Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 11.06.2015 виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №03. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 11 червня 2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільно з відповідачем вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживають з нею. Сімейне життя у них з відповідачем не склалося. Вони не мають того відношення один до одного як раніше до реєстрації шлюбу, вони не ведуть спільне господарство, у них з відповідачем різний бюджет. На теперішній час шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися. Спір щодо місця проживання дитини відсутній. За таких обставин, знаходження позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі суперечить інтересам позивача, тому вона просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони у справі одружені, шлюб зареєстрований 11 червня 2015 року виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №03, дошлюбне прізвище позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії[NUMBER], виданим 18.08.2015 виконавчим комітетом Закотненської сільської ради Новопсковського району Луганської області, батьком дитини є відповідач - [PERSON] З жовтня 2018 року чоловік і жінка перестали підтримувати шлюбні відносини. Зберігати свою родину сторони не мають наміру, про надання судом терміну для примирення категорично заперечують. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що дана родина розпалася остаточно, подальше спільне проживання чоловіка і жінки і збереження даної родини стали неможливими, а також, що це суперечить інтересам обох з подружжя. Тому такий шлюб відповідно до ст. 112 СК України необхідно розірвати, а позов - задовольнити При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позовні вимоги визнав. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.11.2018 позивачу було відстрочено сплату судового збору. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% від судового збору належного до сплати за даним позовом. Питання щодо повернення решти судового збору згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України судом не вирішується, оскільки ухвалою суду від 20.11.2018 відстрочено позивачу сплату судового збору.

Outcome: approved