Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: [PERSON] про визнання протиправними дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, де просить: 1. Визнати дії Любимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області по зняттю світильника вулиці біля будинків 98-100 с. Грізне незаконним та зобов`язати відповідача встановити світильник по [ADDRESS] - негайно. 2. Стягнути з Відповідача на користь Позивача матеріальну шкоду в 500 гривень і моральну в 50 000 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачу стало відомо про те, що відповідач з почуття злоби до неї зняв світильник освітлення [ADDRESS] . Всі вулиці села освітлені, а біля будинку позивача освітлення відсутнє. Відносно моральної шкоди позивач посилається на те, що вона є людиною старочеського віку і усвідомлення такої негідної поведінки її морально травмує. Вона щиро повідомляє про те що всі дні із-за дій відповідача втратила сон і як людина старочеського віку постійно плаче та оцінює моральну травму в 50 000 гривень. В обґрунтування вимоги матеріального характеру посилається на те, що здійснила витрати, а саме склав позовну заяву фахівець за її кошти 500 гривень. Відповідачем до суду подано відзив про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору. Позивач, та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином, від представника\~позивача [PERSON] \~(третя\~особа)\~надійшла заява\~про розгляд\~справи без\~його участі\~на позові\~наполягав в\~повному обсязі. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив про заперечення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи встановив наступні обставини. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За визначенням ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач зняв світильник освітлення. Доказів вчинення зазначених дій відповідачем, позивачем до суду не подано. Відповідачем до суду подано акт обстеження мережі вуличного освітлення в с. Грізне від 13.07.2020, де комісією сільської ради встановлено, що на опорі між житловими будинками 100 та 76 світильник є в наявності. За даною цивільною справою предметом спору є визнання дій відповідача зняття світильника освітлення протиправними, а отже встановленню підлягають обставини: чи дійсно така дія мала місце та чи така дія є правомірною (вчинена відповідно до Закону, в межах повноважень, на підставі відповідного нормативно-правового акту). Суд погоджується з позицією позивача відносно того, що поставлене в позові питання стосується права позивача на належне освітлення території, однак в розрізі позовних вимог (в позові ставиться питання не забезпечення належного освітлення території та відновлення права позивача на належне освітлення території, а саме визнання дій відповідача протиправними), суть спору, вирішення питання права, встановлення фактів та обставин зводяться до встановлення обставин: чи мали місце такі дії, чи вчинені ці дії відповідачем, та надання правової оцінки таким діям. В листі адресованому Позивачу від 16.09.2019 за №02-03-11/363, Відповідач посилається на те, що «в 2018 році сільською радою виконано реконструкцію мереж вуличного освітлення в с.Грізне. Згідно проектної-документації в селі було заплановано встановлення 38 (тридцяти восьми) світильників, які і були встановлені. Але через деякий час було виявлено відсутність світильника біля житлового будинку [ADDRESS] . Подано заяву до відділення поліції, та крадія світильника не було встановлено. При складанні бюджету сільської ради на 2020 рік, будуть передбачені кошти на поточний ремонт вуличного освітлення, в тому числі на заміну світильників.». Оцінюючи обставини в обсязі наданих до суду доказів, суд приходить до висновку що Позивачем, в судовому порядку не доведено обставину вчинення Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області дій відносно зняття світильника освітлення біля будинку 98-100 в с. Грізне Вільнянського району Запорізької області. Відносно вимоги про стягнення з Любимівської сільської ради Вільнянського району, Запорізької області моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру. За вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За визначенням ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем до суду не подано доказів наявності заподіяної моральної шкоди, протиправності дій відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку, що не створює складу делікту (відшкодування шкоди в рамках позадоговірних зобов`язань), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у позові. Відносно вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 500 грн., суд виходить з того, що за визначеною Позивачем правовою природою вимоги (складення позовної заяви фахівцем) така вимога є вимогою розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.133 ЦПК України). Доказів надання правової допомоги та понесених витрат на правничу допомогу Позивачем до суду не надано. Вимогу відносно стягнення з Відповідача на користь Позивача 500,00 грн. суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed