Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що з 17 червня 1995 року по 21 вересня 2004 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач не займався та не надавав ніякої допомоги по догляду за дітьми, не цікавився їх життям, не піклувався про фізичний, моральний та духовний розвиток дітей. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачем та перебувають на її повному утриманні та вихованні. В своїх позовних вимогах просила суд, позбавити батьківських прав [PERSON], щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову (том ІІ а.с. 83). Представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (том І а.с. 28-29) та просила позов задовольнити. Прокурор в судове засідання не з'явився, направив до суду лист про розгляд справи без участі прокурора (том ІІ а.с. 84). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами статті 16 Конвенції ООН, зазначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до п. 1, 3 ст. 27 Конвенції встановлено, що держави-учасниці визнають право дитини на рівень життя необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам. У випадках необхідних надають допомогу, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом та житлом. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, пояснення представника третьої особи, свідків, думку дітей, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 17 червня 1995 року, 21 вересня 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (том І а.с. 9). Від шлюбу народилися діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (том І а.с. 7-8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 101-1347/03 від 19.02.2013 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітньої доньки [PERSON], [INFO] р.н. (том І а.с. 43-44). Згідно акту обстеження умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] встановлено умови проживання: у квартирі чисто, сучасний ремонт. У дітей окрема кімната облаштована: меблева стінка, два ліжка, два письмових столи. Також за цією адресою разом з дітьми та їх матір'ю проживають дідусь та бабуся. Стосунки в сім'ї добрі (том І а.с. 45). Згідно довідок з навчального закладу діти сторін, вбачається, що відповідач не приходив до школи та не цікавився навчанням, поведінкою дітей, їх спілкуванням з однокласниками, позашкільним життям. Відповідач дітей до школи не приводив, не забирав, участі в організації позакласних заходів не брав (том І а.с. 3-6). Позивачем надано висновки спеціаліста за результатами психодіагностичного обстеження від 10 листопада 2014 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відповідно до яких останні виявили негативне емоційне ставлення з ознаками морального осуду та небажанням спілкуватися до батька, встановлено ознаки психотравматичного досвіду взаємостосунків з батьком з елементами фізичного та морального насилля з дитинства (том ІІ а.с. 32-37). В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], [INFO], яка повідомила, що зі [PERSON] познайомилася в 1998-1999 рр. та була її подругою, з 2000 р. знайома з чоловіком ([PERSON].). В 2001 р. була свідком коли відповідач купляв квартиру. З 2012 р. не спілкується з [PERSON]. Була хрещеною матір'ю [PERSON]. Чоловік забезпечував родину всім, працював в КМУ та проводив багато часу на роботі. З 2003 р. пішов у бізнес, часто його не бачила, [PERSON] була з дітьми. Сім'я існувала за кошти чоловіка. Коли познайомилася з [PERSON] йому було п'ять років, про те що він [PERSON] не знала, всі його називали [PERSON] у свідоцтві про народження він «[PERSON]». В 2003-2008 рр. бачила сім'ю на дачі, [PERSON] забивав холодильники, сам прав собі сорочки, носки. Десь до 2010 р. було куплено багато майна за кошти [PERSON], квартира, земельні участки, гаражи, все було оформлено на [PERSON] чи її мати, казав що це в сім'ю, буде дітям. Дружина відпочивала, а чоловік працював. Син [PERSON] дуже налаштований проти батька, [PERSON] більше йшла на контакт, вважає, що дуже сильний зв'язок матері з дитиною, дівчинка дуже слухається мати. В 2010 р. у [PERSON] викрали ключі від квартири на Княжому Затоні, він чекав дітей біля школи. Була заборона Служби у справах дітей мати часи для спілкування з дітьми, комісія не з'ясувала всі обставини в родині. Батько дуже любить дітей. Свідок, [PERSON], сестра [PERSON], повідомила, що [PERSON] віддав для дітей все, у позивача дві квартири, два гаража, три земельні ділянки. Брат не проживає ніде, він виписаний, живе в машині. Сина називали [PERSON] по певного віку, а він [PERSON]. [PERSON] мила та щира людина, [PERSON] розбила сім'ю. Коли народився [PERSON] вони жили у Вишгороді, приїжджала до них не з пустими руками, вона дитину не годувала, молока не вистачало. Також в судовому засіданні було допитано дітей [PERSON] та [PERSON], які повністю підтримують мати, пояснили, що батько їм нічим не допомагає, кошти на їх утримання не надає, не спілкується, не приймає участі у їхньому житті. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Так, постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснюється, що ухилення від батьківських обов'язків це відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду та обрання найбільш вигідного способу захисту. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справі, прийшов до висновку, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу не займається вихованням свої дітей [PERSON] та [PERSON], не цікавиться їх здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не надає матеріальну допомогу, а також ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги, а також враховуючи висловлену думку дітей, вважає, що останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Разом з тим, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки син [PERSON], [INFO] року народження на день винесення рішення досяг повноліття, а тому задоволенню підлягають позовні вимоги лише в частині позбавлення батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] року. На підставі ст.ст. 150, 164, 171 Сімейного кодексу України, Конвенції ООН про права дитини,

Outcome: partial