Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] просила суд поновити їй строк звернення до суду із захистом свого права, визнавши причину пропуску поважною, визнати договір дарування від 17.06.2002 року квартири [ADDRESS] недійсним, мотивуючи свою заяву тим, що з відповідачкою [PERSON] вона перебуває в родинних стосунках, остання є матірю племінника [PERSON], який помер 25.03.2001 року. У 2000 році вона та її брат успадкували майно, яке залишилося після смерті їх матері - [PERSON], померлої 07.11.1999 року, вона стали власниками квартири [ADDRESS], кожному по ? частині. 17.06.2002 року позивач вирішила залишити про себе пам'ять, склала Договір дарування своєї ? частки квартири [PERSON]. Після довготривалої хвороби у 20002 році вона стала інвалідом 2 групи. Вважає, що наявність цілого ряду хвороб і їх ускладнень на момент складання нею Договору дарування, як виявилось привело до помилки, стосовно обставин, які мають істотне значення , зокрема правової природи цього правочину. У 2016 році після смерті племінника [PERSON] від [PERSON] та всієї родини вона дізналась, що остання претендує на всю квартиру, але вона не має наміру змінювати своє розпорядження, хотіла передати частку спірної квартири племіннику [PERSON] у власність, після своєї смерті. Документ, який посвідчував би її волевиявлення не зберігся. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували в повному обсязі посилались на письмове заперечення , яке надали раніше. Зокрема зазначили, що строк позовної давності минув, і підстав для його поновлення не має, відбулася фактична передача майна, [PERSON] сплачував комунальні витрати та укладав договори на утримання майна. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування частки квартири недійсним слід залишити без задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебуває в родинних стосунках, остання є матірю [PERSON], який помер 25.03.2001 року. У 2000 році [PERSON] та її брат [PERSON] успадкували майно, яке залишилося після смерті їх матері - [PERSON], померлої 07.11.1999 року, ( а.с.12). Вона та її брат стали власниками квартири [ADDRESS], кожному по ? частині. Відповідно до Договору дарування від 01 березня 2002 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. ( а.с.67). Відповідно до довідки Другої криворізької державної нотаріальної контори після померлого 15.01.2016 року [PERSON], заяву про прийняття спадщини подала мати спадкодавця [PERSON], інших заяв в спадковій справі немає. ( а.с.34). Звертаючись з даним позовом [PERSON] посилалась на те, що помилялась щодо своїх дій під час укладання договору дарування на користь [PERSON], що привело до помилки, стосовно обставин, які мають істотне значення , зокрема правової природи цього правочину. Так, вона хотіла залишити заповіт на користь [PERSON] При цьому позивач вказує, що розуміла значення своїх дій та могла ними керувати. За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність (ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР 1963 р.). Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний\~судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей\~і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. З розяснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 6листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно зі ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. На виконання вказаної норми закону під час посвідчення спірного договору дарування нотаріусом чітко зазначено про встановлення дієздатності сторін. Твердження позивача, що правочин нею вчинено під впливом помилки, тобто вона помилялася щодо природи правочину, вважаючи, що підписує заповіт, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачка передала вищевказану квартиру обдарованому, а сама проживала і в даний час проживає в [INFO], що в судовому засіданні підтвердила сама позивачка. З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом 2-ої групи з 1995 року, що підтверджується посвідченням (а.с.5), хворіє на хронічні хвороби, неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних установ з скаргами на погіршення стану здоровя та загострення наявних хронічних захворювань, що підтверджується довідками з медичних закладів (а.с.8-11). Судом роз'яснювались права та обов'язки з доведення, в тому числі і забезпечення доказів, шляхом проведення експертизи. Проте, позивачка наполягала, що могла керувати своїми діями, проте не розуміла природу договору, оскільки його не читала. Більш того, позивачка в судовому засіданні зазначила, що якщо б у племінника були діти або дружина, вона б взагалі цього позову не подавала. Таким чином, суд вважає, що підставою для звернення до суду стало саме відношення між позивачкою та [PERSON] Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. При цьому суд визначає наявність чи відсутність помилки не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Такий правовий висновок\~викладений у постановах\~Верховного Суду України від 18 червня 2014року №6-69цс14; від 21 жовтня 2015р. №6-202цс15; від 02 грудня 2015р. №6-2087цс15; від 16 березня 2016р. №6-93цс16, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки, судом встановлено, що у позивачки було наявне житло, фактична передача майні відбулася, обдарована особа утримувала житло, позивачка усвідомлювала значення своїх дій з урахуванням вищевикладених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування частки квартири недійсним. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст.\~79, ст. ст.\~84,88,\~89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки відповідачем не надано доказів сплати витрат на правову допомогу в їх компенсації слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed