Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право спадщини за законом від 15.02.1999 року їй належить будинок загальною площею 43,2 кв.м, з них житловою 32,4 кв.м, який розташований за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Леніна, б.61. У зазначеному будинку було зареєстровано відповідача, який є її сином, та який у липні 2009 року, після розриву сімейних стосунків з дружиною, переїхав до неї жити. На весні 2010 відповідач виїхав до м.Києва на заробітки, звідти переїхав до Росії. Спочатку син телефонував їй, потім дзвонити перестав. Реєстрація відповідача у будинку спричиняє для неї матеріальну шкоду, яка полягає в оплаті житлово-комунальних послуг, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, також вона не має змоги оформити субсидію. Відповідач мешкає за іншою, невідомою їй адресою, звязку з ним вона не має. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Леніна, б.61, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Димитровського державної нотаріальної контори, реєстровий номер 224. Право власності позивача на придбану квартиру зареєстровано у бюро технічної інвентаризації м.Димитров 20.11.2000 року у реєстровій книзі № 7 за реєстровим № 1414, що підтверджується відповідним свідоцтвом, реєстраційним посвідченням та технічним паспортом на будинок (а.с.7, 11, 12-14). У даному будинку зареєстровані: з 06.03.1996 року позивач [PERSON], [INFO], та з 14.07.2009 року син позивача відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчать копія свідоцтва про народження відповідача, довідки виконавчого комітету Димитровської міської ради від 04.06.2015 року, від 25.08.2015 року, записи з домової книги (а.с.3, 8, 9-10). Відповідно до акту від 25.08.2015 року, складеному головою квартального комітету № 8 за участю мешканців-сусідів, та засвідченому виконавчим комітетом Димитровської міської ради, відповідач [PERSON] з 2010 року за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Леніна, б.61, не проживає. Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Леніна, б.48. Позивач [PERSON] сама мешкає по сусідству з нею на одній вулиці. Приблизно пять років тому з позивачем проживав її син [PERSON], який уїхав на заробітки і більше додому не повертався. З того часу вона його ніколи не бачила. Позивач дуже любить свого сина і не могла його вигнати з дому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Леніна, б.59, і знає позивача багато років як сусідку по вулиці. На теперішній час [PERSON] мешкає у своєму будинку одна. Років пять тому до позивача приїжджав син [PERSON], який прожив у неї десь півроку і знову поїхав, як вона чула, до м.Києва. З того часу вона його ніколи не бачила, місцезнаходження відповідача їй не відомо. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сімї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сімї та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2010 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування будинком позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом пяти років, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України,

Outcome: approved