Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення страхового відшкодування матеріальної шкоди, яку вона понесла у звязку зі смертю матері у розмірі 21332 гривень. Позовні вимоги мотивувала тим, що 16.09.2014 року [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] рухався по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку центру зі сторони залізничного вокзалу, перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась при виникненні небезпеки для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, та здійснив наїзд на її матір [PERSON], яка рухалася на велосипеді у попутному напрямку, від отриманих травм [PERSON] померла на місці. Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 23.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04.02.2016 року, [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до позбавлення волі. У звязку з загибеллю матері вона понесла матеріальні витрати, що складаються з: витрат на поховання 5922 гривні, витрат на поминальний обід 5400 гривень, придбання та спорудження памятника 10000 гривень. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована, просила стягнути з АТ СК «АХА Страхування» понесені нею витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних в позові. Представник відповідача АТ СК «АХА Страхування» в судове засідання не зявився, у запереченнях просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити з тих підстав, що з письмовою заявою про отримання страхового відшкодування позивач до відповідача не зверталась. Крім того, вважає, що позивачем понесення витрат на поховання належним чином не підтверджено, а витрати на поминальний обід взагалі до них не відносяться. Третя особа [PERSON] надіслав суду заяву в якій при вирішенні спору поклався на розсуду суду. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2014 року о 23-й годині 55 хвилин [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] рухаючись по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку центру зі сторони залізничного вокзалу, перевищив максимально дозволену швидкість руху в межах населеного пункту, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась при виникненні небезпеки для руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості та здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] У результаті дорожньо-транспортної пригоди остання отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть. Вказані обставини встановлені вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04.02.2016 року(а.с. 6-17). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, забовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати. Згідно полісу №АІ 6226237 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на момент пригоди автомобіль «ВАЗ 21112», який належав [PERSON], був застрахований у АТ СК «АХА Страхування», з лімітом відповідальності 100 000 гривень за шкоду заподіяну життю і здоровю та 50000 гривень - за шкоду заподіяну майну (копія на а.с. 13). Відповідно до п. 9.1 - 9.3 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 23 Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно\~п.23.1. ст.23. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(в подальшому Закон)\~ шкодою,\~ заподіяною\~ життю\~ та\~ здоровю\~ потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка підлягає відшкодуванню, є шкода, повязана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТ СБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (МТ СБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника за умови надання страховику (МТ СБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового\~\~випадку. Згідно з визначенням, що наданий в ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Отже відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати понесені нею на поховання. З доказів наданих позивачем вбачається, що вартість труни 3500 гривень, комплекту в труну 390 гривень, оренди катафалка 370 гривень, копання могили, перенесення тіла 1050 гривень, рушників в кількості 6-ти штук 162 гривні, хреста деревяного 250 гривень, доставки тіла з моргу 200 гривень, а всього загальна вартість 5922 гривень, (відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ПП [PERSON] від 17.09.2014 року); вартість памятника 10000 гривень(відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру ПП [PERSON] від 26.09.2014 року); вартість поминального обіду - 5400 гривень, (відповідно до рахунку кафе «Кавказ» Приватного підприємства «Грозний» від 18.09.2014 року). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 16.03.2017 року середня вартість памятника по м. Ніжину та Ніжинському районі станом на вересень 2014 року становить 7500 гривень. Врахувавши, що на памятник позивачем затрачена більша сума ніж середня його вартість по регіону, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає середня вартість памятника по регіону, де він облаштований, в розмірі 7500 гривень. Отже витрати на поховання в загальному розмірі 5922 гривень та середня вартість памятника в розмірі 7500 гривень, які є документально підтвердженими витратами позивача підлягають стягненню з відповідача, як страховика. Витрати на поминальний обід здійснюються після поховання померлого, а тому вони не входять до витрат на поховання, з врахуванням тлумачення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», і такі витрати не відлягають відшкодуванню страховиком. Отже вартість витрат на поховання і на придбання памятника, які підлягають відшкодуванню страховиком, складає 13422 гривень. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України \~судовий збір у розмірі \~551,20 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial