Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитини повноліття. В обґрунтування позову навела наступне. Вона - позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 20 липня 2002 року по 26 травня 2009 року. Шлюб розірвано на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], актовий запис № 133 від 26.05.2009 року. Від шлюбу мають з відповідачем неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу та в даний час дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як мати, матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З моменту розірвання шлюбу та до теперішнього часу місце проживання відповідача позивачу невідоме. За увесь час після розірвання шлюбу відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, із власної воліне бачиться та не спілкується з дитиною, не бере участі в її вихованні, не цікавиться розвитком та здоров'ям дитини, а отже, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Більш того, відповідач жодного разу не поцікавився, за які кошти живе та виховується його дитина і, як наслідок, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, не виконує жодного з покладених законом на батьків обов'язку. Водночас, донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі, посилене харчування та прийом вітамінів, що тягне за собою додаткові витрати, які відповідача зовсім не турбують. Як мати, повністю утримує, лікує, дбає про всебічний та гармонійний розвиток дитини самостійно. Окрім того, донька додатково займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, дошкільних навчальних закладах. Ці заняття потрібні неповнолітній дитині для правильного формування світогляду та засвоєння принципів побудови суспільства, у якому ми живемо. Для розвитку дитини прикладає усі свої зусилля та можливості. Наразі неповнолітня донька [PERSON], [INFO], професійно займається східними танцями, являється чемпіонкою Євразії 2014 р., чемпіонкою України 2014-2015 рр. за версією УАВСТ, а також є дійсним сертифікованим тренером Всеукраїнської громадської організації «Українська Асоціація виконавців східного танцю». Для реалізації творчого потенціалу та підвищення рівня кваліфікації дитини необхідна постійна участь у різноманітних конкурсних програмах, навчальних майстер-класах, які в більшості випадків проходять за межами України. Оскільки відповідач участі у житті дитини не приймає, не цікавиться її успіхами та не надає згоди на виїзд дитини за кордон, розвиток творчого потенціалу дитини та її подальша кар'єра опинилися під загрозою. Неодноразово намагалася знайти свого колишнього чоловіка, щоб обговорити питання виховання, утримання та виїзду за кордон нашої спільної доньки, однак усі її спроби зустрітися з відповідачем були марними. Факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки [PERSON], а також повної відсутності у житті, утриманні та вихованні неповнолітньої доньки відповідача можуть підтвердити свідки: [PERSON]- мати, бабуся неповнолітньої [PERSON], [PERSON] - хрещена мати неповнолітньої [PERSON], [PERSON] Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості, вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою неповнолітню дитину. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В силу ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, підтримавши зміст позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи та про причини неявки у судове засідання, не подавав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у судовому засіданні пояснив, що згоден з позовом, підтримує висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], 2003 року народження. У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про одруження (а.с.11), свідоцтво про народження (а.с.12), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.13), довідка (а.с.14), довідка (а.с.15), дипломи (а.с.16,17,18,19,20), акт (а.с.40), висновок (а.с.46-47). Суд, оцінюючи на підставі ст.212 ЦПК України всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Позивачка та відповідач є батьками дитини [PERSON], що встановлено свідоцтвом (а.с.12). Шлюб між сторонами розірвано у 2009 році, що вбачається з свідоцтва (а.с.13). Дитина проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні, батько дитини проживає окремо, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, на батьківські збори до школи не з'являється, участі у шкільному житті доньки не приймає, що підтверджується довідкою (а.с.14), висновком (а.с.46-47). Дитина [PERSON] професійно займається східними танцями, являється чемпіонкою Євразії 2014 р., чемпіонкою України 2014-2015 рр. Для реалізації творчого потенціалу та підвищення рівня кваліфікації дитині всеукраїнської громадською організацією «Українська асоціація виконавців східного танцю» рекомендована участь у конкурсних програмах та навчаючих майстер - класах Міжнародного фестивалю в Ізраїлі, що встановлено довідкою (а.с.15), дипломами (а.с.16,17,18,19,20). Позивачкою для проживання, виховання та гармонійного розвитку дитини, створено всі необхідні умови, що встановлено актом (а.с.40). Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради, виконком вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] Станом на теперішній час, дитина не має можливості реалізувати свої творчі здібності та приймати участь у міжнародних змаганнях, у зв'язку з відсутністю письмової згоди батька на виїзд дитини за кордон, оскільки місце проживання та перебування останнього невідоме, з ним відсутній будь-який зв'язок та можливість вирішити питання щодо подальшого навчання та професійного розвитку доньки за кордоном, що в свою чергу суперечить законним правам та інтересам дитини на її фізичний, духовний, творчий та моральний розвиток, що вбачається з висновку (а.с.46-47). Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, СК України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року (з наступними змінами), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В силу ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Оскільки дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, на батьківські збори до школи не з'являється, участі у шкільному житті доньки не приймає, та у зв'язку з відсутністю можливості вирішити питання щодо подальшого навчання та професійного розвитку доньки за кордоном, що в свою чергу суперечить законним правам та інтересам дитини на її фізичний, духовний, творчий та моральний розвиток, суд вважає, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з даним позовом. На підставі ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved