Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 09 квітня 2010 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, від цього шлюбу 09 листопада 2010 року в них народилася дитина [PERSON], який проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з липня 2014 року, спільне господарство не ведеться. Враховуючи, що на даний час відповідач не працює, його прибутки позивачу не відомі, надавати матеріальну допомогу на утримання дитини він відмовляється, позивач звернулася до суду і просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, звернулась на адресу суду з письмовою заявою, у якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх в повному обсязі, зазначивши, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, яка була направлена відповідно до ч. 5\~ст. 74 ЦПК України\~на адресу за місцем його останньої реєстрації. При таких обставинах, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності відповідача, який не зявився, тобто ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня предявлення позову в суд. Як було встановлено судом і таке підтверджується матеріалами справи, сторони з 09 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2), від якого в них народилася дитина син [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Дитина мешкає з матірю [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Часів Яр, вул. О.Кошового, б. 16, кв. 56, і знаходиться на її утриманні. Відповідач, який є батьком цієї дитини, мешкає від неї окремо і добровільно допомогу на утримання дитини не надає. При цьому, він має змогу таку матеріальну допомогу надавати, оскільки є працездатним. Ці обставини сторонами у справі не оспорювались, а тому в порядку ст.61 ЦПК України додаткового доведення не потребують і приймаються судом до уваги. Проаналізувавши надані суду докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд дістається висновку, що відповідач [PERSON], який є батьком неповнолітньої дитини, не виконує покладених на нього Сімейним законодавством України батьківських обовязків відносно утримання своєї неповнолітньої дитини, тому кошти на утримання дитини підлягають стягненню з нього в примусовому порядку у вигляді аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, у тому числі й стан здоровя дитини та відповідача, їх матеріальне становище, можливість відповідача надавати допомогу своїй дитині, тому вважає, що позивач обґрунтовано ставить питання про стягнення з відповідача аліментів саме у частці від заробітку (доходу) і таке не суперечить положенням ст. 183 ч.1 СК України. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також факт визнання позову відповідачем, суд погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів і вважає що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі, судом встановлено не було. Як передбачено ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються від дня предявлення позову в суд. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, підлягає стягенню на користь держави судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved