Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2886 є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрований відповідач [PERSON] , який фактично після розлучення з її ( [PERSON] ) донькою, в березні 2011 року, виїхав в невідомому напрямку та в зазначеному будинку не проживає. Також позивач зазначивла, що відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку, при цьому зазначена обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою), порушує її (позивача) права власника. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Позивач [PERSON] надала в судове засідання заяву, зареєстровану в суді за вх. № 19301 від 06 серпня 2019 року, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення судом судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем проживання відповідача, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подавав, як не подавав і будь-яких інших заяв, клопотань. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2886 (спадкова справа № 805), посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори Латушкіною О.О., спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є донька - [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складється з: жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 6172089 від 11.01.2005 року право приватної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/1 частки), на підставі свідоцтва про право на спадщину /1-2886/ 08.12.2004 / Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора, номер запису: 20293, в книзі: 114. Згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 27.05.2019 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 28.12.2010 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки квартального комітету № 6 Подільського району м. Кропивницький від 06.05.2019 року № 116 [PERSON] , [INFO]. дійсно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаної адресою зареєстрований також [PERSON] , [INFO] - зять, який не проживає за місцем реєстрації. Судом також встановлено, що згідно з заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2011 року, яке набрало законної сили 25.03.2011 року (справа №2-1042/2011) шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 28.04.2007 року Центральним відділом РАЦС Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 219 - розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Окрім того, факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в домоволодінні, яке належить на праві приватної власності позивачу ( [PERSON] ) підтверджується актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 08.05.2019 року, складеним сусідами позивача [PERSON] та [PERSON] , які проживають в будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно, підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 6 Подільського району [PERSON] , та які підтвердили, що за адресою [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] , [INFO] ,не проживає з березня 2011 року, після офіційного розлучення з донькою власника будинку [PERSON] . За зазначеною адресою не проживає, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому, за вказаною адресою - немає. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] ,який набув права користування житловим приміщенням - будинком, [ADDRESS] , не проживає в зазначеному домоволодінні з березня 2011 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, або ж відсутній за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи задоволення позовних вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved