Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Посилається на те, що вона з 22.09.1974 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В цьому шлюбі вони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Незалежності, 31-В у м. Заставна Чернівецької області. Однак свідоцтво про право власності від 28.08.1985 року на вказаний житловий будинок відповідач отримав та зареєстрував на своє імя. На даний час між ними виникла суперечка стосовно вказаного будинку, оскільки відповідач вважає, що побудований ними у шлюбі будинок є його особистою власністю. В звязку із вказаними обставинами вона вимушена звернутись до суду і просить визнати згаданий будинок обєктом права спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на ? його частину. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що сторони з 22 вересня 1974 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-МИ №104993 від 22.09.1974 року (а.с. 9). В цьому шлюбі вони за спільні кошти побудували житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Незалежності, 31-В у м. Заставна Чернівецької області, право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем, що з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28.08.1985 року (а.с. 8). Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді спорів між подружжям про майно, судам незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу необхідно встановлювати обсяг спірного майна, обсяг затрат при створенні спільної власності подружжя, та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного під час шлюбу. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням всього викладеного вище, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул.. Незалежності, 31-В у м. Заставна Чернівецької області є спільною сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] і його слід поділити у рівних частках між ними. На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 68, 70 СК України, ст.ст. 10, 11, 174,197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved