Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення злочину. Позов мотивований тим, що [PERSON] 16 серпня 2017 року о 22 год. 15 хв., перебуваючи поблизу будинку [ADDRESS] по [ADDRESS] І. [ADDRESS] м. Трускавець Львівської області, на грунті раптово виниклого конфлікту зі своєю колишньою дружиною [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, схопивши останню за одяг та розвернувши до себе обличчям, наніс [PERSON] удар кулаком правої руки по правому плечі, заподіявши цим [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді двох синців на правій дельтовидній ділянці по передній її поверхні, які згідно з висновком експерта № 477 від 06 вересня 2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У вказаному кримінальному провадженні вона визнана потерпілою, оскільки кримінальним правопорушенням їй завдана фізична і моральна шкода. Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530,00 гривень. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок Трускавецького міського суду змінено: [PERSON] призначено покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Внаслідок вчинення [PERSON] неправомірних дій вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям образи, обурення, страху за життя та здоров`я їхніх спільних неповнолітніх дітей, які були присутні під час заподіяння їй тілесних ушкоджень. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень вона досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, страху, обурення поведінкою відповідача, переживає щодо своєї соціальної репутації та репутації за місцем проживання. Через неправомірні дії відповідача вона не могла влаштуватися на роботу, тому що боялася за своє життя та здоров`я та за життя їхніх неповнолітніх дітей. Сім`я тривалий час залишилася без засобів існування, тому вона була змушена позичати кошти у своїх родичів та знайомих. Вважає, що їй заподіяно моральну шкоду у розмірі 30000 грн. Від позивачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки факт заподіяння моральної шкоди позивачці не підтверджений жодними матеріалами справи. Заслухавши учасника судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Згідно зі\~ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. У судовому засіданні встановлено, що вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 10 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530,00 гривень. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року вирок Трускавецького міського суду змінено: [PERSON] призначено покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. На позивача покладається обовязокдовести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний звязок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суд наголошує на тому, що позивачкою не долучено жодного доказу до матеріалів справи на підтвердження її доводів, викладених у позовній заяві. Позивачка неодноразово викликалася у судове засідання, однак своїми процесуальними правами щодо надання доказів не скористалася. Судом встановлено, що позивачем не надано жодного підтвердження того, в чому полягає моральна шкода та визначений розмір такої. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства,\~суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, в зв`язку з їх недоведеністю, необгрунтованістю та безпідставністю, так як обставини про які зазначив позивач в позові не підтверджено належними доказами.

Outcome: dismissed