Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, який є предметом іпотеки за іпотечним договором від 20.02.2012 року, реєстровий № 585, та належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом визнання за [PERSON] права власності на вказаний будинок та припинення права власності [PERSON] на нього у звязку з переходом права до [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 20.02.2012 року між Позивачем, Відповідачем та третьою особою [PERSON] по цій справі був укладений договір позики, відповідно до якого Позивач надав [PERSON] та [PERSON] солідарно грошові кошти в сумі 113\~600, 00 гривень, що на момент укладання договору позики складає за згодою сторін еквівалент 14\~200,00 доларів США, на умовах повернення боргу в строк не пізніше 20-го лютого 2013 року. Відповідачем та третьою особою по справі не виконані умови договору позики, борг в повному обсязі не повернутий, у звязку з чим заборгованість дорівнює 396\~981,11 грн., яка складається з суми основної заборгованості за договором позики 113 494,36 грн. та з суми нарахованої за вказаним договором пені 283\~486,75 грн. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON]Ю та [PERSON] перед Позивачем [PERSON] за договором позики 20 лютого 2012 року був укладений договір іпотеки, реєстровий № 585, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м., який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-89. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус ХМНО [PERSON], [PERSON], Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання договору позики від 20.02.2012 року частково недійсним, про визнання договору іпотеки від 20.02.2012 року недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, щодоговори позики та іпотечний договір вчинені нею під впливом помилки відносно природи правочинів, прав та обовязків сторін за вказаними договорами. Позивач за зустрічним позовом, довіривши оформлення документів своєму синові [PERSON], вважала, що підписує не договори позики та іпотеки відносно належного їй на праві власності нерухомого майна, а документи по оформлення спадщини після смерті своєї матері на житловий будинок. [PERSON] не знайома з [PERSON], в нотаріальній конторі [PERSON] не була присутня, ніяких грошей від неї або інших осіб [PERSON] не отримувала. [PERSON] повністю довіряла своєму синові та не могла допустити думки про вчинення ним будь-яких дій не в її інтересах. Також, укладенню договорів під впливом помилки сприяв фізичний стан [PERSON], рівень освіти, похилий вік та стан її здоровя. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги [PERSON] підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві [PERSON] Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання зявився, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, позовні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві [PERSON] Зазначила, що при посвідченні іпотечного договору не було враховано інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживав в спірному житловому будинку на час його передачі в іпотеку. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, підтвердив в судовому засіданні, що саме він отримав гроші за договором позики, не повідомляв матері [PERSON]С усі обставини стосовно отримання ним грошових коштів та забезпечення зобовязання іпотекою, мати не розуміла змісту договорів, що вона підписувала, не усвідомлювала, що є стороною договорів позики та іпотеки, чому сприяв стан здоровя матері, її вік, а також його, [PERSON], поведінка. Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON] підтримала та пояснила, що є дочкою [PERSON], про наявність договорів займу та іпотечного договору від 20.02.2012 року їй стало відомо після отримання копії позовної заяви від імені [PERSON] з додатками з Ленінського районного суду м. Харкова. [PERSON] дійсно дуже хотіла оформити документи на будинок після смерті своєї матері і вважала, що підписувала у нотаріуса в лютому 2012 року документи, які повязані з оформленням спадкових прав. Вважає, що її мати не могла з урахуванням її стану здоровя, віку, поведінки розуміти значення здійснюваних нею вчинків, в тому числі змісту договорів від 20 лютого 2012 року. Також при укладанні та посвідченні іпотечного договору не було враховано прав та інтересів її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає в спірному будинку з моменту народження до теперішнього часу, в тому числі і на час передавання житлового будинку в іпотеку. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила слухати справу за її відсутності, та прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутністю управління. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що\~20 лютого 2012 року між [PERSON], її сином [PERSON] Юріївичем (далі Позичальники), та [PERSON], було укладено договір позики, згідно з п.1 якого [PERSON] передає у власність [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 113\~600 грн., що на момент укладання договору позики складає за згодою сторін еквівалент 14\~200 доларів США, які останні зобовязувалися повернути частинами за вказаним у договорі графіком не пізніше 20 лютого 2013 року. В забезпечення виконання зобовязань Позичальниками за договором позики, 20 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 585 (надалі\~іпотечний договір), предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м. Відповідно до пунктів 1, 2 договору позики, повернення суми позики повинно бути здійснено Позичальниками наступним чином, а саме: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця не пізніше 20-го кожного календарного місяця, часткове погашення заборгованості за договором у сумі еквівалентної $350 (з березня 2012 року по січень 2013 року включно), а суми еквівалентної $10350 не пізніше 20-го лютого 2013 року. Позичальники мають право дострокового виконання своїх зобовязань та в більших частках. Позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми цієї позики при простроченні Позичальниками будь-якого з поточних повернень більш ніж на пять днів. Пунктом 7 договору позики встановлено, що за прострочення виконання зобовязань Позичальники повинні сплатити солідарно на користь Позикодавця штраф (пеню) в розмірі 1% (один) відсотка із залишкової суми боргу за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення. Будь-яких документів на підтвердження виконання зобовязань за договором позики Позичальниками не надано. В позовній заяві [PERSON] вказано, що станом на 11 червня 2014 року заборгованість Позичальників за договором позики становить 396\~981,11 грн., яка складається з суми основної заборгованості за Договором позики 113 494,36 грн. та з суми нарахованої пені за Договором позики 283\~486,75 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики відповідач за первісним позовом передала позивачу в іпотеку належний їй житловий будинок з надвірними будівлями під номером 2 (два) по вулиці Праці в м. Харкові, розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м. Умовами договору передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку\~ Закону України «Про іпотеку». Також, договором іпотеки за згодою сторін визначена вартість предмету іпотеки на рівні 120\~000,00 грн., що підтверджується копією договору іпотеки. Статтею 213 ЦПК України\~передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, відповідно до якого зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (позичальник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (позикодавця) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а позикодавець має право вимагати від позичальника виконання його обовязку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1\~ст. 526 ЦК України\~- зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст. 530 ЦК України\~- якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3\~ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина 1\~ст. 229 ЦК України передбачає, що\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В п. 19\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначається, що відповідно до\~статей 229 - 233 ЦК\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовою підставою для визнання іпотечного договору недійсним позивач за зустрічним позовом вказує на ч. 1\~ст. 229 ЦК України. Суд приходить до висновку, що при укладенні договору іпотеки 20 лютого 2012 року [PERSON] помилялася щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, що підтверджується наступними доказами. Поясненнями [PERSON], який вказав на повідомлення ним матері про надання допомоги незнайомими для неї особами в оформленні спадщини, у звязку з чим [PERSON] усвідомлювала під час своїх відвідувань нотаріусів 14 лютого 2012 року та 20 лютого 2012 року, що підписує документи щодо спадщини після своїх померлих батьків, та не розуміла, що є стороною договору позики та договору іпотеки. В суді встановлено, що оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок від 14.02.2012р. та договорів позики і іпотеки від 20.02.2012 року відбувалося з незначним проміжком часу. Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили наявність проблем зі здоровям у [PERSON], особливості в її поведінці, які спостерігалися в останні роки. Поясненнями свідка [PERSON], яка є керівником неврологічного відділення КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 24», на обліку в якому перебуває [PERSON] за своїм місцем проживання, яка вказала на наявні у [PERSON] захворювання: атеросклероз, кардіосклероз, деменція (слабоумство), в тому числі і на 20 лютого 2012 року, які не могли не вплинути на усвідомлення реальності [PERSON], наслідків її дій, розуміння змісту договорів, які вона підписувала, про що свідчать записи лікарів в медичній карточці [PERSON], починаючи з 1998р. Суд приймає до уваги пенсійний вік [PERSON] на час укладення іпотечного договору (77 років), рівень освіти, її фізичний, психологічний стан та стан її здоровя, на думку суду, сприяли помилковості в розумінні [PERSON] природи іпотечного договору, його змісту, прав та обов'язків сторін за ним. Також суд звертає увагу, з урахуванням ч. 6\~ст. 203 ЦК України, ч. 3\~ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», на відсутність згоди на укладання іпотечного договору органу опіки та піклування, що вказує на порушення прав онука [PERSON] - неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживав в спірному житловому будинку на час його передачі в іпотеку, що підтверджується довідкою голови квартального комітету про склад сімї № 210 від 18.11.2014р., довідкою КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» № 01-08/23 від 13.03.2012р., довідкою Харківської гімназії № 86 ХМР Харківської області № 27 від 09.02.2015р. Згідно з ч.1\~ст. 590 ЦК України\~- звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.7 Закону України «Про іпотеку»\~- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З урахуванням визнання іпотечного договору від 20 лютого 2015 року недійсним, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення та визнання права власності. Відмова у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє права позивачку звернутися з позовом про стягнення суми боргу за договором позики від 20 лютого 2015 року, при розгляді справи за яким буде встановлена обґрунтованість розміру суми боргу та пені, яким буде наданий відповідний аналіз та оцінка. Суд звертає увагу на відсутність оцінки ринкової вартості спірного будинку на час розгляду справи у суді, а наявності лише вартості предмета іпотеки станом на 20.02.2012р. у сумі 120\~000,00 грн., яка встановлена за згодою сторін на день укладання Договору, що позбавляє суд можливості дати оцінку співмірності суми заборгованості за позикою та вартості іпотечного майна. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання договору позики від 20 лютого 2012 року недійсним в частині сторін договору, то позивачкою за зустрічним позовом не було надано достатньо доказів на підтвердження відсутності розуміння позичання нею та [PERSON] грошових коштів. [PERSON] була присутня під час укладання договору позики 20.02.2012р. та за її присутності [PERSON] були отримані гроші. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимоги [PERSON] про визнання іпотечного договору від 20 лютого 2012 року недійсним, у звязку з чим вона підлягає задоволенню. Для задоволення вимоги [PERSON] про визнання договору позики від 20 лютого 2012 року частково недійсним та вимог [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок суд не вбачає законних підстав та відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного, ч. 3, ч. 6 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 509, ч. ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 590, ст.ст. 629, 1046 ЦК України, ст.ст.\~7,\~33,35,\~38,\~39 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та

Outcome: partial