Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт за якою вона отримала кредит у розмірі 17617,11 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В лютому 2014 року відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаною Генеральною угодою станом на 13.01.2014 р. в розмірі 21629,62 грн., який рішенням суду від 25.04.2014 р. задоволено. 19.05.2014 р. рішення набрало законної сили та виконавчий лист по ньому був предявлений відповідачем до виконавчої служби. 09.08.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з виплатою боргу в сумі 21629,62 грн. Однак 20.07.2017 р. приватний нотаріус [PERSON] вчинив виконавчий напис № 9400 від 20.07.2017 р. про стягнення з неї заборгованості за Генеральною угодою від 06.10.2012 р. за період з 06.10.2012 р. по 14.06.2017 р. в сумі 36764,00 грн. та за витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. Вважає, що в даному випадку відповідачем порушено ст 61 Конституції України, оскільки вона двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, хоча відповідачу було достеменно відомо про наявність рішення суду, розміру заборгованості, стягнутої за ним, періоду стягнутої заборгованості, тощо. Крім того, відповідачем порушено строк позовної давності, що не може бути вирішено в позасудовому порядку. Тому з врахуванням уточненого 12.02.2018 р. позову просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис від 20.07.2017 р. зареєстрованого в реєстрі № 9400, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за Генеральною угодою від 06.10.2012 р., укладеною між нею та відповідачем, про стягнення з неї заборгованості в сумі 36764,00 грн. та стягнення витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено у виконавчому провадженні № 54947427, яке перебуває в Довгинцівському ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, стягнення на підставі виконавчого документу, а саме: виконавчого напису від 20.07.2017 року № 9400, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та привал надання продукту кредитних карт від 06.10.2012 року укладену між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Генеральною угодою від 06.10.2012 року в сумі 38564,00 грн., до набрання законної сили судовим рішенням. В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не повідомив причини неявки, письмових пояснень не надав. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2014 року по справі № 211/545/14-ц, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 06.10.2012 р. в розмірі 21629 гривень 62 коп., з яких: 16929,72 грн. заборгованість за кредитом; 3193,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом та 0,00 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1006,17 грн. штраф (процентна складова), судовий збір в сумі 243,60 грн. Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 09.08.2017 р. закінчено виконавче провадження з виконавчого листа № 211/545/14-ц виданого 25.04.2014 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 21629,62 грн. в звязку зі сплатою та перерахуванням коштів (а.с. 7-8 копія постанови).. Однак 20 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», з [PERSON], [INFO] не сплачену в строк за Генеральною угодою № б/н від 06.10.2012 р. суму в розмірі 36764,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16929,72 грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 13757,87 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 4852,21 грн., штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди в розмірі 1224,20 грн. та витрати повязані із вчиненням виконавчого напису 1800,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення 1712 днів, а саме з 06.10.2012 р. по 14.06.2017 р. (а.с. 9 копія виконавчого напису). Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 20.10.2017 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 9400 виданого 20.07.2017 р. приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 38564,00 грн. (а.с. 10-11 копія постанови). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 33 Закону України «Про іпотеку», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), а також Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 (чинними на момент вчинення спірних виконавчих написів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пунктів 1.1-1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Вказаним Переліком встановлено, що для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, пунктом 2.1 глави 16 Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 05 липня 2017 року справа № 754/9711/14-ц. З аналізу матеріалів справи вбачається, що відповідачу було достеменно відомо про факт винесення судом 25 квітня 2014 року рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] за Генеральною угодою від 06.10.2012 р., (так як ним було предявлено виконавчий лист до виконання виконавчій службі) та сплату останньою в серпні 2017 року боргу в повному обсязі, однак після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 09.08.2017 р. відповідачем в жовтня 2017 року подається таки оспорюваний виконавчий напис нотаріуса на виконання до державної виконавчої служби про стягнення тих же сум за тим же договором. Так, згідно тексту судового рішення та виконавчого напису нотаріуса, з позивача стягнуто двічі як заборгованість за тілом кредиту (16929,72 грн.) так і суми штрафів (фіксована та процентна складова), заборгованість же по відсоткам проведена за виконавчим написом за період з 06.10.2012 р. по 14.06.2017 р., хоча за рішенням суду борг по відсоткам стягнуто станом вже на 13.01.2014 р., що також свідчить про відсутність факту безспірності заборгованості. Крім того, суд вважає, що стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса за період майже 5 років, також ставить під сумнів факт безспірності суми боргу та правомірність виконавчого напису. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву до суду та доказів на його підтвердження, не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, тому з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. сплаченої при подачі позову до суду (а.с.1) та судовий збір в сумі 320,00 грн., сплаченої за подання заяви про забезпечення позову (а.с.14). Крім того, згідно частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвали суду від 13.12.2017 року протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved