Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 21 травня 1983 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого дітей вони не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися з 2000 року через втрату взаєморозуміння, розбіжність поглядів на сімейне життя, взаємні права та обовязки. Кожен з них живе своїм життям, спільного побуту не ведуть, відповідач проявляє агресію до неї та спричинив їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона була змушена викликати наряд поліції. Вважає, що сім`я з відповідачем розпалась остаточно і не може бути відновлена, та просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] на позові наполягала, суду пояснила, що в 2000 році вона на деякий час поїхала доглядати за своїми батьками в іншу місцевість і з того часу фактично вони з відповідачем як сімя припинили своє існування. Проживають вони в одній квартирі, однак не мають спільного побуту та бюджету. Відповідач на власний розсуд розподілив майно, живе в окремій кімнаті, в якій поставив замок. По відношенню до неї повидься агресивно, вимагає, щоб вона виселилась. 2019 року під час сварок, він тричі її побив. На підтвердження цього вона має талон-повідомлення від 18.09.2019 р. про прийняття заяви про кримінальне правопорушення. Відповідач [PERSON] позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Підтвердив, що дійсно вони не ведуть спільного побуту, як чоловік та жінка не живуть. Позивач постійно влаштовує сварки, псує майно, провокує бійки. За її зверненнями кримінальної справ не порушено, так як він захищався. Останнього разу [PERSON] погрожувала йому сокирою. У звязку з цим просив шлюб розірвати. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 21 травня 1983 року, про що Саксаганським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Кривого Рогу, зроблено відповідний актовий запис № 459 (а.с. 6 -копія свідоцтва). Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2000 року. У частинах\~3,4\~статті 56\~СК України\~передбачено,\~що кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини.\~Примушування до\~припинення шлюбних\~відносин,\~примушування до\~їх збереження, в тому\~числі примушування\~до статевого\~зв`язку\~за допомогою\~фізичного або\~психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень статей 105, 110, 112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оскільки сторони сімейні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально з 2000 року, тому аналізуючи зібрані по справі докази та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу. Статтею 113\~СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до заявлених вимог та поданої до суду заяви, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « [PERSON] », як нею зазначено в позовній заяві. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 768,40 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved