Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 12.05.2008 року був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №602/25-223, в якому вказані сторони: АКБ «Укрсоцбанк», як кредитор, та [PERSON], як позичальник, який позивачка підписала. В договорі зазначено, що відповідач [PERSON] є начальник Шевченківського відділення Львівської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», діє на підставі Статуту, та діє на підставі довіреності №4899 від 29.12.2007 року, посвідченої нотаріусом [PERSON]. Вважає, що відповідач не діяла від імені банку, оскільки довіреність не видана за підписом голови правління банку. Тому вважає, в договорі про надання відновлювальної кредитної лінії [PERSON]Я є стороною договору. Просить змінити правовідношення в договорі поруки №602/25-223 від 12.05.2008 року, та вказати замість кредитора «АКБ СР «Укрсоцбанк» вказати кредитором «Гавалко Наталію Ярославівну». Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що договір про надання відновлювальної кредитної лінії підписувався між позивачем і відповідачем в кафе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та розгляд справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на безпідставність такого, та просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законами або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ст.237 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. Судом встановлено, що 12.05.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Шевченківського відділення Львівської обласної філії Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» [PERSON], яка діяла на підставі статуту АКБ «Укрсоцбанк» та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 29.12.2007 року за реєстровим № 4899, та [PERSON] позичальником, укладено про надання відновлюваної кредитної лінії № 602/25-223./а.с.5-9,15/ З зазначених договору вбачається, що [PERSON] діяла під час їх укладання не від власного імені, а від імені банку, мала повноваження на вчинення цих дій. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що відповідно до вимог ст.513 ЦК України заміна кредитора вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові та за згодою кредитора. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, становлених с. 61 ЦПК України. Стороною позивача жодним чином не доведені підстави своїх позовних вимог, та не подано жодних доказів, які б їх підтверджували. Крім того, суд також враховує, що питання повноважень [PERSON] укладати від імені банку договори з позичальником [PERSON] вже було предметом розгляду в судових інстанціях, за рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 20.05.2014 р. та Ухвалою Львівського апеляційного суду м.Львова від 07 вересня 2017 року, Ухвалою Львівського апеляційного суду м. Львова від 28 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] згідно до наказу № 63-П від 06.03.2007 року /а.с.45/ про переведення з 12.03.2007 року на посаду начальника Шевченківського відділення Львівської обласної філії Укрсоцбанку, довіреності від 29.12.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 4899 /а.с.44-44 зворот/, та довіреності від 18.12.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5471 /а.с.16-16 зворот/, мала право представляти інтереси банку, в тому числі укладати договори, а також додаткові угоди (договори про внесення змін та/або доповнень) до них та договори (угоди) про їх розірвання, пов'язані із забезпеченням виконання зобов'язань за договорами. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на зазначене , суд вважає позов не обґрунтованим та таким , що підлягає відмові.

Outcome: dismissed