Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів, набутих в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову вказала, що [INFO] в м.Макіївка Донецької області помер її батько [PERSON] , який як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку в Покровському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Після його смерті відкрилася спадщина у виді недоотриманих пенсійних виплат за період з 15.09.2017 по 30.09.2017 в розмірі 1899,07 грн., що підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого їй нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори. Звернувшись до відповідача з приводу виплати їй, як спадкоємцю першої черги за законом, вказаної суми, вона отримала відмову, так як відповідач вважає, що виплата недоотриманих пенсійних виплат відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» має здійснюватися лише за три роки з дня звернення за отриманням пенсії. А так як за виплатою вказаної суми вона звернулася 09.11.2020, відповідач у виплаті їй вказаної суми відмовив, зазначивши на відсутність недоотриманої пенсії за період з 08.11.2017 по 08.11.2020року. Зазначаючи на протиправність дій відповідача, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в порядку спадкування за законом зазначені в свідоцтві про право на спадщину пенсійні виплати в розмірі 1899,07 грн., поклавши на відповідача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду в сумі 908 грн. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. З відзиву Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на позовну заяву вбачається, що відповідач заперечує проти заявлених вимог і в обгрунтування своєї позиції зазначає, що на момент смерті [PERSON] мав недоотриману суму пенсії, яка входить до складу спадщини, на яку позивачка як спадкоємець померлого має право. Втім, відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, які пенсіонер не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються не більше як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату недоотриманої батьком пенсії 09.11.2020 року, тому з урахуванням цього положення у виплаті їй недоотриманої батьком за життя пенсії за період з 08.11.2017 року по 08.11.2020 року було відмовлено (а.с.44-45). Надавши правову оцінку виниклим правовідносинам та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та шлюб позивача (а.с.16-17). [INFO] батько позивачки помер. Смерть настала у м.Макіївка Донецької області, де він проживав, у віці 63 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (а.с.24). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори 09.11.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1040 (спадкова справа №110/2020), спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з недоотриманої пенсії в сумі 1899,07 грн., яка згідно довідки Покровського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 17.09.2020 №0581-07-8/12338 належала померлому [PERSON] , є його донька [PERSON] (а.с.27). 09.11.2020року [PERSON] , надавши необхідні документи, звернулася до відповідача відповідно до діючого Порядку з заявою про виплату їй неодержаної батьком пенсії, яка увійшла до складу спадщини. Відповідно до рішення №182153 Покровського об`єднаного Упрвління Пенсійного фонду України Донецької області у виплаті батькової пенсії їй було відмовлено. Мотивуючи своє рішення, позивач вказав на те, що згідно ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне стрхування» нараховані суми пенсії, на які пенсіонер за життя мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Так як період виплати недоотриманої пенсії складає три роки з дня звернення, а саме з 08.11.2017 по 08.11.2020, і за цей період неотриманої пенсії немає, позивачу було відмовлено у виплаті їй набутої в порядку спадкування за законом пенсії після смерті батька [PERSON] . Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.13,81,83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч.2 ст.36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали (ч.1). Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті суми пенсії ділиться між ними порівну (ч.2). У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч.3). З системного аналізу вищевказаних норм права слідує, що нарахована особі пенсія, яка не була їй виплачена, у разі смерті такої особи переходить в порядку спадкування до її спадкоємців. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1218, 1227 ЦК України спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії, допускається. При цьому необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання відповідних сум. Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, спадкоємець має право на отримання пенсії, що залишилась після смерті спадкодавця, яка не була виплачена за її життя, без будь-яких часових обмежень. Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як встановлено судом, відповідачем незаконно утримується належне позивачеві спадкове майно у виді недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 1899,07грн., нарахованої [PERSON] , право власності на яке в порядку спадкування за законом набула його донька [PERSON] . Відмова у виплаті успадкованих позивачем коштів становить порушення її права на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення Європейського Суду у справі «Копеський проти Словаччини»). Приймаючи до уваги наведене, а також правову позицію Верховного суду у подібних правовідносинах, викладену в постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 428/5418/18 (провадження № 61-48756св18), суд вважає за необхідне позовні вимоги позивач [PERSON] задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подання заяви майнового характеру, поданою до суду фізичною особою, сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 1 січня календарного року зазначена сума становить 908грн., яка сплачена позивачем 26.01.2021. Отже, вказана сума відповідно до п.1ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на відповідача.

Outcome: approved