судовий наказ від 14 липня 2014 року про стягнення заборгованості зі сплати нарахованої але не виплаченої заробітної плати з Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія». 02.01.2015 року [PERSON] звільнена з Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія». В супереч припису ст. 116 КЗпП, відповідно до якої, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму - станом на поточну дату відповідач не провів з позивачем розрахунки по заробітній платі, які повинен був провести при звільненні - 02.01.2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вище наведеного відповідач повинен виплатити працівникові середній заробіток за кожний місяць затримки розрахунку по 3831,01 гривень за період (різниця всього часу не проведення розрахунку з позивачем, яка складає 61 місяць (період з 02.01.2015 року по 31.01.2020 року) при звільненні, а саме: 3831,01 гривень (три тисячі вісімсот тридцять одна гривня 01 коп.) - середній заробіток перемножений на 61 місяць затримки, складає всього 233691,61 грн. (двісті тридцять три тисі шістсот дев`яносто одна грн. 61 коп.). Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не надав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді інженера-конструктора І категорії в Державному підприємстві «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія». З 2012 року були видані: судовий наказ від 19 липня 2012 року про стягнення заборгованості зі сплати нарахованої у розмірі 20009,87 грн.; судовий наказ від 02 листопада 2012 року про стягнення заборгованості зі сплати нарахованої у розмірі 6214,93 грн.; судовий наказ від 14 липня 2014 року про стягнення заборгованості зі сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 5826,91 грн. з Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія». Судові накази виконані не були. 02.01.2015 року [PERSON] звільнена з Державного підприємства «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія» за власним бажанням, наказ № 01-К. В супереч припису ст. 116 КЗпП, відповідно до якої, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму - станом на поточну дату відповідач не провів з позивачем розрахунки по заробітній платі, які повинен був провести при звільненні - 02.01.2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі вище наведеного відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за кожний місяць затримки розрахунку по 3831,01 гривень за період (різниця всього часу не проведення розрахунку з позивачем, яка складає 61 місяць (період з 02.01.2015 року по 31.01.2020 року) при звільненні, а саме: 3831,01 гривень (три тисячі вісімсот тридцять одна гривня 01 коп.) - середній заробіток перемножений на 61 місяць затримки, складає всього 233691,61 грн. (двісті тридцять три тисі шістсот дев`яносто одна грн. 61 коп.). Враховуючи вищезазначене, Державне підприємство «Спеціальне конструкторське бюро «Молнія» повинен виплатити працівникові середній заробіток за кожен місяць затримки розрахунку по 3831,01 гривень за період 61-го місяця не проведення розрахунку з позивачем (період з 02.01.2015 р. по 31.01.2020 р.) на загальну суму 233691,61 грн. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд має стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2336,92 грн. в дохід держави (233691,61 грн. х 1%). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved