Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, у якому просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], померлою [INFO] року, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування позивач зазначила, що познайомилася з [PERSON] у 1994 році. Вони проживали в одному будинку [ADDRESS]. Родина позивачки проживала в квартирі №245, а [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] в квартирі № 156. Вони ходили один до одного у гості, та всі без виключення свята, інші святкові дні їх родини проводили разом. 15 жовтня 2006 року помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON], та [INFO] року помер чоловік [PERSON] - [PERSON]. Після смерті чоловіків позивач [PERSON] та [PERSON] дуже зблизилися. В січні 2012 року, після одруження доньки позивачки, [PERSON] запропонувала їй переїхати жити до неї, оскільки потребувала постійного догляду. Між ними були дружні та довірчі відносини. В період з січня по лютий 2012 року позивачем [PERSON] та [PERSON] за сумісні кошти був зроблений косметичний ремонт квартири [ADDRESS], де вони проживали разом однією сім'єю, зокрема - вели сумісне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели один сімейний бюджет. [INFO] року [PERSON] померла. За життя [PERSON] була власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 липня 2000 року та ? частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Спадкоємців у померлої [PERSON] немає, тому у шестимісячний термін позивач звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги, проте не може оформити свої спадкові права через те, що факт спільного мешкання зі спадкодавцем не підтверджений. Таким чином, позивач була змушена звернутися до суду з вище зазначеним позовом та просити суд встановити факт її мешкання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 02 травня 2018 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» (65026, м. Одеса, вул. Гавана, 1) наступні відомості: 1) чи викликалася 12 березня 2018 року у період з 13.30 год. до 14.30 год. та [INFO] року у період з 09.30 год. до 10.30 год. ранку (можливо в інший час) швидка допомога на адресу: [ADDRESS] щодо надання медичної допомоги гр. [PERSON], ким був здійснено телефонний дзвінок щодо виклику допомоги (вказати прізвище особи, яка викликала швидку допомогу та яка зазначена у журналі реєстрації здійснених викликів швидкої допомоги на вказану адресу); 2) якщо швидка допомога викликалася, то з причини якого захворювання, яка медична допомога була здійснена гр. [PERSON], який діагноз їй був встановлений; 3) чи доставлялася каретою швидкої допомоги гр. [PERSON] до медичних закладів, якщо [PERSON] була госпіталізована, то до якої Одеської міської клінічної лікарні вона була доставлена, ким було здійснено супроводження хворої [PERSON] до лікарні; 4) належним чином завірені копії медичної картки виїзду швидкої допомоги на адресу: [ADDRESS] для надання медичної допомоги гр. [PERSON] за 12.03.2018 року та 14.03.2018 року. Витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. (65059, [ADDRESS]) належним чином звірену копію спадкової справи № 11/2018 від 17 квітня 2018 рок, яка відкрита після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Документи, надані на виконання вище вказаної ухвали у підготовчому засіданні, проведеному 05.06.2018 року, були залучені ухвалою суду до справи. 05.06.2018 року в судовому засіданні за результатами підготовчого засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а також про виклик та допит свідків [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, у вступному слові надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. За цих обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень ст. 16 ЦК знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Згідно з ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. В даному випадку, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання спадкоємцем четвертої черги відповідають вимогам вказаної статті. Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 березня 2018 року, актовий запис № 2850. (а.с.42) Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пучковою І.А. було відкрито спадкову справу № 11/2018, до якої із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), яка вважає себе спадкоємицею четвертої черги (а.с.77). Згідно з свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 21 липня 2000 року, [PERSON] на праві власності належала ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.21), та згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Печевим К.Л. 20 травня 2008 року, [PERSON] на праві власності належала ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.34). Факт постійного проживання позивачки разом з [PERSON], померлою [INFO] року, за адресою: [ADDRESS], підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], яка є подругою та колегою позивача, пояснила суду, що оскільки позивач проживала з [PERSON], вона також з нею подружилася, та вони втрьох проводили багато часу, а саме: святкували разом всі свята, відвідували театри та музеї, їздили на море. [PERSON] за життя вважала [PERSON] своєю донькою. Свідок [PERSON], яка була подругою [PERSON], пояснила суду, що вона була знайома з нею з 1960-х років, вони разом працювали в санаторії «Росія» та займалися спортом. Позивача вона знає давно як родичку [PERSON], а саме [PERSON] вважала її своєю донькою та так її і називала. Вона засвідчила, що дійсно [PERSON] проживала разом з [PERSON] з січня 2012 року до її смерті, в них були дуже теплі відносини, позивач доглядала за нею, купувала їй ліки, вони відмічали всі свята разом. Після смерті чоловіка у [PERSON] не було ніяких родичів, окрім [PERSON] та її сім'ї. [PERSON] часто телефонувала [PERSON], а також позивач телефонувала [PERSON], розповідала їй, що [PERSON] дуже погано себе почуває, на що вона порадила викликати швидку та просила дочекатися на неї. Коли [PERSON] приїхала, швидка вже була та позивач поїхала з [PERSON] до лікарні, супроводжувала її як донька. Лікарі всі знали, що [PERSON] є донької [PERSON] [INFO] року, коли [PERSON] знов стало погано, позивач, яка назвалась її донькою, викликала швидку допомогу, яка шпиталізувала її в тяжкому стані до реанімаційного відділення Одеської міської клінічної лікарні № 1, що підтверджується листом КУ «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги і медицини катастроф» від 06.06.2018 року, який був наданий на виконання ухвали суду від 22.05.2018 року про витребування доказів по справі (а.с.112-116) Коли [PERSON] померла, позивач поховала її своїми силами та за свої кошти на Західному кладовищі м. Одеси, що підтверджується договором-замовленням № б/н від 16.03.2018 року, укладеним між нею та організацією, яка надає послуги з поховання (а.с.47). Також, КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування» на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про поховання [PERSON] [NUMBER] (а.с.46). Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] також підтверджується численними фотокартками, наданими позивачем та залученими до матеріалів справи (а.с.93-103). На підставі викладеного суд доходить до висновку, що [PERSON] фактично мешкала разом із [PERSON] в період з січня 2012 року до часу смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами та наданими на підтвердження цього фотокартками. Враховуючи той факт, що позивач [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо встановлення факту проживання позивача однією сім'єю з [PERSON], померлою [INFO] року, на час відкриття спадщини та визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті, [PERSON], померлої [INFO] року.

Outcome: approved