Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що з 30.09.1994 по 28.08.2012 роки вона перебувала у шлюбі відповідачем. За період шлюбу [PERSON] за сумісні кошти придбали квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,58 кв. м., житловою площею 28,22 кв. м. Квартира була придбана на підставі договору купівлі-продажу. Перед розірванням шлюбу вони з відповідачем домовилися про добровільний розподіл спільного майна, але через деякий час відповідач відмовився добровільно ділити майно. На даний час квартирою користується відповідач та перешкоджає позивачу у користуванні нею, тому вона звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просила його задовольнити. Позивач надала суду письмову заяву що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем його реєстрації поштовими повідомленнями. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача,представника позивача, з'ясувавши обставини справи на підставі поданих доказів, встановивши правовідносини, що між сторонами склалися, суд вважає за необхідне позов задовольнити, враховуючи наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.1994 року (арк.с. 5). Шлюб розірваний 28.08.2012 року (арк.с. 4). Позивач фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення мирового судді судової ділянки № 5 від 27.07.2012 року шлюб припинений між сторонами 28.08.2012 року, про що складений актовий запис № 1500 від 06.09.2012 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (арк.с.4). Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу від 27.05.1997 року позивачем та відповідачем придбано у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] жилою площею 28,22 кв. м, загальною площею 43,58 кв.м., складається з двох кімнат та розташована за вищезазначеною адресою. Даний договір купівлі - продажу оформлено на покупця [PERSON], вартість майна 4500 грн. (арк.с.6). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За наведених обставин, на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України, оскільки перелічене майно придбане сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі та підтримання фактичних шлюбних відносин, воно є спільною сумісною власністю сторін. За змістом ст.68, ст.69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Чоловік і дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Визначаючи частки сторін у спільному майні, суд враховує вимоги ст. 70 Сімейного кодексу України, за якою у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач вважав, що частки у спільному майні мають бути рівними. Відповідач не скористався своїм правом надати належні та допустимі докази щодо необхідності відступити від засади рівності часток. Відповідно до ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя - вони продовжують здійснювати це право (розпоряджатися майном) невизначений проміжок часу у порядку, встановленому ч.2 ст.68 СК України, ст.369, ст.370, ст.372 ЦК України, при цьому один із співвласників у будь-який час має право розпорядитися своєю власністю у порядку, встановленому законом, незалежно від факту порушення його права власності. Початок перебігу строку давності для вимоги про поділ майна пов'язується з фактом порушення права одного із співвласників. Судом встановлено, що позивач подав позов у межах строку тпозовної давності. Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, поділивши майно, набуте подружжям за час шлюбу, на рівні частки, а саме по ? частину квартири [ADDRESS], яку придбано в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 27.05.1997 року Державним нотаріусом Артемівської нотаріальної контори, про що зроблено відповідний запис в реєстрі за № 1-4363, кожному: позивачу - [PERSON] та відповідачу - [PERSON]. З відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору частково у розмірі 121,80 гривень.

Outcome: approved