Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказала, що 18 липня 1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. 10.12.2015 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області шлюб між ними розірвано. Позивач зазначила, що про розірвання шлюбу їй не було нічого відомо, оскільки разом з відповідачем вони продовжували проживати до липня 2016 року. За час перебування у шлюбі разом з відповідачем придбали наступні речі: спальний гарнітур, вартістю 10000 гривень; кухонну стінку, стіл дубовий та комплект стільців, вартістю 8500 гривень; шкіряний диван, вартістю 6500 гривень; диван-софу, вартістю 7000 гривень; холодильник «SAMSUNG», вартістю 11000 гривень; електроплиту, германського виробництва, марки «BOSH», вартістю 7800 гривень; пральну машину, германського виробництва, вартістю 9000 гривень; ноутбук, вартістю 7000 гривень; телевізор імпортного виробництва, вартістю 4800 гривень; килим, вартістю 3000 гривень, всього майна на загальну суму 74600 гривень. Крім цього, позивач вказала, що в період шлюбу, в житловому будинку і належній до нього земельній ділянці, проведено ряд ремонтних робіт, а саме: в середині житлового будинку та зовні замінено всі вікна та двері, проведено в комплексі всі санітарно-технічні роботи, замінено дахове покриття, виготовлено новий паркан та ворота, подвіря викладено тротуарною плиткою. Ремонтно-відновлювані роботи проводились з 2008 по 2013 рік і їх витрати складають приблизно 300000 гривень. Одночасно, в цей проміжок часу було збудовано новий гараж, розміром 15х7, на який витрати склали приблизно 420000 гривень. Сума відновлюваних робіт та поліпшення житлового будинку на території за час спільного проживання складає 720000 гривень. Позивач зазначила, що вказані кошти були ними з відповідачем спільно витрачені на придбання матеріалів, оплату праці робочим і здійснено поліпшення умов проживання у проміжок часу з 2007 року по 2013 рік. Згоди про добровільний розподіл майна між сторонами не досягнуто. Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від повернення їй частки, витраченої на придбання майна, в розмірі 37300 гривень, що становитиме одну другу частину спільно нажитого майна за час шлюбу. Позивач зазначила, що на те майно, що вкладено спільно в ремонтні роботи будинку, поліпшення житлових умов і будівництво гаража вона не претендує, тому взамін претендує на предмети та речі, які перебувають в будинку, у збільшеному вигляді. Вважаючи свої права щодо спільного майна подружжя порушеними, позивач змушена звернутись до суду та просить суд виділити їй із майна спільно нажитого за час шлюбу такі речі: кухонну стінку, стіл дубовий та комплект стільців, вартістю 8500 гривень; шкіряний диван, вартістю 6500 гривень; холодильник «SAMSUNG» двохкамерний, вартістю 11000 гривень; електроплиту, германського виробництва, марки «BOSH», вартістю 7800 гривень; пральну машину, германського виробництва, вартістю 9000 гривень; ноутбук, вартістю 7000 гривень; телевізор імпортного виробництва, вартістю 4800 гривень; килим, вартістю 3000 гривень, всього на загальну суму 57600 гривень. Також позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі ордера серія ВН №020949 від 17.02.2017 та угоди №09 від 17.02.2017, позовні вимоги підтримали. Вказали, що до вересня 2016 року позивач з відповідачем проживали спільно. 12.12.2015 відповідач потайки розірвав шлюб, приховавши цей факт від позивача. Добровільно здійснити поділ майна відповідач не бажає. Сторонами разом були проведені ремонтні роботи в домоволодінні, придбано ряд предметів і речей. Разом з депутатом Ямпільської міської ради та понятими було складено акт опису майна, яке було в будинку і перебуває у спільній власності подружжя. Під час обстеження домоволодіння відповідач був відсутній, так як перебував у м.Києві. В акт огляду предмети записувалися зі слів позивача. Візуально оглядалися речі, які були в будинку. Кухонна стінка, гарнітур, диван були придбані у СПД «Біленька». Холодильник, електрична плита, пральна машина, килим в м.Могилеві-Подільському. Телевізор купили у [PERSON], а ноутбук в м.Вінниці. Вартість майна оцінена станом на стогодні до діючого курсу долара США, за які воно купувалося. У домоволодінні є ще багато речей, які у [PERSON] не вказані. Сторони не проживають разом з вересня 2016 року. Позивач та її представник просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі ордера серія ВН №037173 від 15.02.2017 та договору №9 про надання правової допомоги від 17.01.2017 заявлені позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що позивач забрала всі речі, придбані ними за час спільного проживання. Зазначене в позовній заяві майно купувалося ним особисто та його батьками до 1998, тобто до укладення шлюбу з позивачем. Спальний гарнітур, стінку, стіл, комплект стільців, дивани, холодильник, електричну плиту, пральну машину купили його батьки. Ноутбук він купив за власні кошти. Килим куплений ще до шлюбу з позивачем. Відповідач зазначив, що позивач купила лише телевізор. Під час обстеження домоволодіння та складання акту обстеження, були поміняні замки і ніхто не міг потрапити в будинок. Документи про придбання майна, надані позивачем, не визнає, так як у зазначених продавців вони нічого не купували. У 1998 році його батько був у Німеччині. Житловий будинок був подарований у 2000 році. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що він є батьком відповідача. Кухонну стінку, стіл дубовий, стільці, електричну плиту, килим він привіз з Німеччини, до шлюбу сина, та тримав їх в гаражі. Коли було придбано холодильник не памятає. Ноутбук син купив за власні кошти. Після шлюбу, приблизно у 2000 році, зазначені речі він віддав синові і вони до цього часу перебувають у будинку сторін. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона є депутатом Ямпільської міської ради. У липні 2016 року на прохання [PERSON] разом із її захисником прибули до будинку, який розташований напроти лікарні біля багатоквартирного будинку. [PERSON] сказала, що вони розлучаються з чоловіком, тому ділять майно. Двері до будинку відкрила [PERSON] своїм ключем. В будинку був спальний гарнітур, софа, холодильник, духовка, інші речі домашнього вжитку, які описали. Всіх речей вона не памятає, так як складає багато актів. Огляд проводився вдень, ціни на речі та дати їх придбання озвучувала позивач. При огляді була присутня [PERSON] і ще інша незнайома їй жінка. Речі записували та звіряли, які були в наявності. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - копії паспорту позивача [PERSON], копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.1998 до 10.12.2015. Із накладної №20 від 15.04.2009, виданої СПД [PERSON], встановлено що 15.04.2009 [PERSON] було придбано спальню «Венера», вартістю 10000 гривень, та диван, вартістю 16500 гривень. Із накладної №43 від 12.02.2008, виданої СПД [PERSON], встановлено що 12.02.2008 [PERSON] було придбано кухню «Марту», вартістю 8500 гривень, стіл дубовий, вартістю 3500 гривень та стільці, в кількості 6 шт. по 400 гривень 1 шт., вартістю 2400 гривень. Із накладної №76 від 30.09.2001, виданої СПД [PERSON], встановлено що 30.09.2001 [PERSON] було придбано диван Гламур», вартістю 7000 гривень. Із накладної №37 від 07.03.2008, виданої СПД [PERSON], встановлено що 07.03.2008 [PERSON] було придбано електричну плиту, вартістю 7800 гривень. Із акту обстеження житлового будинку з надвірними будівлями №866 від 21.07.2016 встановлено, що депутатом Ямпільської міської ради 7-го скликання [PERSON] за участю адвоката [PERSON], свідків: [PERSON], [PERSON], проведено обстеження житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Котовського, буд.11 в м.Ямполі Вінницької області, в якому зареєстрована та проживає [PERSON] В житловому будинку знаходяться речі, які є власністю подружжя та набуті за час шлюбу: спальний гарнітур, вартістю 10000 гривень; кухонну стінку, стіл дубовий та комплект стільців, вартістю 8500 гривень; шкіряний диван, вартістю 6500 гривень; диван-софу, вартістю 7000 гривень; холодильник «SAMSUNG», вартістю 11000 гривень; електроплиту, германського виробництва, марки «BOSH», вартістю 7800 гривень; пральну машину, германського виробництва, вартістю 9000 гривень; ноутбук, вартістю 7000 гривень; телевізор імпортного виробництва, вартістю 4800 гривень; килим, вартістю 3000 гривень, всього майна на загальну суму 74600 гривень. Із опису майна подружжя [PERSON] та [PERSON] за місцем їх проживання та реєстрації: вул.Сонячна (колишня Котовського),11 м.Ямпіль Вінницької області від 02.11.2016 встановлено, що в житловому будинку знаходяться наступні предмети та речі, які є власністю подружжя, а саме: спальний гарнітур, вартістю 10000 гривень; кухонну стінку, стіл дубовий та комплект стільців, вартістю 8500 гривень; шкіряний диван, вартістю 6500 гривень; диван-софу, вартістю 7000 гривень; холодильник «SAMSUNG», вартістю 11000 гривень; електроплиту, германського виробництва, марки «BOSH», вартістю 7800 гривень; пральну машину, германського виробництва, вартістю 9000 гривень; ноутбук, вартістю 7000 гривень; телевізор імпортного виробництва, вартістю 4800 гривень; килим, вартістю 3000 гривень, всього майна на загальну суму 74600 гривень. Докази про укладення між сторонами шлюбного договору відсутні. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик інших свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо права власності на майно - спальний гарнітур, вартістю 10000 гривень; кухонну стінку, стіл дубовий та комплект стільців, вартістю 8500 гривень; шкіряний диван, вартістю 6500 гривень; диван-софу, вартістю 7000 гривень; холодильник «SAMSUNG», вартістю 11000 гривень; електроплиту, германського виробництва, марки «BOSH», вартістю 7800 гривень; пральну машину, германського виробництва, вартістю 9000 гривень; ноутбук, вартістю 7000 гривень; телевізор імпортного виробництва, вартістю 4800 гривень; килим, вартістю 3000 гривень, загальною вартістю 74600 гривень. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2\~ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно роз'яснень, що містяться в п.п. 19, 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення осподарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.\~\~\~\~\~ Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що в період шлюбу сторонами було набуте таке спірне майно: спальний гарнітур, вартістю 10000 гривень; диван «Мілан», вартістю 6500 гривень; кухня «Марта», вартістю 8500 гривень; стіл дубовий, вартістю 3500 гривень, стільці 6 штук по 400 гривень кожен, загальною вартістю 2400 гривень; диван «Гламур», вартістю 7000 гривень; електроплита германського виробництва марки «BOSH», вартістю 7800 гривень, що підтверджується доводами позивача та письмовими доказами накладними: №37 від 07.03.2008, №43 від 12.02.2008, №20 від 15.04.2009, №76 від 30.09.2011, в яких зазначено найменування, одиниця та кількість, ціна, сума придбаного майна та платник. Накладні завірені печаткою ФОП [PERSON] На спростування цих обставин відповідач не надав достовірних доказів. Показання свідка [PERSON] не спростовують фактичних даних, які містять надані позивачем товарні накладні про придбання в період шлюбу зазначеного у них майна. Фактичні дані, отримані із показань свідка [PERSON] не дають підстав вважати, що вказане ним майно є саме тим, що відображене у товарних накладних. З урахуванням наведеного, в межах заявлених позовних вимог суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і має підстави для їх задоволення, а саме: розділити між [PERSON] та [PERSON] майно, що є їх спільною сумісною власністю та виділити [PERSON] таке майно: диван «Мілан» вартістю 6500 гривень, кухню «Марта» вартістю 8500 гривень, електроплиту вартістю 7800 гривень, всього - на суму 22800 (двадцять дві тисячі вісімсот) гривень. Відповідачеві [PERSON] залишити спальний гарнітур вартістю 10000 гривень; стіл дубовий, вартістю 3500 гривень, стільці 6 штук по 400 гривень кожен, загальною вартістю 2400 гривень; диван «Гламур», вартістю 7000 гривень, всього - на загальну суму 22900 (двадцять дві тисячі девятсот) гривень. Оскільки, відповідно до ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, тому різницю у вартості виділеного відповідачеві майна в сумі 100 (сто) гривень стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Позовні вимоги в частині поділу іншого майна, зазначеного позивачем: холодильника «SAMSUNG» вартістю 11000 гривень, пральної машини германського виробництва вартістю 9000 гривень, ноутбука вартістю 7000 гривень, телевізора імпортного виробництва вартістю 4800 гривень, килима вартістю 3000 гривень, суд вважає необґрунтованими і підстав для їх задоволення немає, оскільки доказів придбання зазначеного майна під час перебування у шлюбі сторін та відомостей про дійсну його вартість, позивач суду не надала. Позивач не надала доказів на спростовування показань свідка [PERSON] батька відповідача, який зазначив, що вказане майно було придбане ним особисто та його сином відповідачем по справі, ще до шлюбу сторін. Акт обстеження житлового будинку з надвірними будівлями від 21.07.2016 та опис майна подружжя від 26.12.2016, які позивач надала суду як докази, не доводять тієї обставини, що вказане майно було набуте сторонами за час перебування ними у шлюбі і є їх спільною власністю, та не є належними доказами, оскільки були складені у відсутність відповідача [PERSON] і записувалися зі слів позивача, яка особисто показувала майно, називала та зазначала його вартість, що підтвердила своїми показаннями свідок [PERSON], яка здійснювала обстеження і склала акт та опис. В акті опису майна відображено майно, яке знаходилося в будинку станом на 21.07.2016, будь-які інші докази про дату придбання та ціну цих речей позивач не надала і не довела, що вони були придбані спільно з відповідачем або особисто нею за власні кошти. Тому в задоволенні цієї частини позовних вимог суд має підстави відмовити, так як вони заявлені необгрунтовано. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені частково, суд за правилами ст.88 ЦПК України має підстави присудити позивачу з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, за ставкою судового збору на момент подання позову, встановленою п.1.1. ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у сумі 576 (пятсот сімдесят шість) гривень 00 копійок, за правилами простої математичної пропорції, що складає 229 (двісті двадцять девять) гривень судового збору. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст.69, 70, 71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна-подружжя».

Outcome: partial