Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить 2/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Окрім позивача з 26 січня 2011 року за вказаною адресою зареєстрований також її син - [PERSON], однак, як вказує позивач, фактично одразу після реєстрації відповідач за цією адресою не проживав, та на даний час не приймає ніякої участі в утриманні житлового будинку та господарських будівель. Позивач зазначає, що їй достеменно невідоме місце перебування відповідача. Наразі у зв'язку із суттєвим підвищенням тарифів на житлово - комунальні послуги та зміною порядку надання субсидій на оплату таких послуг у позивача виникла необхідність у зверненні до відділу субсидій, але реєстрація відповідача в належному позивачу будинку унеможливлює вчинення такої дії. Приймаючи до уваги зазначені обставини, а також неможливість врегулювання спору в досудовому порядку з тих підстав, що позивачу невідомо місце перебування відповідача, [PERSON] і вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином буоа повідомлна судом про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 26 червня 2015 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., та зареєстрованого в реєстрі за номером 1-784, належать 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] Факт належності позивачу 2/5 часток зазначеного домоволодіння підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №39745647 від 26 червня 2015 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно записів, наявних у домовій книзі будинку [ADDRESS] у ньому зареєстровані: [PERSON], [INFO], з 22 вересня 2010 року, та [PERSON], [INFO], з 26 січня 2011 року. Факт реєстрації відповідача [PERSON] за зазначеною вище адресою підтверджується також відповіддю Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №8021/01-27 від 02 листопада 2018 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачч по справі за адресою: будинок [ADDRESS] не проживає. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 10 липня 2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем [PERSON] Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, співвласником якого є позивач, порушено право останньої на володіння та розпорядження своїм майном;[PERSON]., будучи зареєстрованим у домоволодінні, співвласником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад один рік. Згідно із частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, [PERSON], зареєстрований у будинку [ADDRESS], співвласником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з 2013 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад один рік без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як співвласнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їй правами в зазначеному домоволодінні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції №23 від 24 липня 2018 року, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Outcome: approved