Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2013 року по липень 2019 року в розмірі 60129 гривень 30 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач згідно рішення Богуславського районного суду Київської області у справі зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2013 року і до повноліття. Богуславським районним судом виконавчий лист було направлено до Здолбунівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, де було відкрито виконавче провадження. Згідно довідки Здолбунівського районного ВДВС ГТУЮ у Рівненській області № 17346 від 14.08.2019 року заборгованість за виконавчим листом станом на 05.02.2019 року становить 60129 гривні 30 копійок. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, шляхом направлення судових повісток, які він відмовився отримувати. Про причини неявки відповідач не повідомив, не звертався з клопотанням про розгляд справи без його участі, тому відсутні поважні причини неявки в судове засідання. Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд визнав за можливим провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області 07 травня 2010 року. Відповідач [PERSON] згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 січня 2014 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2013 року і до повноліття. Позивачка [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2013 року по липень 2019 року в розмірі 60129 гривень 30 копійок, виходячи із розрахунків заборгованості, які зроблені старшим державним виконавцем Здолбунівського РУ ЮВ ДВС. Вказаний розрахунок заборгованості перевірений судом і не викликає сумнівів, оскільки відповідно до ст. 195 ч.4 Сімейного Кодексу України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем. В силу ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України). Відповідно до роз`яснень викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Під ухиленням від сплати аліментів Закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. За правовою природою аліменти - це зобов`язання з виплати періодичних платежів, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Як, вбачається з матеріалів справи відповідач не надав доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Докази, що спростовують даний висновок суду, станом на час розгляду справи відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно розрахунку позивача, пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 60129 (шістдесят тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 30 копійок, з чим суд погоджується. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до частини першої статті 196 СК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, які набрали чинності 08 липня 2017 року, передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічних висновків щодо застосування норми статті 196 Сімейного кодексу України дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року № 6-300цс16. Зважаючи на те, що стягнення аліментів визначено періодичними щомісячними платежами, то прострочення їх сплати настає з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто першого числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). З урахуванням наведеного, проведений позивачем розрахунок неустойки (пені) є вірним, що відповідачем не оспорено та не спростовано. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідачем не сплачувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи суми щомісячної заборгованості та виходячи із розрахунку наданому суду, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2013 року по липень 2019 року складає 60129 (шістдесят тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 30 копійок. Разом із тим, зважаючи на те, що позивачем була заявлена до стягнення неустойка за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за вказаний період у розмірі 60129 (шістдесят тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 30 копійок, враховуючи, що в порядку ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 60129 (шістдесят тисяч сто двадцять дев`ять) гривень 30 копійок у якості відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати (неустойки). За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п.3 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] у справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача [PERSON] в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved