Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1414, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 279693,14 гривень та 1700,00 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. В позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що 18 вересня 2006 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було укладено кредитно-заставний договір № ROMASE00000128, згідно якого банк зобовязувався надати їй строковий кредит шляхом надання готівки через касу на строк до 18 вересня 2009 року включно в розмірі 15000,00 гривень для придбання сільськогосподарського обладнання. У 2012 році ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Демидівського районного суду Рівненської області з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, однак рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року було встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 15000 гривень позивачеві [PERSON] не видавав, оскільки заяву на видачу готівки № 60919В0001 від 19 вересня 2006 року позивач не підписувала, що підтверджено висновком експерта № 1-99 від 28 травня 2012 року, згідно якого вказано, що підпис у графі «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 60919В0001 від 19 вересня 2006 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Крім того, вказаним рішенням суду було встановлено, що кошти згідно кредитного договору № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року ні через касу, ні в порядку перерахунку [PERSON] не отримувала. Проте, не беручи до уваги наявність рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для вчинення виконавчого напису. 28 березня 2015 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 279693,14 гривень заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року та 1700 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. 12 червня 2015 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції Рівненської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку позивач [PERSON] отримала 20 червня 2015 року. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що ознайомившись з виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2015 року, реєстровий № 1414, вважає, що приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчий напис без будь-яких законних підстав. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав нотаріусу жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості за кредитним договором, а саме: документів, що підтверджували б виконання банком умов кредитного договору про надання готівкових коштів чи перерахування коштів на рахунок позивача, з відміткою про їх зарахування на відповідний картковий рахунок позивача, а також засвідчену виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що згідно кредитного договору № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року банк зобовязувався видати їй кредит на строк до 18 вересня 2009 року включно. Тобто у разі невиконання нею належним чином зобовязань за даним договором право звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло з 18 вересня 2009 року, тобто з моменту виникнення вимоги щодо повернення кредиту. Однак, в супереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис зі спливом пяти років з моменту набуття банком права вимоги щодо повернення кредиту. Разом з тим, у позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що оскільки вона за кредитним договором грошових коштів не отримувала, то сума заборгованості, що вказана у виконавчому написі, не може вважатися безспірною. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на час вчинення виконавчого напису не було перевірено, чи [PERSON] надсилалося ПАТ КБ «ПриватБанк» письмове повідомлення вимога про усунення порушень за зобовязанням згідно кредитного договору із зазначенням розміру заборгованості. У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1414, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 279693,14 гривень та 1700,00 гривень витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису, посилаючись на те, що нотаріусом не було перевірено чи сума заборгованості за кредитним договором є безспірною, чим порушено норми, передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, подали до суду заяву в якій просили розгляд справи проводити без їх участі, на підставі наданих доказів, вказували про те, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився повторно, подав до суду заяву в якій просив судовий розгляд справи відкласти на інший день, посилаючись на те, що в судове засідання зявитися не може, через зайнятість 16 жовтня 2015 року в судових засіданнях Апеляційного суду Рівненської області. Судом були призначені судові засідання по цій справі 14 серпня 2015 року, 25 серпня 2015 року, 3 вересня 2015 року, 16 вересня 2015 року, 28 вересня 2015 року, 7 жовтня 2015 року, 16 жовтня 2015 року. У жодне з вказаних судових засідань представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявлявся, до суду надсилав письмові заяви з проханням відкласти судові засідання на іншу дату, посилаючись на перебування представника ПАТ КБ «ПриватБанк» у щорічній відпустці, а також на участь, у такі дні, в судових засіданнях інших судів Рівненської області. Відповідно до положень ч. 1 ст. 169 ЦПК України відкладення розгляду справи допускається в межах строків, встановлених статтею 157 ЦПК України. Разом з тим, надсилаючи до суду клопотання про відкладення судового засідання, представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів причин його неприбуття в судові засідання 14 серпня 2015 року, 7 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року. У надісланих до суду клопотаннях про відкладення розгляду справи 7 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вказував про те, що в судові засідання у вказані дні зявитися не може по причині зайнятості в судових засіданнях Апеляційного суду Рівненської області. Однак, доказів, що за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» призначені судові засідання Апеляційним судом Рівненської області 7 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року, не надано. Крім того, згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Апеляційного суду Рівненської області, судових засідань у справах за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» 16 жовтня 2015 року призначено не було. Письмових заперечень проти позову позивача [PERSON] відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» та/чи будь-яких доказів, не надавав. Відповідно до положень ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Зважаючи на ту обставину, що представником відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду не надано доказів, що підтверджували б наявність у нього поважних причин неприбуття в судові засідання, а також неможливості прибути до суду іншого представника ПАТ КБ «ПриватБанк», суд визнає неприбуття представника ПАТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання 7 жовтня 2015 року та 16 жовтня 2015 року без поважних причин, а тому вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. В судове засіданні відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не зявилася, до суду подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність (а.с. 44). Крім того, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] до суду подала письмові заперечення проти позову [PERSON] в яких вказувала про те, що позовні вимоги позивача не визнає, оскільки представник банку не повідомив її про наявність судового рішення, яким встановлено факт не укладення кредитного договору. Для одержання виконавчого напису представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору, докази направлення вимоги боржникові. Кредитним договором сторони передбачили, що такий договір діє до повного його виконання сторонами, а тому вважає, що виконавчий напис був вчинений у межах встановленого трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вважає, що виконавчий напис від 28 березня 2015 року за реєстровим № 1414, вчинений нею у відповідності до вимог діючого законодавства, а тому у задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Представник третьої особи Відділу Державної виконавчої служби Демидівського районного управління юстиції Рівненської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Згідно кредитного договору № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», банк зобовязувався надати позивальнику строковий кредит шляхом надання готівки через касу на строк з 18 вересня 2006 року по 18 вересня 2009 року включно в розмірі 15000,00 гривень. В забезпечення вказаного зобовязання Позичальник надає Банку у заставу морозильну камеру, пилосмок, газовий водонагрівач, касетний відеоплеєр, холодильник, DVD-плеєр, телевізор, пральну машину, компютер в комплекті, музичний центр, кухонний гарнітур, диван, стінку, спальний гарнітур, мяку частину. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року, що ухвалене у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у задоволенні вказаного позову відмовлено, оскільки судом було встановлено, що [PERSON] підписала кредитний договір № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, однак грошові кошти за таким кредитним договором не отримувала, кредитний договір суд вважав неукладеним зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» і таким, що не тягне наслідків для [PERSON] за неналежне виконання зобовязань за таким договором. Як встановлено із змісту ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 5 жовтня 2012 року (а.с. 7), Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 грудня 2012 року (а.с. 8) рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року залишене без змін судами апеляційної і касаційної інстанції та набрало законної сили. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1414, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року в розмірі 279693,14 гривень та витрати, повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700,00 гривень. Ст. 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Як встановлено згідно п.п. 2.1, 2.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Дослідженими доказами по справі встановлено, що на час вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (28 березня 2015 року) виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» набрало законної сили рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року, яким встановлено безпідставність вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року. Отже, існування рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 липня 2012 року на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, не може вказувати на безспірність заборгованості за кредитним договором. При вирішенні спору, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 4 березня 2015 року у справі № 6-27цс15, згідно якої та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором не може свідчити про безспірність заборгованості. Крім того, із дослідженої в судовому засіданні нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки згідно виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості за договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 27 лютого 2015 року (а.с. 92), заборгованість за таким кредитним договором становить 279693,14 гривень, з яких: 11079,89 гривень залишок заборгованості за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року, 81542,35 гривень заборгованості за відсотками, 6750,00 гривень комісії, 180320,90 гривень пені. Вказана сума заборгованості нарахована за вісім років пять місяців девять днів, а саме: з 18 вересня 2006 року по 27 лютого 2015 року. За вказаний період пеня нарахована в розмірі 180320,90 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у\~Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Проте, вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.3, 3.4, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виконано не було. У письмових запереченнях проти позову відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] посилається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нею у межах встановленого строку давності, оскільки кредитним договором встановлено його дію до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Проте, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачає застосування строку давності, що встановлена законом, а не домовленістю сторін договору. При зясуванні строку давності, щодо вимоги за якою було вчинено оспорюваний виконавчий напис, суд також враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-20цс14 про те, що позовна давність щодо кредитних коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В порушення зазначеного, неустойка (пеня та штраф), позовна давність щодо якої встановлена у межах одного року, стягнута нотаріусом за оспорюваним виконавчим написом від 28 березня 2015 року за період з 18 вересня 2006 року по 27 лютого 2015 року (строк, за який проводилось стягнення), тобто за період, більший ніж 8 років, що порушує законні права позивача [PERSON] Вказане порушення є суттєвим і має тягнути за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Крім того, з матеріалів нотаріальної справи (а.с. 79-98) встановлено, що письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № ROMASE00000128 від 18 вересня 2006 року була надіслана [PERSON] 26 березня 2015 року, а оспорюваний виконавчий напис був вчинений 28 березня 2015 року, тобто без дотримання строків, визначених п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням вказаних обставин справи та правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір, що був сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви, суд стягує з відповідачів у рівних частинах на користь позивача, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 258 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 27, 61, 88, 169, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved