Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить вищевказана квартира. У зазначеній квартирі зареєстрований, але з 2014 року фактично не проживає відповідач [PERSON], у зв'язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивача у судове засідання надійшла заява, згідно якої вона просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі, висловившись також про відсутність в неї заперечень проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.36). Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.47, 54), відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в її відсутність (а.с.37). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] яка належить позивачу по справі [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 28.05.2004 року, серії [NUMBER] посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Гусейновою Е.Г. (а.с.10). Рішенням сесії Чкаловської селищної ради Чугуївського району від 13.11.2015 року [ADDRESS] перейменована на вул. [ADDRESS]. (а.с. 14). Згідно Акту складеного депутатом виконавчого комітету Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 12.07.2018 року у зазначеній квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач по справі [PERSON], але фактично за даною адресою з травня 2014 року не проживає (а.с.23). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача за місцем реєстрації понад рік свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наданих позивачем доказів суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved