Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач - [PERSON] була прийнята на роботу відповідно до наказу СЯ859 від 15.06.2013 року на посаду офіціант ресторану [ADDRESS] ТОВ «СУШИЯ». Наказом №0715 від 15.07.2019 ТОВ «СУШИЯ» переведена на посаду адміністратор залу до ресторану 1706 Київ пр-т Палладіна (РЕСТОРАН 1706) з 16.07.2020. Наказом №0702 від 02.07.2020 ТОВ «СУШИЯ» позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавство про працю (ч. 3 ст.38 КЗпП України). Під час роботи в РЕСТОРАНІ 1706 ТОВ «СУШИЯ», з 16.07.2019 по 02.07.2020 року ТОВ «СУШИЯ» повинно виплатити позивачу заробітну плату, премії тощо у сумі (грн) 213 160,56 грн. Відповідно до даних програмного забезпечення «1С» - ТОВ «СУШИЯ» нарахувала плату за спірний період всього 134 136,77 грн. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу - позивача, які надані ПФУ та Виписці по картковому рахунку ім`я позивача,- ТОВ «СУШИЯ», як роботодавець, виплатило тільки (грн) 62 239,99 у зв`язку з чим утворилась заборгованість по оплаті заробітної платі у сумі (грн) 150 920,57, яка підлягає стягненню на користь позивача. Тому позивач просила суд стягнути із ТОВ «СУШИЯ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі (грн) 150 920,57 грн. Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення 16408,45 грн. Ухвалою судді Пінкевич Н.С. від 01.09.2020 року відкрито позовне провадження у дані справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 року головуючим суддею у даній справі визначено суддю Волчка А.Я. Відповідачем подано до суду відзив згідно якого, відповідача просив відмовити у вимогах позову в повному обсязі. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав до суду клопотання згідно якого просив слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив позов задоволити. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2013 року, на підставі Наказу №СЯ000000859 [PERSON] була прийнята на посаду «офіціант у підрозділ ресторан «Сушия» у м. Київ, по вул. Городецького, з погодинною оплатою праці з окладом 6 грн. 88 коп. На підставі Наказу №100/2-з від 01.12.2014 та повідомлення від 01.12.2014 року про зміну істотних умов праці, Позивач в той же день повідомила про свою згоду на роботу за зміненими умовами: на умовах неповного робочого часу з оплатою пропорційно відпрацьованому часу з 01.02.2015 року з місячною нормою робочих годин для офіціантів, офіціантів-інструкторів та адміністраторів залу 90 годин на місяць. Відповідно до заяви Позивача від 07.07.2015 року, на підставі Наказу № СЯ000000874 13.07.2015. останню було переведено до підрозділу ресторан «Сушия» у м. Київ, по вул. Б.Хмельницького з погодинним окладом в розмірі 7,30 грн. 16.01.2017 року, на підставі Наказу № СЯ000000125 позивача з 16.01.2017 було переведено на посаду офіціант-інструктор з погодинним окладом в розмірі 19,34 грн. На підставі Наказу № 0121/14-к/тр 21.01.2019, позивача було переведено з 29.01.2019 до підрозділу ресторан «Сушия» у м. Київ просп. Перемоги,3 на таку саму посаду на 0,25 ставки з окладом 4 173,00 з оплатою пропорційно відпрацьованого часу. 19.03.2019 року, на підставі Наказу № 0319/15-к/тр від 19.03.2019, позивача було переведено до підрозділу ресторан «Сушия» у м. Київ, вул. Берковецька, 6Д на тих самих умовах праці. 15.07.2019 року, на підставі Наказу № 0715/27-к/тр від 15.07.2019, позивача було переведено з 16.07.2019 до підрозділу ресторан «Сушия» у м. Київ, просп. Паладіна на посаду адміністратор зміни на 0,5 ставки з окладом 4 340,00 з оплатою пропорційно відпрацьованого часу. Наказом №0702/1-к/тр від 02.07.2020 в.о. генерального директора ТОВ «СУШИЯ» позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням законодавство про працю (ч. 3 ст.38 КЗпП України). Відповідно до копії розрахункових листків за червень 2020 та липень 2020 позивач у квітні 2020 року відпрацював 191,64 години, тарифна ставка позивача складала 60,5 грн/год. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, за період з 16.07.2019 по 02.07.2020 року, згідно програмного забезпечення «1С» - ТОВ «СУШИЯ», ТОВ «СУШИЯ» було нараховано позивачу заробітну плату, у розмірі 213 160,56 грн. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу - позивача, які надані ПФУ та Виписці по картковому рахунку ім`я позивача,- ТОВ «СУШИЯ», як роботодавець, виплатило тільки (грн) 62 239,99 грн. Із частини першої статті 3 КЗпП України вбачається, що до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з абзацом десятим пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть різнитися залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 указаної Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Відповідно до статті 116 КЗпП України Стаття при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків у момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. В даному випадку між сторонами виник спір щодо розміру виплати усіх сум які має виплатити роботодавець при звільненні працівника. Позивачем було надано розрахунок про наявність заборгованості у відповідача по заробітній платі у розмірі 150 920,57 грн. Даний розрахунок належними та допустимими доказами відповідачем не спростовано. А отже відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед позивачем з врахуванням бухгалтерських даних та індивідуальних відомостей про застраховану особу. Стаття 76 ЦПК України\~визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України\~визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким, що підлягають до задоволення у повному обсязі. В силу\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно та

Outcome: approved