Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою24.10.2018 року, в якій просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Пред'явлені вимоги мотивовано тим, вона є рідною матір'ю [PERSON] Її донька має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Оскільки на момент народження дітей [PERSON] в шлюбі не перебувала, відомості про батька дітей вказано згідно з ч.1 ст.135 СК України. Після народження дітей стосунки між нею та [PERSON] погіршились з причини ведення її донькою аморального способу життя, зловживання спиртними напоями, відсутності уваги до дітей та фактичного самоусунення від їх виховання. Протягом останніх років [PERSON] взагалі не проявляє інтересу до життя та здоров'я дітей, стверджуючи, що це їй не цікаво. Її прохання відвідати лікаря-нарколога та пройти курс лікування від алкогольної залежності відповідач ігнорує, продовжуючи вести аморальний спосіб життя. Періодично вона з'являється дома, викрадає речі, належні позивачу. Діти з нею не спілкуються та намагаються уникати її, посилаючись на те, що бояться своєї матері. В свою чергу позивач як бабуся дітей взяла на себе всі обов'язки по їх вихованню, утриманню, навчанню, забезпеченню розвитку. Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного усунення відповідача від виконання покладених на неї батьківських обов'язків, у зв'язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, вона просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 22.11.2018 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.28). Присутня в судовому засіданні позивач пред'явлені вимоги підтримала, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Суду пояснила, що після розлучення її доньки [PERSON], діти залишились проживати з нею, а донька проживає окремо, зрідка до них приходить. Участь у вихованні дітей не приймає, зловживає спиртними напоями, ніде не працює. В подальшому правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликалася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов у встановлений строк не подала. Представник третьої особи Іванова О.В. не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Розгляд справи просить провести за її відсутності. Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітніх дітей, з метою дотримання строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів. Допитана судом в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні 04.02.2019 року суду показала, що зі сторонами по справі знайома, стосунки нормальні. Підтвердила, що протягом останніх 2-х років малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з бабою [PERSON] Участь у вихованні дітей їх мати [PERSON] не приймає, вона веде аморальний спосіб життя, неодноразово крала у [PERSON] речі з квартири, коли навідувалась. [PERSON] намагалась допомогти донці, вилікувати від алкогольної залежності, однак це не допомагає. На її думку, позбавлення [PERSON] батьківських прав є доцільним. У порядку ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) перебуває в шлюбі з [PERSON], офіційно зареєстрованому 01.07.2011 року Тернівським відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №163 (а.с.34). [PERSON] є матір'ю - одиначкою [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.19,20). Відомості про батька дітей внесено зі слів матері в порядку ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] є матір'ю [PERSON], та відповідно бабою малолітніх [PERSON] та [PERSON], які проживають з нею без реєстрації за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом з місця проживання від 06.09.2018 року (а.с.17). [PERSON] з ними не проживає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, участь у вихованні дітей не приймає (а.с.18). Вказані обставини також підтверджуються показами свідка [PERSON] Як слідує з характеристики з навчального закладу (а.с.14), [PERSON] з 01.09.2016 року, а [PERSON] 0з 22.11.2016 року є учнями КЗ «Навчально-реабілітаційний центр» КМР Дніпропетровської області, зараховані в групу цілодобового перебування. Мати [PERSON] дітьми не цікавиться, веде аморальний спосіб життя, має стійку алкогольну залежність. Діти проживають з бабою [PERSON], яка займається їх вихованням, утриманням. Відповідно до психолого-педагогічних характеристик з навчального закладу (а.с.15, 16), стосунки між [PERSON] та дітьми доброзичливі, вона здійснює за ними належний догляд, забезпечує шкільним приладдям, займається вихованням. [PERSON] навчається за програмою для дітей з порушенням розумового розвитку легкого ступеню; зарекомендував себе посередньо: програмний матеріал засвоює на низькому рівні, поведінка недостатньо керована, проявляє негативізм та агресію по відношенню до однолітків, навички соціальної поведінки сформовані недостатньо. [PERSON] також навчається за програмою для дітей з порушеннями розумового розвитку легкого ступеню; навчальний матеріал засвоює на середньому рівні, однак наявна позитивна динаміка; навичками самообслуговування володіє, охайна, слідкує за зовнішнім виглядом. В свою чергу, [PERSON] офіційно працює сторожем в ТОВ «Воловик і партнери груп» з основним працевлаштуванням та отримує щомісячно заробітну плату 2620,28 грн., що підтверджується довідками про її доходи (а.с.37, 40). Таким чином, суд приходить до висновку, що протягом останніх років [PERSON] самостійно займається вихованням онуків [PERSON] та [PERSON], їх матеріальним забезпеченням, навчанням. Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров'ям, матеріальним благополуччям та майбутнім її малолітніх дітей, фактично умисне самоусунунення від виконання батьківських обов'язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням. Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п.п.15, 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Як слідує з висновку від 05.03.2019 року №10/39-1125, Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітніх [PERSON], [PERSON], оскільки вона умисно ухиляється від їх виконання, за що була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП, проведена профілактично-виховна робота з відповідачем з метою збереження біологічної сім'ї позитивного результату не дала. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов'язків. При цьому така поведінка [PERSON] є винною та свідомою. Провівши аналіз життя відповідача, з огляду на відсутність офіційного місця роботи, характеризуючи дані, її ставлення до дітей, пасивне відношення до них протягом останнього часу, відсутність тенденції до виправлення, ведення аморального способу життя, суд приходить до висновку, що застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення її батьківських прав в даному випадку є доречним, достатнім з урахуванням обсягу наявних доказів та відповідатиме інтересам дітей. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст.169 СК України її право на поновлення батьківських прав в судовому порядку після зміни її поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, обставин, що були підставою для її позбавлення батьківських прав з переосмисленням її ставлення до дітей. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання стягнення аліментів на дитину. Як слідує з положень ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач є фізично здоровою особою працездатному віці, має можливість та зобов'язана утримувати своїх дітей, не дивлячись на фактичну відмову від них, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітніх [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.10.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною стягувач аліментів не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу молодшу дитину, аліменти продовжуватимуть стягуватись з вирахуванням тієї рівної частки (1/6 відповідно), що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору за пред'явлення немайнової вимоги (а.с.1), також стягнути з відповідача в дохід держави 704,80 грн. судового збору за пред'явлення майнової вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за доцільне повернути позивачеві зайво сплачену суму судового збору 75,20 грн. за квитанцією №8471710405 від 24.10.2018 року ТВБВ філії Дніпропетровського ОУ АТ «Ощадбанк». У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved