Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] на її користь 11900.00 гривень шкоди, в тому числі: 5000.00 гривень на відшкодування моральної шкоди, 5400.00 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу та 1500.00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.03.2017р. о 15.20 год. у м. Львові на вул. Городоцькій, 162 відповідач здійснив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Вказала, що на лікування витратила 1500.00 гривень. Крім цього, вказаною ДТП їй спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінила в 5000.00 грн. Просить суд задовольнити позов, а також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5400.00 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено пятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву та не вказав поважних причин такого. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178\~та ч.5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 10.04.2017 р. кримінальне провадження № 12017140060001303 від 01.03.2017 р. закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК Країни. В ході проведення розслідування встановлено, що 31.03.2017р. о 15.20 год. у м. Львові на вул. Городоцькій, 162 відбулась дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода за участю автомобіля марки «ВАЗ 2105», номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості /а.с.5-6/. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду. Постановою Галицького районного суду м. Львова 10.05.2017 р. провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення /а.с.7/. Згідно вказаної постанови, 31.03.2017 р. о 15.20 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 162 [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер В1455ОН, під час руху не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не надав дороги пішоходу, який знаходився на нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок якого [PERSON] отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам особи, а також шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 2 ст.1187 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відтак, позовна вимога про стягнення із відповідача матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у вигляді легких тілесних ушкоджень є підставною. Разом з тим, до матеріалів справи позивачем долучено дві квитанції про купівлю ліків, відповідно до яких, витрати позивача загалом склали 368,90 грн., з яких: 303,07 згідно квитанції від 31.03.2017 р. /а.с.10/ та 65,83 грн. згідно квитанції від 09.04.2017р./а.с.11/. Таким чином, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, у розмірі 368,90 гривень. Що стосується стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Крім того, п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні сну, психологічного стану, постійній втомі, дратівливості та порушенні нормального укладу життя, що також призвело до конфліктних стосунків у родині позивача. Відтак, внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень позивач зазнала негативних переживань, тобто такі дії відповідача спричинили моральну шкоду позивачу. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000.00 гривень є підставною та підлягає задоволенню. Як вбачається із змісту ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Статтею 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] просить суд стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 5400.00 гривень. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] 21.06.2017 р. видала довіреність на свого представника [PERSON], якою уповноважила представляти його свої інтереси у судах, дана довіреність посвідчена нотаріально, за що проведено оплату в розмірі 300.00 гривень, що підтверджується довідкою приватного нотаріуса від 21.06.2017 р. Крім цього, згідно акта №1 здачі-прийняття робіт /надання послуг/ на виконання умов договору про надання юридичних послуг, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON], загальна вартість наданих послуг становить 5000,00 грн. та такі кошти сплачені позивачем, що стверджується квитанцією №33 від 14.06.2017 р. Відтак, загальна сума витрат позивача на правничу допомогу складає 5300.00 грн. Суд не враховує подану позивачем квитанцію від 14.06.2017 р. про сплату 50.00 грн., як доказ про понесені витрати оплату правничої допомоги, оскільки такі сплачено позивачем за послуги надані банком, що згідно ст.133 ЦПК України не відноситься до витрат, повязаних з розглядом судової справи, а отже, не є судовими витратами. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме із відповідача слід стягнути на користь позивача 10\~668,90 грн., з яких: 368,90 гривень відшкодування матеріальної шкоди, 5000.00 гривень відшкодування моральної шкоди та 5300.00 грн. витрати на правничу допомогу. Згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial