Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 05 жовтня 1991 року до 13 липня 2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які на даний час зареєстровані та проживають разом з ними. Також мотивує свої вимоги тим, що в період шлюбу 24 січня 1997 року вони з відповідачем придбали будинок [ADDRESS] на земельній ділянці Глухівської міської ради, який є їх спільною сумісною власністю. Крім того, позивачка посилається на те, що в зв'язку з тим, що у неї на руках була малолітня дитина, купівлею будинку займався відповідач і тому будинок був оформлений на нього. Після розлучення вони продовжили проживати у спірному будинку, де й зареєстровані на даний час, і оскільки відповідач оспорює її право на 1/2 частину цього будинку і не погоджується в добровільному порядку через нотаріуса виділити їй половину будинку, то позивачка просить суд поділити сумісно набуте майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, а її представником [PERSON] надано заяву, про те, що вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання теж не з'явився, надавши заяву, що визнає позов у повному обсязі і не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], та просив розглянути справу без його участі. Зважаючи на те, що розгляд справи відбувається за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України судом не здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, в суді встановлено, що з 05 жовтня 1991 року до 13 липня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], а після розірвання шлюбу й до теперішнього часу проживають у спірному будинку [ADDRESS] і [INFO] р. в них народилася донька [PERSON]. З договору купівлі-продажу, посвідченого 24.01.1997 р. державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори (реєстр. №1-184) вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив житловий будинок, загальною жилою площею 38,7 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS], на земельній ділянці Глухівської міської Ради народних депутатів. А ч.4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ст. 16 Закону України «Про власність» та ч.1 ст. 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. А згідно зі ст. 28 цього Кодексу в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено й у статті 70 СК України, відповідно до якої в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, а в суді встановлено, що спірний будинок був придбаний у період його шлюбу з позивачкою, то таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права й інтереси сторін та інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], визначивши таким чином її ідеальну частку в цьому майні без його реального поділу. На підставі викладеного та

Outcome: approved