Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона проживає та зареєстрована в житловому будинку в с.Кривче по вул. Центральна, 17 Борщівського району Тернопільської області, в якому окрім неї зареєстрована та проживає її мати [PERSON] а також зареєстрований її чоловік відповідач [PERSON], який з 2004 року там не проживає, участі в утриманні будинку не приймає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її мати відповідачу не чинили. Поряд з тим зазначила, що свідоцтва про право власності на будинок немає, однак вона та її мати [PERSON] є фактичними власниками данного будинковолодіння за вищевказаною адресою, оскільки таке в період з 1986 по 1991 рр. належало до суспільної групи двору колгоспника, членами якого у вказаний період, і зокрема станом на 15.04.1991 року були вона, її мати [PERSON] та батько [PERSON], який помер 14.01.2008 року. Враховуючи те, що відповідач більше року за вказаною адресою не проживає, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по вул. Центральна, 17 в с. Кривче Борщівського району Тернопільської області. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позов з підстав, наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності суду не надав. Третя особа [PERSON] на розгляд справи не з»явилася. В поданій до суду заяві просила справу слухати у її відсутності, при цьому зазначила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, в будинку № 17 по вул. Центральна в с.Кривче Борщівського району Тернопільської області є зареєстрованими позивач [PERSON], її мати третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON]. Останній за спірною адресою не проживає з 2004 року. Поряд з тим, встановлено, що вищевказане будинковолодіння відносилося до колгоспного двору, і станом на 15 квітня 1991 року (тобто на момент набрання законної сили Законом України Про власність) [PERSON], батько позивача, який помер 14.01.2008 року, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] були єдиними його членами. Відповідно до норм статтей 120, 123 Цивільного Кодексу (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності, розмір долі члена двору встановлювався виходячи з рівності долей всіх членів двору. Відповідно до п.6 а) постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включаються перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). А отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на відповідній правовій основі, кожен зокрема, набули право на 1/3 частину будинковолодіння, яке було розміщене по вул.Центральна, 17 в с.Кривче Борщівського району Тернопілської області, однак у визначеному законом порядку, не оформили своє право власності на вказаний нерухомий обєкт. Зазначені обставини в ході розгляду справи сторонами не оспорювались, були стверджені довідками Кривченської сільської ради №1294, №1367 від 30 листопада 2015 року, актом обстеження матеріально побутових умов проживання №1368 від 30.11.2015 року, складеного комісією Кривченської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, копією погосподарського особового рахунку № 15 за 1986 1990 роки, 1991 1995 роки, показами свідків, з яких вбачається, що позивач [PERSON] та її мати третя особа [PERSON], яка є головою двору, фактично являються власниками вищевказаного домоволодіння, а відповідач [PERSON] зареєстрований в господарстві, однак не проживає з 2004 року. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Окрім цього, той факт, що відповідач [PERSON] у спірному помешканні більше 11 років не проживає і таке для власних потреб не використовує, стверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, належним [PERSON] та [PERSON], є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі у виді судового збору. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст.317, 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved