Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], у якій просить: - встановити факт проживання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1984 року до [INFO] року (день смерті); - визнати об'єктами спільної сумісної власності подружжя - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]: домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані по [ADDRESS]; - визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою: будинок [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що [INFO] року померла її мама [PERSON], яка із 1984 року по день смерті проживала за адресою [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON], без реєстрації шлюбу та вела з ним спільне господарство. З 1984 року до січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обв'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Весь цей час вони мешкали разом, утворюючи сім'ю. Вели спільне господарство та мали розподіл обов'язків в родині. При цьому плоди своєї праці кожен з них приносив в дім, та кожен з них працював для родини. За час спільного проживання ними було придбано у власність будинок [ADDRESS] Золотоніського району Черкаської області та земельну ділянку за цією ж адресою. При реєстрації домоволодіння та земельної ділянки, які були придбані ними за спільні кошти, [PERSON], за домовленістю між подружжям, один набув право власності на нерухоме майно в цілому. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] та [PERSON], відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване за адресою: будинок [ADDRESS] Спадкоємцями майна [PERSON] являються відповідачі по справі, однак через відсутність реєстрації шлюбу не було враховано права спільної сумісної власності на це домоволодіння та земельну ділянку. Вважаючи, що має право на спадкове майно у розмірі 1/2 частини будинку та земельної ділянки за адресою: будинок [ADDRESS] Золотоніського району Черкаської області, оскільки її матері належала на праві спільної сумісної власності ? частина даного майна, позивач вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та наполягали на його задоволенні, з наведених у позовній заяві підстав. Позивач [PERSON] пояснила, що вона являється дочкою [PERSON], яка із 1984р. проживала спільно із [PERSON] спочатку у маминому будинку, а потім у спірному будинку. Вона проживала з ними у будинку по [ADDRESS], на той час їй було 12 років. Будинок уже був побудований, крім нього був сарай та погріб. При розлученні колишній дружині за будинок були сплачені кошти. Будинок був не обкладений, не було веранди, не був газифікований. Все це вони робили спільно за спільні кошти, мати поліпшувала будинок, а саме коли вони зійшлися, то провели воду в будинок, добудували веранду, обклали будинок цеглою, це було приблизно у 90-ті роки. У 1993-1994 році вона виписалася з будинку. Коли вона переїхала до с. Келеберда, [PERSON] допомагав фізично будувати її будинок. Вона їм допомагала матеріально. Після смерті матері спадщину прийняли її брати, так як мати залишила заповіт. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що мати позивача і її батько хоч і проживали разом із 1984р., однак будинок не може бути їх спільною власністю, оскільки був споруджений її батьками під час шлюбу. Коли батьки розлучилися, то мати мала право на 1/3 частину будинку. Під час спільного проживання [PERSON] з її батьком добудови і газифікацію вони здійснювали спільно, батьком була приватизована присадибна земельна ділянка. Цегла силікатна була придбана [PERSON] та її чоловіком у той час, коли вони проживали у цьому будинку, але коли вони виїхали, то [PERSON] використав цю цеглу для обкладення свого будинку, який був збудований з дерева, повернувши їй кошти за цеглу. Ремонт, який був зроблений, вона вважає, що був косметичним Представник відповідача [PERSON] за дорученням [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що інститут визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю започатковано з 01.01.2004р., до цього часу спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно п.1.ст.17 Закону «Про власність», відповідних норм ЦК УРСР та з урахуванням п.5. Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1999 за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Таким чином, позивачем не доведено, що майно придбане за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON], оскільки обкладення будинку цеглою та його газифікація мають косметичний ефект. Позивачем не дотримано процедуру оформлення спадкового майна, оскільки вона не звернулася до нотаріальної контори та не отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона проживала з батьком [PERSON] по [ADDRESS] до 1983 року, потім переїхала у с. Сушки. У батька була інша сім'я, вони постійно жили із [PERSON], з ними жила [PERSON] У той час, коли вона йшла в школу, то будинок уже був, також були надвірні споруди, а саме сарай, погреб, сажок, колодязь. Після смерті батька вони з сестрою прийняли спадщину. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та представника відповідача, свідків приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 20 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] з 1984 року став проживати однією сім'єю без шлюбу із [PERSON], за адресою [ADDRESS] При цьому, зазначені особи проживали спільно, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки по відношенню один до одного, вели спільний бюджет, що підтверджено показами свідків та проти чого не заперечували відповідачі. За змістом ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, що визначає право спільної сумісної власності подружжя. Тобто, встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу тягне за собою визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання. У даному випадку інше не встановлено письмовим договором між позивачем та померлою особою. Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього Кодексу. У зв'язку з наведеним, під час вирішення позову про встановлення факту проживання та визнання права власності на майно, набуте чоловіком та жінкою під час спільного проживання без укладення шлюбу, суду слід враховувати час виникнення таких відносин. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимога позивача про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON], однією сім'єю без реєстрації шлюбу, підлягає задоволенню частково у період з 1 січня 2004 року до 23 червня 2015 року, оскільки Сімейний кодекс України розповсюджується на спірні правовідносини лише з 1 січня 2004 року, а до цієї дати ці правовідносини були врегульовані Кодексом про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 24.06.2015р., актовий запис № 13. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області [INFO]. вбачається, що [PERSON] помер [INFO]., про що складено відповідний актовий запис № 2. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON], які в установленому законом порядку прийняли спадщину про що свідчать матеріали спадкової справи № 30-2016. Із матеріалів спадкової справи № 162/2016р. вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] є її діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. За життя [PERSON] не здійснила жодної дії щодо визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] як частину спільного сумісного майна, а саме не зверталася з відповідними заявами та не отримувала свідоцтва про право власності на частку в спільному сумісному майні. Інші особи, включаючи спадкоємців, вимагати видачі такого свідоцтва не вправі. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Оскільки здатність мати цивільні права і обов'язки припиняється у момент смерті фізичної особи, після цього моменту у фізичної особи будь-які права та обов'язки виникати не можуть, таким чином, за померлим право власності ні визначене, ні зареєстроване бути не може. За загальними правилами, спадкоємці ділять між собою майно, яке на момент смерті спадкодавця перебувало у його власності. Тобто, як правило, це безпосередньо те майно, яке зареєстроване за померлим. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання будинку по [ADDRESS] Золотоніського р-ну, Черкаської обл. та земельної ділянки за тією ж адресою об'єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] до задоволення не підлягає, оскільки позови про визнання спільним сумісним майном подружжя, або його поділ, пред'являються або одним із подружжя, у разі смерті іншого, або до того з подружжя, хто пережив померлого, якщо наявний спір про право чи спосіб поділу спадкового майна між ним та спадкоємцями померлого. Позивач звернулася з позовом про визнання спільним сумісним майном покійного [PERSON] до інших спадкоємців вже після смерті обох осіб, що проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що є недопустимим і не передбачено чинним законодавством. Приймаючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] та земельної ділянки за тією ж адресою у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]., оскільки на момент смерті [PERSON] вказане вище нерухоме майно їй не належало та, відповідно, не входило до складу спадщини, тому, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, позов у цій частині також до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial