Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . При зверненні позивача до управління праці та соціального захисту населення для отримання субсидій, їй повідомлено про те, що до складу зареєстрованих осіб у житловому будинку входять і відповідачі. Відповідачі є родичами позивача, які з 2010 року не проживають за адресою своєї реєстрації. Спроби позивача щодо вирішення з відповідачами питання щодо їх добровільного зняття з реєстрації не призвели до позитивного результату, в результаті чого вона вимушена звернутися до суду із відповідною позовною заявою. У будинку позивача фактично проживають, окрім неї, батьки та її діти. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування будинку від 31 жовтня 2018 року [PERSON] прийняла у власність будинок [ADDRESS] . (а.с.10-13). Згідно Виписки з погосподарської книги Стеблівського старостинського округу, виданої виконкомом Хустської міської ради 11.06.2021 року за № 154 та Акту обстеження матеріально-побутових умов від 10.06.2021 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 2010 року за вказаною адресою не проживають. (а.с.9,14). Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України). За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в житловому будинку, однак більше одинадцяти років там не проживають, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 10.06.2021 року. Відповідачі, будучи зареєстрованими у будинку позивача до тепер, порушують її права та законні інтереси, як власника, зокрема, і на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, а також позбавляють права на отримання позивачем субсидії. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України витрати із сплати судового збору в сумі 908 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача

Outcome: approved