Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення додаткових витрат. Свій позов мотивувала тим, що сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано рішенням суду. Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2011 з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину. На даний час з виконавчої служби позивачем відкликано виконавчий лист, оскільки відповідач добровільно виконує рішення суду. Позивач вказує, що визначений розмір аліментів не достатній для належного забезпечення умов життя дітей, оскільки вона не працює та не має постійного доходу, не може забезпечити витрати на утримання дітей з врахуванням інших витрат на потреби всіх членів сім`ї. Додатковою підставою позову позивач вказала те що матеріальний стан відповідача значно поліпшився, з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів він набув право власності на квартиру, нежитлове приміщення, земельну ділянку, яку здає в оренду. Враховуючи викладене, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, позивач в позові зазначила, що на даний час її витрати на дітей значно зросли, оскільки вона витрачає значні кошти на їх лікування та навчання, діти відвідують гуртки, які дозволяють їм розвивати наявні у них здібності, зокрема, до вивчення іноземних мов. В період 2017-2019 років позивач оплатила навчальному закладу ТОВ «Дім Оксфорд Клас» за складання дітьми міжнародних іспитів з англійської мови в сумі 7700 гривень. За цей самий період позивач витратила 21090 гривень за вивчення дітьми іноземних мов у ФОП [PERSON] . Крім того, з часу винесення судом рішення про стягнення аліментів у дітей подружжя погіршився стан здоров`я: [PERSON] у 2018 році хворів на інфекційний мононуклеоз, перебував на диспансерному обліку, з червня 2018 року знаходиться на диспансерному обліку у невропатолога з діагнозом «Логоневроз», в серпні 2018 року переніс пневмонію, в листопаді 2018 року проходив лікування у хірурга з приводу укусу кліща, часто хворіє на ГРВІ та гострий трахеобронхіт, з 2017 по 2019 рік знаходився на ортодонтичному лікуванні, на яке позивач витратила 2 500 гривень. Старший син [PERSON] теж часто хворіє на ГРВІ, гострий ринофаренготрахеїт, в червні - серпні 2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Барській ЦРЛ з приводу обструктивного бронхіту. Крім того, стан здоров`я самої позивачки теж погіршився, вона перебуває на диспансерному обліку з приводу астено-невротичного синдрому. Позивач загалом понесла додаткові витрати на дітей в сумі 31 290 гривень, 1/2 з яких в сумі 15 645 гривень просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження. Відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач визнав позов про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей з твердої грошової суми 500 гривень щомісячно на кожну дитину на аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В частині вимог позову про стягнення додаткових витрат відповідач просив відмовити у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Свої заперечення в цій частині мотивував тим, що додані позивачем до позовної заяви чеки ФОП [PERSON] на суму 21 090 гривень та рахунок на суму 2 500 гривень не являються в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковими документами, що підтверджують факт оплати додаткових витрат. Крім того, відповідач вказав, що його майновий стан не змінився, жодного майна у власність він не набував, працює в ПСП «Агрофірма Нападіївська» на посаді менеджера, отримує заробітну плату в розмірі 4 500 гривень, перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у нього народилося двоє дітей 2013 та 2018 року народження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що матеріальний стан відповідача з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на кожну дитину сторін по 500 гривень щомісячно змінився в сторону покращення. Так, відповідач за наведений період набув у власність транспортний засіб, квартиру, земельну ділянку, що є додатковою підставою для зміни способу стягнення аліментів. Додатково зазначив, що нині діюча редакція Сімейного кодексу України не пов`язує можливість зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача зі зміною матеріального стану відповідача, оскільки відповідно до вимог закону це є правом стягувача змінити спосіб у будь - який час. Позов в даному випадку пред`явлено не на підставі ст. 192 СК України, а тому хоч у позові і є посилання на зміну матеріального стану відповідача в сторону покращення, однак ці обставини не є визначальними для прийняття відповідного рішення судом. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми по 500 гривень щомісячно на кожну дитину на аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття - визнав. В задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат просив відмовити, оскільки надані позивачем докази про сплату нею витрат на лікування та навчання дітей не є розрахунковими документами за надані послуги в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.12.2010 року (справа №2-7613/10) (а.с.9). Після розірвання шлюбу прізвище дружини визначено Помилуйко. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 28.07.2008 року та [NUMBER] від 05.10.2006 року (а.с.10-11). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 500 гривень щомісячно на кожного з синів, починаючи стягнення з 22.12.2010 року і до досягнення ними повноліття (а.с.32). Виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду перебував на виконанні у Ленінському ВДВС Вінницького МУЮ. За заявою [PERSON] виконавчий лист повернуто без виконання, що підтверджується копією постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 21.05.2015 року (а.с.25). Діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Подолянка-8» від 02.10.2019 року №782 (а.с. 13). Згідно довідки №01-2/2018, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» [PERSON] у 2018 році хворів на інфекційний мононуклеоз, перебував на диспансерному обліку до липня 2018 року, в червні 2018 року знаходиться на диспансерному обліку у невропатолога з діагнозом «Логоневроз», в серпні 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Пневмонія», в листопаді 2018 року проходив лікування у хірурга з приводу укусу кліща, часто хворіє на ГРВІ та гострий трахеобронхіт; [PERSON] періодично хворіє на ГРВІ, гострий ринофаренготрахеїт, з 06.08.2018 по 10.08.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Барській ЦРЛ з приводу обструктивного бронхіту; [PERSON] в грудні 2017 року перехворіла гострим трахеобронхітом, в серпні 2018 року лікувалася з приводу лівобічної полісогментарної пневмонії, періодично хворіє на ГРВІ, в листопаді 2018 року хворіла на гострий риносинусит, знаходиться на диспансерному обліку з приводу астено-невротичного синдрому (а.с.12). Позивач не працює, відповідач сплачує аліменти в розмірі, визначеному рішенням суду, в добровільному порядку, однак аліментів, що сплачує відповідач, не вистачає для забезпечення потреб дітей. Відповідач [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] з 12.08.2012 року (а.с.87). Від цього шлюбу у відповідача є малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (зворотній бік а.с.87, а.с.88). Згідно довідки №115 від 25.11.2019 року відповідач [PERSON] працює в ПСП «Агрофірма Нападівська» на посаді менеджера, з період з 01.05.2019 року по 31.12.2019 року його сукупний дохід склав 27 166,83 гривень (а.с.86). Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання а також з приводу участі у додаткових витратах на дитину. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом цієї норми зміна способу стягнення аліментів не передбачає жодних умов, лише подання позову одержувачем аліментів. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки це є правом позивача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України. Щодо розміру аліментів, зважаючи на зміну способу їх стягнення, то суд зважає на те, що відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Дітям позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] [INFO] виповнилося 11 та 13 років відповідно. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, повне визнання позову відповідачем в частині зміни способу стягнення аліментів, а тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, вважає можливим визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей позивача та відповідача [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дітьми повноліття, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12.04.2011 року. Суд також відмічає, що 08.07.2017 набрав чинності Закон України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, а 28.08.2018 - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», якими внесені зміни до законодавства України, зокрема щодо правового статусу аліментів (ст.179 СК України) та закріплення їх мінімального розміру (ст.182 СК України). Вищевказаними змінами законодавець закріплює мінімальний гарантований розмір аліментів, який дитина має право отримати у будь-якому випадку незалежно від обставин, які можуть перешкоджати в реалізації такого майнового права (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). При цьому суд звертає увагу, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначений законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України). Змінюючи спосіб стягнення аліментів та визначаючи відповідну частку від заробітку (доходу) відповідача, яка має стягуватись в якості аліментів суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Сплата аліментів у визначеному новому способі та розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Вирішуючи по суті вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 15 645 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Верховний Суд України неодноразово роз`яснював, що вказане положення закону стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 в справі № 6-1489цс17). Позивач, в якості доказів її витрат на розвиток здібностей дітей, надала суду довідку про здійснення оплати за складання іспитів з англійської мови в Екзаменаційному центрі Оксфорд Клас її дітьми [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 7 700 гривень, копії договорів про надання консультативних послуг з питань освіти, копії квитанцій, товарних чеків про сплату послуг, наданих згідно цих договорів на загальну суму 21 090 гривень (а.с.14-24). Детально дослідивши представлені суду позивачем докази суд встановив, що витрати понесені позивачем за складання дітьми міжнародних іспитів з англійської мови в сумі 7700 грн. (а.с. 14) та витрати за надання консультативних послуг з питань освіти (згідно представлених договорів та квитанцій) на суму 21090 грн. не є в розумінні закону додатковими, оскільки саме складання іспитів (та проведення за таке складення відповідної оплати) та отримання інформаційно - консультативних послуг з питань підготовки до здавання тестів ESOL не спрямовані на розвиток здібностей дітей, а спрямовані на отримання документів міжнародного зразка, які підтверджують знання іноземної мови на певному рівні. Доказів, які б свідчили про певні особливі здібності дітей в цій частині позивачем суду не представлено, а отже такі витрати входять в структуру аліментів та не можуть бути стягнуті з відповідача в якості додаткових витрат. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача половини понесених позивачем витрат в якості додаткових, в цій частині, суд також виходить з того, що предметом договорів про надання консультативних послуг з питань освіти є: ознайомлення зі структурою тесту, ознайомлення із порядком здавання тесту, вимогами до письмових робіт, усного мовлення, аудіювання, опрацювання текстів, тощо, що в свою чергу ще раз підтверджує обставину понесення вказаних витрат на навчання дітей а не на розвиток їх здібностей в сфері вивчення іноземних мов. Разом з тим, з наданого позивачем в якості доказу Рахунку, що виданий лікарем [PERSON] , вбачається, що пацієнт [PERSON] знаходився на ортодонтичному лікуванні в період з 11.02.2017 року по 29.05.2019 року, за вказаний період йому було проведено лікування та виготовлено 3 ортодонтичних змінних апарата та проведено ортодонтичне лікування на суму 2 500 гривень, які понесено позивачем. Оцінюючи наведені витрати суд приходить до висновку, що відповідач має сплатити половину вказаних додаткових витрат, в сумі 1250 грн., оскільки такі витрати в розумінні ст. 185 СК України є додатковими та такими що вже понесено позивачем на лікування спільного сина сторін по справі. (а.с.28). Зазначенні витрати позивача, пов`язанні з лікуванням дитини, суд вважає ці витрати такими, що викликані особливими обставинами, а саме зумовленими станом здоров`я дитини та його захворюванням. Щодо заперечень відповідача про невідповідність форми документу, за даних обставин «Рахунку» (а.с. 28) вимогами закону щодо розрахункового документу, що підтверджує проведення відповідної господарської операції та розрахунку за неї суд зазначає, що вказаний рахунок містить всі необхідні реквізити, які свідчать про суть господарської операції та те, що оплату за надання послуг (виконання робіт) було проведено саме позивачем. Вказаний документ засвідчений мокрою печаткою лікаря з проставленням його підпису та зазначенням суми, на яку здійснено оплату (2500 грн.). З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що половину витрат позивача на ортодонтичне лікування сина та оплату виготовлення ортодонтичних апаратів, а саме 1 250,00 грн. слід стягнути з відповідача, а позов в цій частині задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підстав викладеного,

Outcome: partial