Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради (далі - Рада) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця Курчатова, 62а. (далі: спірний будинок). Вимоги мотивувала тим, що з 2001 року вона з дозволу [PERSON] власника спірного будинку - проживає у спірному будинку, володіє та користуються ним, жодна особа протягом всього цього часу не заявила про свої претензії на спірний будинок, яким вона користується. [PERSON] помер 7 грудня 2016 року. Спадщину після нього ніхто не прийняв. У звязку з цим, позивач вважає, що має право на визнання права власності на вищевказаний спірний будинок за набувальною давністю як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років. В судовому засіданні позовні вимоги представник позивача підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти того, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років [PERSON], але не визнала позовні вимоги через те, що вважає, що Рада не може бути відповідачем по справі, тому що права на спірний будинок як відумерло майно не отримувала. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із положеннями\~статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~статті 89\~ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті, відповідно до ст.265 ЦПК України. Згідно із\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що з 2001 року позивач [PERSON] проживає в спірному будинку та проживає в ньому по теперішній час, постійно доглядає за будинком: здійснює повний комплекс робіт, необхідній для підтримки зазначеного будинку в задовільному стані, проводить ремонти, постійно сплачують комунальні послуги тощо, що в судовому засіданні підтверджено дослідженими чисельними письмовими доказами (а.с.6,22-48). Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Щодо не згоди відповідача [PERSON] з тим, що саме Рада є відповідачем, то суд враховує, що відповідно до п.13 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Тобто, виходячи із наведеного у звязку з тим, що попередній власник спірного будинку помер (а.с.104), а правонаступників в нього не має (а.с.126,127), то позивач правомірну та обґрунтовано звернувся з позовом до Ради, як до органу, уповноважений управляти майном територіальної громади місті Ізмаїл, тому що власник спірного майна на теперішній час не відомий. Жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України в заперечення позову відповідач суду не надав, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved