Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до банку про стягнення залишку вкладу, нарахованих процентів та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.10.2002 року позивачем укладено договір № 2620/2957 з Шевченківським відділенням ощадного Банка України № 7858 (новий номер ТВБВ №10007/0325), про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті оформлена ощадна книжка з номером рахунка [NUMBER] про прийняття банком на зберігання 7300 доларів США. За станом на 10.04.2004 р. на цьому рахунку було 9, 31 доларів США . З 10.04. 2004 р. позивач більше не користувалася послугами банку, та не закривала рахунку. У вересні 2018 р. позивач звернулася до відповідача за одержанням залишку вкладу 9, 31 доларів США та нарахованих процентів за цей час, і закриття рахунку № [NUMBER]. Оскільки, у позивача була ще одна ощадна книжка за номером рахунку 2620/2153 в цьому ж відділенні ощадбанку, із залишком коштів на суму 24,24 доларів США, позивач вирішила отримати і цю суму вкладу, нараховані проценти на них з 2005 р. до вересня 2018 р., та закрити рахунок. Відповідачем на підставі двох ощадкнижок у вересні 2018 р. перевірено наявність рахунків в базі даних, виявлено тільки один рахунок - № 2620/2153 на 24,24 доларів США , іншого рахунку № [NUMBER] не виявлено . 26.02.2019 р. позивач звернулася з заявою до банку, листом позивачу повідомлено , що 20.09.2018 року за договором кошти були виплачені у сумі 24,58 доларів США. Вказана у листі-відповіді банку і одержана позивачем сума не співпадає ні з договором, ні з ощадною книжкою за № вкладу [NUMBER], в якій зазначено залишок вкладу 9,31 доларів США .Відповіді щодо рахунку № [NUMBER] і залишку вкладу на ньому в сумі 9,31 доларів США позивач не дочекалась. Вважає, що відповідачем не виконано вимоги ЦК України, не повідомлено відповідно до Законів України згідно з яких позивач має право отримати по рахунку № [NUMBER] вклад 9,31 доларів США та процентів з 2004 року до сьогодні, оскільки позивачем рахунок не було закрито. Позивач відчувала себе приниженою, беззахисною, безпорадною, оскільки відповідачем не виконувалося своїх обов`язків. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача залишок вкладу по рахунку [NUMBER] в сумі 9,31 доларів США, проценти в сумі 2,86 дол. США за період з 10 квітня 2004 р. до 05 вересня 2019 р. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2019 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Представником відповідача подано відзив на позов. У запереченнях просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що що 22.10.2002 р. між позивачем та АТ «Ощадбанк» укладено договір на відкриття поточного рахунку в іноземній валюті № [NUMBER]. Зважаючи на те, що [PERSON] був відкритий саме поточний рахунок іноземній валюті, спірні правовідносини регулюються ст. 1066-1076 ЦК України щодо договорів банківського рахунку. Відповідно до п. 3.2 Договору № 2620/2957 відсоткова ставка по рахунку встановлена в розмірі 2% річних. Згідно із п. 3.3.-3.7 договору № 2620/2957 банк здійснює щомісячне нарахування відсотків на залишок коштів на рахунку, починаючи з дня надходження коштів на рахунок за умови їх зберігання на рахунку не менше одного місяця з дня нарахування. Нарахування відсотків здійснюється на суму залишку по рахунку на кінець року. Нараховані відсотки до суми залишку не додаються. Виплата відсотків проводиться по закінченню календарного року або при закритті рахунку. Отже, договором нарахування відсотків на нараховані відсотки не передбачено. 22.10.2002 р. позивачем внесено на рахунок № [NUMBER] - 7300 доларів США, 22.10.2002 - знято з рахунку 300 доларів США та 2300 доларів США, 09.07.2003 р. - знято з рахунку 2100 доларів США, 10.04.2004 р. - знято з рахунку весь залишок суми 2600 доларів США та нараховані відсотки 80 доларів США. Таким чином, станом на 10.04.2004 на рахунку № [NUMBER] сума залишку становила - 0 доларів США та невиплачені відсотки в сумі 9,31 доларів США, що підтверджується ощадною книжкою по рахунку № [NUMBER] та випискою про рух коштів по рахунку № [NUMBER]. Згідно з п. 3.3 договору № 2620/2957 за період з 10.04.2004 по 31.12.2004 позивачці були донараховані відсотки в сумі 14,84 долари США і станом на 31.12.2004 р. загальна сума відсотків склала 24,15 долари США. За період з 01.01.2005 по 01.07.2005 згідно п. 3.3 договору 2620/2957 позивачці були донараховані відсотки в сумі 0,24 долари США, станом на 01.07.2015 сума нарахованих відсотків складала - 24,39 доларів США. 01.07.2005 рахунок № [NUMBER], відкритий за договором № 2620/2957 від 22.10.2002 було закрито, а залишок коштів в сумі 24,39 доларів США з даного рахунку було внесено [PERSON] на рахунок № [NUMBER], відкритий за її заявою відповідно до договору про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті № [NUMBER] від 01.07.2005 р. Оскільки, документи юридичного оформлення рахунку зберігаються протягом 10 років з дати закриття рахунку в АТ «Ощадбанк» відсутня можливість надати документи про закриття рахунку № [NUMBER], відкритого за договором № 2620/2957 від 22.10.2002 з огляду на закінчення строків їх зберігання. Відповідно до п.2.1 договору про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті № [NUMBER] від 01.07.2005 плата за залишками коштів на рахунку встановлена в розмірі 1% річних. 26.07.2005 р. позивач внесла на рахунок 17 000 доларів США та 26.07.2005 р. зняла з рахунку 17 000 доларів США, залишок на рахунку склав 24,39 доларів США. За період до 31.12.2006 залишок за рахунком склав 24,58 доларів США. Так, з 26.07.2005 операції за рахунком по договору № 3147, крім нарахування відсотків не здійснювалися. У зв`язку з тим, що по рахунку № [NUMBER] (індивідуальний поточний рахунок позивача) протягом трьох років не здійснювались операції, з 01.09.2014 цей рахунок було віднесено до нерухомих вкладів та обліковувався під № 205062. Відповідно до заяви про приєднання № 531532609 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 20.09.2018 позивачці було відкрито рахунок № [NUMBER] . Видача нерухомих вкладів здійснюється шляхом зарахування коштів на їх власні поточні рахунки. У зв`язку з чим, 20.09.2018 р. банком були виплачені відсотки в сумі 24,58 доларів США за нерухомим вкладом № 205062 шляхом їх зарахування на поточний рахунок позивача № [NUMBER] . Відповідно до інформації з автоматизованої банківської системи позивач в АТ «Ощадбанк» мала лише поточний рахунок № [NUMBER] ([NUMBER] відкритий в рамках договору № 2620/2957) та картковий рахунок № [NUMBER] (відкритий на підставі заяви про приєднання № 531532609 до договору комплексного банківського обслуговування). Інших рахунків в доларах США позивач в АТ «Ощадбанк» не мала. Викладене свідчить, що в діях банку відсутні порушення прав позивача, оскільки належні їй кошти за договором № [NUMBER] від 22.10.2002 були виплачені їй в повному обсязі у відповідності до вимог договору та діючого законодавства. Відсутність в діях відповідача порушень прав позивача, а також відсутність законодавчих підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на зміст правовідносин, недоведеність факту заподіяння банком позивачці моральної шкоди, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Посилаючись на зазначені обставини, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2020 року витребувано у АТ «Державний ощадний банк України» оформлені належним чином документи: оригінал і копію ощадної книжки [PERSON] , відповідно до якої 21.09.2018 р. позивачем отримано 24 доларів США, копії заяв [PERSON] про закриття рахунку [NUMBER] і про перерахунок залишку коштів на цьому рахунку на рахунок № [NUMBER] від 01.07.2005 р. та закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити позов у повному обсязі . Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просить відмовити, посилаючись на обставини викладні у відзиві, також просить застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Судом встановлено, що 22.10.2002 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір № 2620/2957 про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті, відповідно до п.1.1. якого банк відкриває поточний рахунок в іноземній валюті відповідно до Інструкції НБУ «Про відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті», затвердженого поставновою Правління НБУ від 18.12.1998 № 527 (зі змінами та доповненнями), та здійснює його обслуговування. Відповідно до п.п. 6.1.1.,6.2.3 Інструкції про порядок відкриття та використання рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України №527 від 18.12.1998 р., яка діяла на момент укладення договору № 2620/2957, банківські рахунки в іноземній валюті, які відкриваються, зокрема і громадянам України, поділяються на поточні та депозитні (вкладні). Відповідно до п. 3.2.1. зазначеної Інструкції, власнику рахунку видається вкладний документ. Таким документом може бути ощадна книжка (іменна чи на пред`явника); інший, виданий банком документ, що засвідчує укладення з банком договору. [PERSON] було видано ощадну книжку за рахунком № [NUMBER] від 22.10.2002 року. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 1071 ЦК України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до п. 3.2. договору № 2620/2957, відсоткова ставка по рахунку встановлюється в розмірі 2% річних. Згідно з п. 3.3. договору № 2620/2957, банк здійснює щомісячне нарахування відсотків на залишок коштів на рахунку, починаючи з дня надходження коштів на рахунок за умови зберігання коштів на рахунку не менше одного місяця з дня їх зарахування на рахунок. Пунктом п. 3.5. договору № 2620/2957, встановлено, що виплата відсотків проводиться по закінченні календарного року або при закритті рахунку, але при дотриманні умов п. 3.3. Згідно з п. 3.6. договору № 2620/2957, з початку нового календарного року та при дотриманні умов п. 3.4. даного договору нарахування відсотків здійснюється на суму залишку по рахунку на кінець року. Нараховані відсотки до суми залишку по рахунку не додаються. Виплата відсотків клієнту здійснюється в готівковій формі або за розпорядженням клієнта перераховується на інший поточний чи вкладний рахунок. Відповідно до п. 4.2. договору № 2620/2957, клієнт має право, зокрема, розпоряджатися коштами на рахунку (знімати і докладати кошти на рахунок на протязі терміну їх зберігання); отримувати по рахунку дохід у вигляді відсотків. Згідно з п. 4.3. договору № 2620/2957, банк зобов`язаний, зокрема, прийняти на зберігання грошові кошти клієнта у готівковій або безготівковій формі за умовами цього договору; за користування грошовими коштами нараховувати і сплачувати клієнту відсотки у сроки та розмірах, передбачених розділом 3 договору; забезпечити збереження коштів клієнта. З копії ощадної книжки [PERSON] по рахунку № [NUMBER] від 22.10.2002 року та з виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що 22.10.2002 року [PERSON] внесла на рахунок № [NUMBER] - 7300 доларів США, 22.10.2002 року нею було знято з рахунку 300 доларів США та 2300 доларів США, 09.07.2003 року [PERSON] знято з рахунку 2100 доларів США, 10.04.2004 року 2600 доларів США та 80 доларів США нарахованих відсотків. Станом на 10.04.2004 року на рахунку [NUMBER] сума залишку вкладу складала 0 доларів США та 9,31 доларів США невиплачених відсотків. Відповідно до п.3.3. договору № 2620/2957 за період з 10.04.2004 р. по 31.12.2004 р. [PERSON] були донараховані відсотки в сумі 14,84 доларів США, тому станом на 31.12.2004 р. загальна сума відсотків склала 24,15 доларів США (9,31 + 14,84 = 24,15 доларів США). 01.07.2005 року [PERSON] звернулась до банку з заявою про відкриття депозитного рахунку № [NUMBER] в доларах США. Відповідно до п.1.1. договору № 3147 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в іноземній валюті та його розрахунково-касове обслуговування від 01.07.2005 року, банком відкрито вкладнику [PERSON] поточний рахунок № 3147 в доларах США для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог законодавства України. Як було передбачено п. 3.6. договору № 2620/2957, виплата відсотків клієнту здійснюється в готівковій формі або за розпорядженням клієнта перераховується на інший поточний чи вкладний рахунок. За період з 01.01.2005 року по 01.07.2005 року згідно п. 3.3. договору № 2620/2957 [PERSON] було донараховано відсотки в сумі 0,24 долари США, а тому до залишок відсотків за договором № [NUMBER] склав 24,39 доларів США (24,15 + 0,24 = 24,39 доларів США). Відповідно до заяви на переказ котівки № 1 від 01.07.2005 року, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] було переведено залишок вкладу у розмірі 24,39 доларів США на рахунок № [NUMBER], що підписана позивачем з позначкою «з залишком вкладу згодна». Документи, які не мають історичної цінності, які втратили практичне значення за 2005 рік було знищено банком, що підтверджується актом про виконання знищення документів ТВБВ № 10007/0325 Ощадбанка України, які не підлягають подальшому зберіганню від 07.01.2012 року. З оригіналу ощадної книжки [PERSON] по рахунку № [NUMBER] вбачається, що нараховані раніше відсотки у розмірі 24,39 доларів США були переведені 01.07.2005 року на рахунок № [NUMBER], про що внесено відповідний запис, що також підтверджується випискою про рух коштів по рахунку. Відповідно до п. 2.1. договору № [NUMBER] від 01.07.2005 року, плата за залишками коштів на рахунку встановлюється в розмірі 1 % процентів річних. 26.07.2005 року [PERSON] було внесено на рахунок № [NUMBER] суму в розмірі 17 000 доларів США та знято з рахунку 17 000 доларів США, про що внесено записи до ощадної книжки та відстежується у виписці про рух коштів по рахунку. За період до 31.12.2006 року позивачу донараховано відсотки у розмірі 0,19 доларів США, а тому залишок склав 24,58 доларів США (24,39 + 0,19 = 24,58). Постановою правління АТ «Ощадбанк» від 10.06.2014 року № 365, затверджено «Порядок здійснення установами АТ «Ощадбанк» операцій з нерухомими вкладами. Вказаним Порядком визначено, що неруховий вклад - це поточні та вкладні (депозитні) рахунки в національній та іноземній валюті, за якими протягом трьох років і більше не здійснювались операції, крім зарахування процентів. З матеріалів справи та виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що [PERSON] з 26.07.2005 року операцій за рахунком по договору № 3147, крім нарахування відсотків, не здійснювались, а тому з 01.09.2014 р. цей рахунок було віднесено до нерухомих вкладів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка , зокрема, у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до заяви про приєднання № 531532609 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 20.09.2018 року [PERSON] було відкрито рахунок № [NUMBER] . Згідно з п. 1.4 Порядку, видача нерухомих владів клієнтам здійснюється шляхом зарахування коштів на їх власні поточні рахунки. 20.09.2018 року банком було виплачено [PERSON] відсотки в сумі 24,58 доларів США за нерухомим вкладом, шляхом їх зарахування на поточний рахунок № [NUMBER] , що підтверджується меморіальним ордером від 20.09.2018 № 18588266, а також записом в ощадній книжці [PERSON] по рахунку № [NUMBER] від 20.09.2018 р. (- 24,58 доларів США, рахунок закритий). За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно зі ст. 610 ЦК України. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Позивачем належними доказами не доведено факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором № 2620/2957, не надано доказів на привласнення коштів позивача АТ «Ощадбанк». Крім того, надані відповідачем документи підтверджують рух коштів по рахунку, переказ коштів на відкрий рахунок № [NUMBER] та виплату залишку вкладу. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем і повернув їй залишок вкладу, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що позивачем не подано належних доказів, які б підтвердили факт про не отримання нею залишку вкладу. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд вважає, що позивачем такий строк не було пропущено, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частина 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 264 ЦПК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, залишок вкладу за договором № 2620/2957 разом з донарахованими банком відсотками у загальному розмірі 24,58 доларів США було виплачено відповідачем 20.09.2018 року, тобто строк позовної давності на вимоги позивача про стягнення залишку вкладу по рахунку № [NUMBER] перервався та розпочав перебіг саме з 20.09.2018 року. Таким чином, позивачем встановлений законом строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права не пропущено. Окрім матеріальних збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача суму у розмірі 50 000 грн як відшкодування завданої їй моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій банку, позивач пережив сильний стрес та переживання, що спричинили шкоду її здоров`ю, порушився її звичний образ життя. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення грошових коштів, тому зважаючи на відсутність з боку відповідача неправомірних дій, суд приходить до висновку, що відповідно й відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач є інвалідом ІІ групи, тому відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» її звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Враховуючи викладене, судові витрати підлягають стягненню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed