Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням виконавчого комітету Луківської сільської ради Житомирського району від 21 жовтня 1993 року їй було передано у приватну власність земельну ділянки на території с.Лука, Житомирського району загальною площею 0,50 га.: 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, та дві земельні ділянки площею 0,11 га. та 0,14 га. для особистого підсобного господарства, про що на її імя видано державний акт на право приватної власності на землю. В подальшому оригінал вищевказаного державного акту був втрачений, а тому реєстраційна служба відмовила в реєстрації земельної ділянки площею 0,14 га., оскільки встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки у правовстановлюючому документі, що втрачений з відомостями, що містяться у Державному земельному кадастрі, що стало підставою для звернення позивача до суду. В судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнали. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луківської сільської ради Житомирського району Житомирської області №32 від 21 жовтня 1993 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянки на території с.Лука, Житомирського району загальною площею 0,50 га.: 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку та дві земельні ділянки площею 0,11 га. та 0,14 га. для особистого підсобного господарства (а.с.4), на підставі якого імя [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №014591 (а.с.5). В подальшому оригінал вищевказаного державного акту був втрачений, про що свідчить оголошення в газеті «Житомирщина» (а.с.6). Рішенням реєстраційної служби Житомирського районного управління юстиції №14951177 від 06 серпня 2014 року [PERSON] відмовлено в реєстрації земельної ділянки площею 0,14 га., оскільки встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки у правовстановлюючому документі, що втрачений з відомостями, що містяться у Державному земельному кадастрі (а.с.3). Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, а також те, що спір між сторонами врегульовано при судовому розгляді справи.

Outcome: approved