Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. В ході судового розгляду позивач змінила свої позовні вимоги та просила суд про стягнення із відповідача компенсації ? частини вартості автомобіля DAEWOО SENS державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, що становить 52 772 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 06.06.1998 року вона із [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10.04.2017 року. В період шлюбу в 2012 році ними був придбаний автомобіль DAEWOО SENS державний номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований на ім?я [PERSON] 22.06.2017 року відповідач без її згоди відчужив вищевказаний автомобіль своїй матері [PERSON], що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 3249 № 3861 від 18.08.2017 року. Також позивач просила стягнути із відповідача на свою користь судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Враховуючи, що відповідач відмовився на вимогу суб?єкта оціночної діяльності надати для огляду автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в зв?язку з чим експертне дослідження для визначення ринкової вартості автомобіля проведено не було, просили суд врахувати середню вартість автомобіля бувшого у користуванні 2012 року випуску, яка на сьогоднішній день існує на автомобільному ринку. Відповідач та його представник в судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з?явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. (а.с.87) Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, в суді встановлено, що сторони з 06.06.1998 року по 10.04.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10.04.2017 року. (а.с.-6) За час перебування у шлюбі сторони в 2012 році придбали автомобіль DAEWOО SENS державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску по Угоді №376952 від 08.12.2011 року, Додатку № 1 від 08.12.2011 року, Додатку № 2 від 08.12.2011 року, Додатку № 3 від 27.06.2012 року, укладених між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» по системі «АвтоТак», який був зареєстрований на ім?я [PERSON] (а.с.-37, 51-53) Із довідки Територіального сервісного центру № 3249 № 3861 від 18.08.2017 року вбачається, що транспортний засіб DAEWOО SENS державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску, зареєстрований на [PERSON], 22.06.2017 року було перереєстровано відповідно до договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ» № 3249/2017/510545 від 22.06.2017 року на [PERSON] (а.с.-66, 35) Враховуючи, що відповідач відмовився на вимогу суб?єкта оціночної діяльності надати для огляду автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в зв?язку з чим експертне дослідження для визначення ринкової вартості автомобіля проведено не було, суд враховує середню вартість автомобіля бувшого у користуванні 2012 року випуску, яка на сьогоднішній день існує на автомобільному ринку та погоджується із розрахунком позивача, відповідно до якого середня вартість автомобіля DAEWOО SENS, 2012 року випуску становить 105544 грн., а ? частина відповідно становить 52772 грн. (а.с.-105,76-79) Матеріали справи не містять даних про те, що позивач [PERSON] надавала відповідачу [PERSON] згоду на відчуження спірного автомобіля і таких доказів відповідач суду також не надав. Враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про те, що спірний автомобіль був об?єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та неподільним майном, який [PERSON] відчужив без згоди [PERSON], суд вважає, що існують достатні правові підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вартості ? частини автомобіля. Так, відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми , хвороба , тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена презумпція спільності майна подружжя перерозподіляє тягар доказування, визначений ст. 12, 81 ЦПК України. Тобто набуте за час спільного проживання майно, є майном подружжя, якщо особа, яка не визнає цей факт, доведе протилежне. Отже, саме відповідач має довести , що набуте за час спільного проживання майно, не є майном подружжя. Для позивача цей факт презюмується. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об?єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Як роз»яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов?язальними правовідносинами тощо. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що автомобіль, що був придбаний сторонами під час шлюбу, є об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом ч.4 ст. 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Разом з тим, суд вважає, що положення ч. 4,5 ст. 71 СК України підлягають застосуванню у разі поділу спільного сумісного майна подружжя, яке є у них в наявності. Оскільки на час вирішення даної справи про поділ майна подружжя, спірний автомобіль був відчужений відповідачем третій особі [PERSON] без згоди позивача, договір купівлі-продажу від 22.06.2017 року не визнаний судом недійсним, тому при його поділі враховується лише його вартість, а тому суд вважає, що підстави для застосування положень ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов?язкової згоди подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду відсутні. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз?яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи вищевикладене обґрунтування, суд вважає, що позовні вимоги базуються на законі та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved