Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, 24 червня 1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Томаківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 39. На підставі рішення Томаківського районного суду від 02.02.2015 року, що набрало законної сили 12.02.2015 р., шлюб між нею та відповідачем було розірвано (справа № 195/1846/14-ц). За період спільного подружнього життя, з початку укладення шлюбу їх сім'я майже 7 років проживала у с.Кисличувата Томаківського району, у будинку матері відповідача, по [ADDRESS]. 29 травня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та [PERSON], який діяв за нотаріально посвідченим дорученням від імені [PERSON], нею була куплена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Вищевказана квартира була куплена нею за її особисті кошти, якими вона була обдарована своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] і які були надані їй для купівлі цього житла. Факт придбання квартири за кошти, які належали особисто їй, і які вона отримала від своїх батьків у зв'язку з їх волевиявленням підтверджується відповідними документами, доданими до матеріалів справи. Позивач зазначає, що вона за власні кошти, які були отримані нею у дарунок від своїх батьків, під час перебування у шлюбі з відповідачем, купила квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а отже, є її одноособовим власником. Відповідач після офіційного розірвання між ними шлюбу та припинення у зв'язку з цим спільного проживання, так як є прописаним за адресою належної їй на праві особистої приватної власності квартири та фактично проживає в ній, створює їй та їх спільній з ним доньці [PERSON], нестерпні умови проживання, постійно влаштовуючи сварки та психологічно тиснучи на неї. Тому у зв'язку із вищевикладеним, на даний час є нагальним питання про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру, яка була нею куплена у 2002 році за час її перебування у шлюбі з відповідачем, для подальшої реалізації своїх особистих майнових прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON], яка є позивачем у даній справі, доводиться їй рідною донькою. Їй відомо, що донька, перебуваючи у шлюбі з відповідачем у даній справі, раніше проживала разом з чоловіком у с.Кисличувата Томаківського району, у своєї свекрухи близько восьми років. Потім онуці [PERSON] дуже захотілося, щоб у них був свій будинок, але коштів у батьків не було на його придбання. Таким чином, вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] вирішили купити своїй доньці будинок за свої власні кошти. У 2002 році вони придбали їй будинок і оформили на доньку, тобто договір купівлі-продажу було укладено між [PERSON] та [PERSON], який діяв на той час за дорученням від власника будинку [PERSON]. Також додала, що згідно вказаного договору вона особисто передавала грошові кошти [PERSON] в повному обсязі. Після чого вона оформила документи на газ, воду та електроенергію. Їй також відомо, що відповідач на даний час проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], при цьому, після розірвання шлюбу, донька з відповідачем проживають на різних поверхах, але кухня у них спільна. Відповідач добровільно не хоче покидати вказаний будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на час продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], він був довіреною особою власника вказаної квартири [PERSON] Тому може пояснити, що з питання продажу вказаної квартири він спілкувався саме з [PERSON], яка є матір'ю позивача у справі, і кошти від продажу квартири він також отримував від [PERSON], про що він власноруч писав розписку про отримання від останньої коштів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що приблизно у 2002 році, точної дати вона не пам'ятає, до неї зверталася її знайома [PERSON], яка проживає неподалік від неї, щоб вона позичила їй гроші, оскільки їй необхідно купити для своєї доньки [PERSON] квартиру, а грошів недостатньо. В зв'язку з чим, вона позичила [PERSON] 500 доларів на тиждень, але з її згода остання повернула борг пізніше. При цьому свідок пояснила, що розписку вони не складали. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши представника позивача, пояснення свідків, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини, а саме: Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстровий номер 5889031 від 19.05.2004 року), а саме на квартиру № 1 яка становить ? частину будинку загальною площею 84,0 кв.м, з житловою площею 40,4 кв.м; розпискою [PERSON] від 29.05.2002 року про отримання ним від [PERSON], яка є матір'ю позивача, грошових коштів за продаж квартири; технічним паспортом та домовою книгою на квартиру, у яких позивач [PERSON] вказана її власником; виданим на ім'я [PERSON] державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13.09.2002 р. та технічною документацією на присадибну земельну ділянку площею 0,053 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] яка оформлена позивачем у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири за вищезазначеною адресою. Сторони у справі дійсно перебували у шлюбі з 24.06.1995 року, який між ними розірвано на підставі рішення Томаківського районного суду від 02.02.2015 року, що набрало законної сили 12.02.2015 р., копію якого додано до матеріалів справи. З договору купівлі-продажу, укладеного 29 травня 2002 року між позивачем та [PERSON], який діяв за нотаріально посвідченим дорученням від імені [PERSON], позивачем дійсно була куплена квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Даний правочин посвідчений державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Корнієнко Я.С., (реєстр за № 595) та зареєстрований Марганецьким МБТІ Дніпропетровської області 12.06.2002 року, реєстровий номер 11-2. Зі свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається що сторони у справі є батьками повнолітньої дитини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Тому з матеріалів справи суд вбачає, що спірна квартира була придбана позивачем, на час перебування її у шлюбі з відповідачем, але за кошти, які були отримані нею у дарунок від своїх батьків. Факт одноособової належності позивачу грошових коштів, за які була куплена нею 29.05.2002 року дана квартира, підтвердили в судовому засіданні вищевказані свідки. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право особистої приватної власності на нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved