Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що 14.02.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім'ю. З січня 2017 року чоловік залишив сім'ю, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-яке спілкування припинене. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить розірвати їхній шлюб. Після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то позивач просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, зокрема через оголошення в газеті «Львівська Пошта» № 54 (1964) від 13.07.2017 року, завчасно. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 14.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис за № 53, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 14.02.2015 року. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сім'ю. З січня 2017 року чоловік залишив сім'ю, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-яке спілкування припинене. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, тому просить розірвати їхній шлюб. Оскільки, відповідач не приймає участі в утриманні доньки, офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, інших утриманців не має, просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. З копії Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 16.06.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 697. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 205 від 15.03.2017 року, виданої Будинковим комітетом «Говерла» встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Разом з нею проживають: [PERSON] (мама), [PERSON] (брат), [PERSON] (донька). З довідки, виданої Дитячо-юнацькою спортивною школою № 1 Управління у справах культури, спорту, сім'ї та молоді за вих. № 48 від 15.03.2017, встановлено, що [PERSON] працює в Дитячо-юнацькій спортивній школі № 1 на посаді тренера-викладача з фехтування з 10.03.2017 року. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз'яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становища дитини; стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум у 2017 році для дітей віком до 6 років встановлений: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень) щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду з 17.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 141, 150, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved