Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом та просить визнати за нею право власності на 2/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р., її бабусі - [PERSON], її матері - [PERSON] та їй, належить квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних частках (по 1/3 частки). [PERSON] померла [INFO]. (Свідоцтво про смерть [NUMBER]). [PERSON] померла [INFO]. (Свідоцтво про смерть [NUMBER]). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 04 березня 2014 р. державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., зареєстрованому в реєстрі за № 3-30 спадкоємцем майна матері [PERSON] є вона, а спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: грошових коштів на картковому рахунку, відкритому у відділенні «Головне міське» Луганської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які їй належали, а також грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які належали її бабусі [PERSON], спадкоємцем якої була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (Спадкова справа № 271/2013 рік). Щодо спадкування часток квартири за адресою: [ADDRESS], які належали - [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки), то у видачі Свідоцтва про права на спадщину на 2/3 частки вказаної квартири, державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2014 р. було відмовлено, оскільки як виявилось, право власності на частку вищевказаної квартири не зареєстроване власниками (спадкоємцями) згідно ст.182 ЦК України. При цьому було зазначено, що на вказане майно спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є [PERSON], яка спадщину прийняла (ст.1269 ЦК України) після смерті [PERSON], котра, в свою чергу фактично (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]., але не оформила своїх спадкових прав. Але, право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS], які належали - [PERSON] (1/3 частки) та - [PERSON] (1/3 частки), згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р. за їхнє життя не було зареєстровано у МКП БТІ м. Луганська, яке у той час здійснювало державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна. Таким чином, нотаріус не міг видати Свідоцтво про право спадщину у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності померлих [PERSON] та [PERSON] щодо вказаних часток у квартирі, які їм належали. У зв'язку з вищевикладеним вона звернулась до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача та позивач участі не брали, відповідно до письмового клопотання представник просив розглянути справу у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Луганської міської ради в судовому засіданні участі не брав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р., її бабусі - [PERSON], її матері - [PERSON] та їй, належить квартира за адресою: [ADDRESS] в рівних частках (по 1/3 частки) (а.с. 12). [PERSON] померла [INFO]. (Свідоцтво про смерть [NUMBER]), [PERSON] померла [INFO]. (Свідоцтво про смерть [NUMBER]) (а.с. 10). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданому 04 березня 2014 р. державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., зареєстрованому в реєстрі за № 3-30 спадкоємцем майна матері [PERSON] є [PERSON] (а.с. 9), спадщина, на яку видане свідоцтво складається з: грошових коштів на картковому рахунку, відкритому у відділенні «Головне міське» Луганської філії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які їй належали, а також грошових вкладів, які зберігалися у філії Ощадного банку м. Луганська, які належали [PERSON], спадкоємцем якої була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (Спадкова справа № 271/2013 рік). Щодо спадкування часток квартири за адресою: [ADDRESS], які належали - [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (1/3 частки), то у видачі Свідоцтва про права на спадщину на 2/3 частки вказаної квартири, державним нотаріусом Четвертої Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М. згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 березня 2014 р. було відмовлено, оскільки як виявилось, що право власності на частку вищевказаної квартири не зареєстроване власниками (спадкоємцями) згідно ст.182 ЦК України (а.с. 8). При цьому було зазначено, що на вказане майно спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України є [PERSON], яка спадщину прийняла (ст.1269 ЦК України) після смерті [PERSON], котра, в свою чергу фактично (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]., але не оформила своїх спадкових прав. Але, право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS], які належали - [PERSON] (1/3 частки) та - [PERSON] (1/3 частки), згідно Свідоцтва про право власності на житло від 10 лютого 2005 р., виданого Управлінням Луганської міської Ради приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі на підставі Розпорядження № 389 від 10.02.2005 р. за їхнє життя не було зареєстровано у МКП БТІ м. Луганська, яке у той час здійснювало державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Як зазначено у ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивач з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку і визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі ст.ст. 328,392,1216,1218,1268,1297 ЦК України та

Outcome: approved