Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»на її користь суму депозиту у розмірі 52317,00 доларів США та нарахованих відсотків у розмірі 6801,21 доларів США, посилаючись на те, що 22.04.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №313731/13415/370-14, відповідно до якого банк прийняв від неї грошові кошти у розмірі 52317,00 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER], на строк з 22.04.2014 року по 27.04.2015 року, з процентною ставкою 13,00% річних. 01.07.2015 року нею була подана до банку вимога про бажання повернути суму вкладу готівкою та нараховані проценти. У зв'язку з тим, що відповідач свої обов'язки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків добровільно не виконав,тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, уточнені позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки представника відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення №1 (банк) та [PERSON] (вкладник) був укладений договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті №313731/13415/370-14, відповідно до якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 52317,00 доларів США на вкладний рахунок [NUMBER], на строк з 22.04.2014 року по 27.04.2015 року, з процентною ставкою 13,00% річних, у порядку та на умовах, визначених у договорі та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», оприлюднених на офіційному сайті банку (а.с.7). Відповідно до п.3 договір-заяви №313731/13415/370-14 від 22.04.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті, виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку одночасно з поверненням суми вкладу. Згідно з п.6 договір-заяви №313731/13415/370-14 від 22.04.2014 року про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті після закінчення строку вклад повертається вкладникові у порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. 01.07.2015 року [PERSON] була подана до банку заява про бажання повернути суму вкладу готівкою та нараховані проценти (а.с.12-13). На підставі інформації вих.№1181/1 від 03.07.2015 року, наданої Відділенням №1 Філії «Запорізьке РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», залишок на вкладному рахунку [NUMBER] становить 52317,00 долари США, [NUMBER] - 708,44 доларів США, [NUMBER] - 6066,50 доларів США за договором №313731/13415/370-14 від 22.04.2014 року (а.с.11). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Пунктом 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Згідно з ч.2 ст.1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Посилання банку на Постанову Правління Національного банку України №354 від 03 червня 2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти Національного банку України є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України (а.с.14). Відповідно до змісту ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному. У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув. Розглядаючи справу «Золотас проти Греції» (29.01.2013 року), Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала останньому у право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за договором банківського вкладу №313731/13415/370-14 від 22.04.2014 року виконала у повному обсязі та внесла на рахунок, зазначений у договорі, грошові кошти в сумі 52317,00 долари США. На даний час відповідачем зобов'язання щодо повернення позивачу суми вкладу та нарахованих відсотків не виконані, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та нарахованих відсотків. У зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6090 гривень). Таким чином, судовий збір за подання до суду даної позовної заяви становить 6090 гривень (59118,21 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1289096,22 гривень / 100 х 1 = 12890,96 гривень). Згідно з квитанцією №268 від 01.09.2015 року [PERSON] було сплачено судовий збір лише у розмірі 3654,00 гривень. Отже, з відповідача має бути стягнуто в дохід держави недоплачений позивачем судовий збір у розмірі 2436,00 гривень (6090 гривень - 3654 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: approved