Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та повідомила, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач більше чим шість років добровільно сплачував аліменти, надсилаючи поштові перекази, однак більше переказів вона не отримує. Позивач стверджує, що вона зверталася до відповідача та зазначала, що мінімальний розмір аліментів на дитину складає 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, однак відповідач відмовився сплачувати таку суму, вказуючи на наявність у нього аліментів на старшу дитину. В травні 2018 року вона отримала переказ на суму 1900,00 грн, більше жодних виплат не отримувала, хоча намагалася додзвонитися до нього. За таких обставин, позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з серпня 2018 року. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2019 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслану відповідачу рекомендованим листом з повідомленням та отримане ним 04.02.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21050 1200361 0, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.03.2010 року (а.с.7). Сторони мешкають окремо. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 1 січня прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років становить 2027 гривень. Дитині [PERSON], [INFO], виповнилося 8 років. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов'язків по утриманню дитини не надав, а тому суд приходить до висновку про їх не виконання та порушення права позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов'язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів надання допомоги, неможливості утримувати дитину, відомостей про незадовільний стан здоров'я суду не надав. Разом з тим, суд зважає на не заперечення позивачем тієї обставини, що відповідач має на утриманні ще одну дитину, про що позивач повідомляє в позовній заяві. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, в розмірі 1350 грн. щомісячно. При визначені розміру аліментів судом враховані всі обставини, передбачені ст.182 СК України. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов. Суд зважає, що відповідно до ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Однак позивачем не надано жодного доказу щодо достатності заробітку відповідача. Разом з тим, суд вважає за доцільне, ухвалюючи рішення у даній справі, роз'яснити сторонам право звернення до суду в подальшому із позовом про зміну (збільшення, зменшення) розміру аліментів, у випадках, передбачених ст. 192 СК України. Щодо стягнення аліментів за попередній період, то суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Однак позивач не надала належних доказів, які б підтверджували, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а відповідач ухилявся від їх сплати. Пояснення позивача не є доказом по справі. У зв'язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 11.01.2019 року. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial