Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та повідомила, що 3 листопада 2012 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 15000 доларів США як позику зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 25% річних з щомісячною виплатою 315 доларів США. Однак, не зважаючи на надіслані нею 14.01.2015 року та отримані відповідачем [PERSON] вимоги про повернення позики, станом на день звернення до суду з позовом борг був повернутий лише частково (10.07.2013 року - 5000 доларів США). Позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики в розмірі 248 404,95 грн. та документально підтверджені судові витрати. Надалі позивач, враховуючи зміну курсу гривні до іноземних валют, збільшила позовні вимоги та просила стягнути на її користь 300 101, 75 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов'язань. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 3 листопада 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики грошей у формі розписки, згідно якого відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 15000 доларів США як позику зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 25% річних з щомісячною виплатою 315 доларів США. Однак, не зважаючи на надіслані позивачем [PERSON] 14.01.2015 року та отримані відповідачем [PERSON] вимоги про повернення позики, станом на день розгляду справи судом борг був повернутий лише частково (10.07.2013 року - 5000 доларів США). Неповернута сума коштів становить 10 000,00 доларів США. Ці факти встановлені судом та ніким не оспорюються. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлення строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлене договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, сума неповернутої позики складає 10000,00 доларів США. Таким чином, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає борг у розмірі: (15 000 доларів США - 5 000 доларів США = 10 000 доларів США) * 21,133059 грн./USD (станом на 06.05.2015 року) = 211 330,59 грн. При уваленні рішення суд враховує положення п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якої, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що борг відповідача виник саме в іноземній валюті, тому стягненню підлягає заборгованість визначена за курсом, встановленим НБУ, на день ухвалення рішення, тобто позов підлягає частковому задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. Так, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2174,20 грн. судового збору (враховуючи сплачений позивачем розмір судового збору), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, то слід зазначити, що згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (з 1 січня 2015 року - 1218 грн.*40% = 487,20 грн./год.). Згідно квитанції № 16/85 від 16.02.2015 року, фахівцем у галузі права [PERSON] було отримано від [PERSON] гонорар у розмірі 7308 грн. Як вбачається з Акту виконаних роботів та наданих послуг від 06.05.2015 року відповідно до Договору про надання правової допомоги (послуг в сфері права) від 10.02.2015 року, на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовку позовної заяви та додатків до неї, заяви про збільшення розміру позовних вимог, заяви про забезпечення позову тощо) фахівцем у галузі права [PERSON] було витрачено 11 годин. Відповідно до журналів судових засідань від 16.04.2015 року та 06.05.2015 представник позивача - фахівець у галузі права [PERSON] брав участь судових засіданнях 22 хвилини. Вартість часу ж на підготовку 20.04.2015 року заяви та її подачу 22.04.2015 року до Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ про примусове виконання ухвали про забезпечення позову від 24.03.2015 року в цивільній справі № 127/2406/15-ц, отримання Постанови про відкриття та Про закриття виконавчого провадження, затраченого Фахівцем в галузі права [PERSON], не підлягає компенсації у порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки вказані дії вчинялися ним не у суді, а у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, максимальний розмір витрат на правову допомогу складає: 11 год. 22 хв. * 487,20 грн./год. = у 5537,84 грн., які підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 3896,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial