Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивувала тим, що сторони з 22.11.2008 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 23.09.2010 року. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.07.2011 року (справа №2-2948-2011) з відповідача [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 10.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що визначений розмір аліментів не достатній для належного забезпечення умов життя дитини, вона є одинокою матір'ю, не працює та не має постійного доходу, не може забезпечити витрати на утримання дитини з врахуванням інших витрат на потреби всіх членів сім'ї. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно та не в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.02.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем подано відзив на позов із додатками, який прийнятий судом. Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив у позові відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що він є інвалідом 3-ї групи та має захворювання, лікування яких потребує дороговартісних обстежень та медпрепаратів. Відповідач перебував на обліку в територіальному центрі зайнятості, але в зв'язку із хворобою в нього існують певні труднощі щодо працевлаштування. На даний час він не має постійного місця роботи та здійснює догляд за малолітнім сином [PERSON], [INFO], який часто хворіє. Також, вказує на те, що на його утриманні знаходиться і дитина-інвалід (дитина його цивільної дружини), допомоги також потребує його матір, пенсіонер за віком, а тому він не спроможний сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У визначений ухвалою суду від 11.02.2019 року строк, позивач подала відповідь на відзив, де зазначає, що вона отримує державну соціальну допомогу для малозабезпечених сімей. Крім доньки на її утриманні перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], який потребує домашнього догляду, тому вона не має можливості працевлаштуватися. Крім того, вказує, що відповідач не підтвердив належними доказами обставин перебування на його утриманні матері-пенсіонера та дитини [PERSON], [INFO], обставин догляду за ними та їх майнового стану. Також вказувала на те, що предметом позовних вимог є не стягнення з відповідача аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щодо якого останній заперечує, а про зміну способу стягнення аліментів вже встановлених за рішенням суду в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Заперечення відповідача щодо розміру аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку розцінила як упереджене ставлення до вирішення справи. [PERSON], скориставшись своїм правом, подав заперечення на відповідь на відзив, де зазначає, що надані ним у відзиві на позов пояснення не мають на меті ухилення від обов'язку щодо утримання дитини, а слугують лише обґрунтуванням обставин неможливості здійснювати сплату аліментів у заявленому позивачем розмірі. Просив врахувати його сімейний та майновий стан, а також стан здоров'я. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила, що її сім'я малозабезпечена, в неї на утриманні перебуває двоє дітей, їй важко самостійно забезпечувати всім необхідним, оскільки вона не працює. Зауважила, що наявність у відповідача інших членів сім'ї не позбавляє його обов'язку надавати належну матеріальну допомогу їх спільній дитині. При цьому відмічала, що її друга дитина також є сином відповідача, однак він народжений в той час, коли сторони не перебували в шлюбі, а тому вона оформлена як одинока матір. Відповідач [PERSON], який брав участь в судовому засіданні через свого представника [PERSON], та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наведені у відзиві на позов обставини та надані в їх підтвердження докази. Вказували, що відповідач не працевлаштований, здійснює догляд за малолітньою дитиною, яка часто хворіє. В його сім'ї є ще інша дитина з інвалідністю, яку також потрібно утримувати, а також мати-пенсіонер, якій матеріально допомагає в зв'язку з мінімальним розміром її пенсії. Зазначали, що відповідач має двох сестер та стверджували, що він сплачує аліменти на доньку Анастасію, але його доходів, з врахуванням витрат на сім'ю, не вистачає. При цьому визнавали, що на дитину цивільної дружини остання отримує аліменти. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 23.09.2010 року (справа №2-6725/10) (а.с.6). Від вказаного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.06.2009 року (а.с.8). Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.07.2011 року (справа №2-2948-2011) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 10.06.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 09.01.2019 року №1340 (а.с. 10). Крім доньки на утриманні позивача перебуває малолітній син [PERSON], [INFO], який потребує домашнього догляду (довідка КНП «ЦПМСД №3 м.Вінниці» від 24.09.2018 року, а.с.49). Позивач не працює, здійснює догляд за сином та отримує державну соціальну допомогу як одинока матір, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення (Правобережне) Вінницької міської ради від 26.12.2018 року №5007 (а.с. 12). Сім'я [PERSON] перебуває на обліку як малозабезпечена (особова справа №631117), та з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року отримує відповідну державну соціальну допомогу (а.с. 11). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] До складу його сім'ї входить син [PERSON] [INFO], що підтверджується довідками виконавчого комітету Немирівської міської ради від 06.03.2019 року №666 та від 26.03.2019 року №887(а.с.33,55). Відповідач не працює. Згідно довідки від 25.03.2010 року до акту огляду МСЕК серії 10ААА №311946 [PERSON] 23.02.2010 року встановлена інвалідність 3-ї групи (з дитинства) безстроково, йому протипаказана важка фізична праця, рекомендовано відновне лікування у сурдолога (а.с.31). Згідно консультативного висновку №7983103 від 19.08.2003 року Інституту отоларингології ім. Проф. О.С. Коломійченка відповідачу [PERSON] діагностовано «двусторонню хронічну сенсоневрологічну тугоухість V ст. Глухота». Рекомендації лікування: нагляд у лікаря по місцю проживання; навчання читання з губ; можлива кохлеарна імплантація (а.с. 32). Він перебуває на обліку в Козятинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області та отримує пенсію по втраті годувальника, розмір якої, згідно довідки №1065 від 06.03.2019 року за період з липня по грудень 2018 року, складає в середньому 2181,35 грн. в місяць (а.с.29). Крім того, [PERSON] отримує соціальну державну допомогу особам з інвалідністю 3 групи, розмір якої за липень-листопад 2018 року складав 1452 грн. в місяць, з грудня 2018 року по березень 2019 включно - 1497 грн в місяць (довідка Калинівського районного управління праці та соціального захисту населення від 06.03.2019 року №989, а.с.28). З 06.03.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації та отримує по 31.07.2019 року державну допомогу при народженні дитини - [PERSON] (а.с.56). Як встановлено судом із пояснень сторін у ході розгляду справи відповідач [PERSON] нерегулярно, але в певній мірі сплачує аліменти, виконавчий лист до примусового виконання не пред'являвся. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину та його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом цієї норми зміна способу стягнення аліментів не передбачає жодних умов, лише подання позову одержувача аліментів. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки це є правом позивача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України. Щодо їх розміру, зважаючи на зміну способу стягнення, то суд зважає, що відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Дитині [PERSON] виповнилось 9 років. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов'язок обох батьків утримувати дитину, їх майновий стан. Разом з тим, суд зважає на стан здоров'я відповідача, а також те, що на його утриманні також знаходиться і малолітня дитина, [INFO], за якою з 06.03.2019 року він здійснює догляд, а тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов'язок батьків по її утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає можливим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 06.07.2011 року в цивільній справі №2-2948-2011. При визначені розміру аліментів суд не взяв до уваги посилання відповідача про перебування на його утриманні матері-пенсіонера, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього відповідач не надав. Копія її пенсійного посвідчення не є доказом перебування особи на його утриманні. При цьому суд зважає на пояснення представника відповідача в судовому засіданні про наявність у нього ще двох сестер. Щодо посилання відповідача на утримання дитини-інваліда його цивільної дружини, то суд зважає, що відповідач не є батьком цієї дитини, на її утримання сплачуються аліменти, про що зазначав представник відповідача в судовому засіданні. Участь же [PERSON] в утриманні цієї дитини не звільняє його від обов'язку утримувати власну дитину та не обмежує цих виплат. Суд також відмічає, що, виходячи з доходів відповідача, визначений судом розмір аліментів в частці від доходу фактично не змінив грошового виразу аліментів, визначеного раніше. Щодо ж до визначення їх мінімального розміру (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) та заперечень відповідача з цього приводу, то суд зауважує, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, а 28.08.2018 року - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесено зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст. 179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст. 182 СК України). Вищевказаними змінами законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). При цьому суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір визначений законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов'язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України. Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»), а не з дня пред'явлення позову, як просить позивач, зважаючи, що предметом вимог є не стягнення аліментів, а зміна їх способу. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial