Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON], підписаний ним 04 квітня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Каланчацького районного нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі під № 441. Свої вимоги мотивує тим, що з 1 січня 1985 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті стало відомо про наявність оскаржуваного заповіту, яким спадкодавець усе своє майно заповів відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON]. Проте, вважає даний заповіт недійсним, оскільки в момент його підписання [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в силу тяжкої хвороби та внаслідок прийому сильнодіючих ліків. В ході розгляду справи третя особа [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним той же заповіт, вказуючи при цьому, що є сином покійного та має право на частину у спадковому майні. Вважає, що батько на момент складання заповіт не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки останні роки свого життя страждав на онкологічне захворювання та приймав сильнодіючі ліки. Даний позов прийнято до спільного провадження з первісним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON] в судому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив на їх необґрунтованість, оскільки спадкодавець [PERSON], на час підписання заповіту, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Суд вважає, що, оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідачі фактично відмовилися надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв'язку із чим суд розглядає справу на підставі ст. 169 ЦПК України у їх відсутності, на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені слідуючі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт від 04 квітня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Каланчацького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №441, яким заповів все своє майно відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON]. Відтак, спадкування після смерті [PERSON] повинно здійснюватись за заповітом. За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для визначення наявності у [PERSON] такого стану на момент складення ним заповіту від 04 квітня 2013 року відповідно до ст. 145 ЦПК України судом було призначено за клопотанням позивача посмертну судово - психіатричну експертизу. Як вбачається з акта комісійної посмертної судово - психіатричної експертизи від 27 червня 2014 року №305, складеного експертами КЗ Херсонської обласної психіатричної лікарні, спадкодавець [PERSON] на час складення ним заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказаний експертний висновок є категоричним, чітким та зрозумілим, комісією експертів досліджено всі надані їм об'єкти та надано вичерпну відповідь на поставлені судом питання. Висновок комісійної посмертної судово - психіатричної експертизи від 27 червня 2014 року №305 кореспондується з іншими письмовими доказами, зібраними у справі, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні стверджували, що в останній період свого життя, [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Ст. 60 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідачі усунулися від надання доказів, що виразилося у їх неявці до суду та ненадання відповідних заперечень. Оскільки позивачем надано суду належні та допустимі докази, які засвідчили, що на момент складення заповіту від 04 квітня 2013 року спадкодавець [PERSON] перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню, а заповіт необхідно визнати недійсним.

Outcome: approved