Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: встановити факт проживання її [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по [INFO] (день смерті); визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON]; змінити черговість одержання права на спадщину з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом та визнати її спадкоємицею першої черги за законом на рівні з іншою спадкоємицею цієї черги - відповідачем [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON], що помер [INFO]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а саме - на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS]; визнати за позивачем - [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом, а саме - на ? частину гаражного боксу [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] з 2007 року проживала разом з цивільним чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вела спільне господарство, спільно купували речі, побутову техніку, їжу, оплачували комунальні послуги тощо. Шлюб не був зареєстрований у органах РАЦС, оскільки не було на те необхідності. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме - на квартиру [ADDRESS] та гаражний бокс [ADDRESS]. 03.08.2015 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори і відповідач - [PERSON], яка є рідною дочкою спадкодавця. 07.09.2015 року позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Київської міської нотаріальної контори, а також повідомила про звернення до суду з позовом з приводу вищезазначеної спадщини, про що листом від 09.09.2015 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила позивача про зупинення нотаріальних дій до вирішення справи в суді. Задовго до смерті [PERSON] відповідач [PERSON], яка є рідною донькою [PERSON] перестала спілкуватися з батьком, не цікавилася його життям, не підтримувала з ним ніяких стосунків, фактично ухилилася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, оскільки тяжко хворів, - через хворобу на церебральний атеросклероз не міг самостійно підійматися з ліжка та пересуватися, не міг працювати, виходити на вулицю, самостійно собі купувати продукти харчування, обслуговувати себе, в силу чого сильно страждав і потребував стороннього догляду, який йому надавала саме позивач. За його життя будь-якої матеріальної чи іншої допомоги від дочки він не отримував навіть під критичного загострення хвороби. Позивач зазначила, що вони з цивільним чоловіком були інвалідами і вона єдина, хто була з ним до самої смерті, піклувалася про нього, надавала моральну та матеріальну підтримку, утримувала його. На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років до часу відкриття спадщини позивач надала акт ЖЕД про її проживання у квартирі [PERSON], фотокартки, довідки з лікарень і документи МСЕК, особисті папери [PERSON], а також просила допитати заявлених нею свідків. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] і її представник позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях і додаткових письмових поясненнях, які обґрунтовують тим, що [PERSON] є єдиною рідною донькою померлого [PERSON], у1999 році шлюб між її батьками було розірвано, проте, і вона ї її мати підтримували добрі стосунки та спілкувались між собою протягом усього життя спадкодавця. [PERSON] неодноразово приходив до своєї доньки, був на її весіллі, на усіх родинних святах, спілкувався тісно як з донькою, так і з її чоловіком та свекрухою. 24.08.2011 року в [PERSON] стався інсульт, він був доставлений до Олександрійської лікарні, де перебував з 24.08.2011 року по 09.09.2011 року. [PERSON] приїхала до лікарні, спілкувалася з лікарем та в подальшому дотримувалася рекомендацій. Оскільки в [PERSON] був діагностований інсульт, лікар, який займався лікуванням, порадив відповідачці найняти батькові працівника, який би завжди знаходився біля хворого. Відповідач найняла батькові двох працівників лікарні, - медсестру та санітара лікарні, які доглядали його у лікарні. У тому ж 2011 році в лікарні відповідач вперше і побачила позивача [PERSON], спочатку подумала, що це колега по роботі її батька, однак, батько їй сказав, що це його квартирантка, пояснив, що [PERSON] запропонувала йому прибирати та готувати для нього, на що він погодився. Жодного разу нікому зі своїх близьких [PERSON] не сказав, що проживає, чк чоловік з дружиною із позивачкою, як і про намір у майбутньому створювати сім'ю. Після виписки [PERSON] з лікарні він почав добре ходити, самостійно одягався та обслуговував себе, лише мова спочатку у нього була повільною, і лише згодом нормалізувалася, тому відповідач просила оцінити критично доводи позивача про безпорадний стан батька. В грудні 2011 року [PERSON] було оформлено ІІ групу інвалідності, однак, вже через певний час він почав працювати. [PERSON] повністю забезпечував себе матеріально, отримував пенсію, окрім тог, мав значні заощадження, в тому числі й тому, що добре заробляв до хвороби. За житті [PERSON] розповідав про [PERSON], часто говорив, що у позивачки ніколи не має грошей, хоча вона працює, про е, що увесь час остання скаржиться на своє погане здоров'я, коли він просить її щось зробити по господарству. Відповідач пояснила в судовому засіданні, що 28.05.2015 року їй зателефонувала позивач і повідомила, що у [PERSON] стався гіпертонічний криз, його доставлено в лікарню. [PERSON] зв'язалася з дядьком [PERSON] - рідним братом [PERSON], який дав гроші, а вона одразу ж привезла гроші в лікарню і передала їх позивачу на лікування батька. З батьком відповідач тоді не поспілкувалася, оскільки позивач зазначила, що він спить і його не можна турбувати. Наступного дня вранці [PERSON] передзвонив до відповідача та сказав, що йому нічого не потрібно, бо у нього все є. Залишитись в лікарні в той час відповідач не змогла, оскільки значно раніше запланувала виїзд за місто з малолітньою дитиною на канікули. 16.06.2015р. [PERSON] виписали додому. Цього ж дня ввечері відповідачу зателефонувала позивачка, яка розповідала про здоров'я батька, зазначивши, що батько вередує та грубить, у зв'язку з чим попросила, щоб відповідач здала його в психіатричну лікарню, бо сама вона не може цього зробити, тому що вона йому ніхто. Відповідач радикально відмовилась від зазначеної пропозиції, на що позивач заявила, що якщо [PERSON] до наступного дня не напише відмову від квартири її батька, то [PERSON] залишить ключ під дверима та піде геть. На це відповідач не погодилась, зазначивши, що позивача ніхто не тримає і вона особисто приїде до батька разом із свекрухою, яка залишиться постійно доглядати його. Про смерть батька відповідач дізналась від свого рідного дядька [INFO]. [PERSON] поховали на кошти відповідача, він був кремований. На заховання праху спадкодавця позивачка не прийшла, не зважаючи на обіцянку бути. Прах був похований сім'єю відповідача та її дядьком на Байковому кладовищі. Відповідач просила врахувати, що з часу знайомства її батька з позивачем до своєї смерті [PERSON] ніколи не говорив, що проживає з нею однією сім'єю, як чоловік і дружина, що вони ведуть спільне господарство, а навпаки казав, що позивач виконує хатню роботу. З часу, коли позивач почала жити у батька в 2011 році й до смерті батька минуло близько чотирьох років, тому встановити факт проживання не менше 5 років до дня відкриття спадщини, як і встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем саме однією сім»єю, жодних підстав немає. [PERSON] за життя не прийняв рішення зареєструвати з позивачем шлюб чи зареєструвати її в своїй квартира, не залишив на неї заповіт, не подарував їй квартиру чи її частину, як і не уклав з нею договір довічного утримання. На підтвердження наведених нею обставин відповідач надала письмові докази, просила допитати заявлених нею свідків і критично поставитися до наданих позивачем з особистого архіву її батька документів, як на джерела обізнаності позивача про деталі життя спадкодавця, пояснивши, що з часу смерті батька доступ до квартири вона не має, в квартирі проживає позивач, яка володіє як речами, так і документами її батька. Представник третьої особи - Першої Київської державної нотаріальної контори в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, проте, направив до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі і ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, їх представників, допитавши заявлених свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (т. 1 а.с. 3). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно - квартиру [ADDRESS] та гаражний бокс [ADDRESS]. Квартира і гараж належали померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2003 року (1/2 частину квартири та 1/2 частина гаражного боксу), зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації, за реєстр. за № 136 від 20.05.2003 року, а також відповідно до договору дарування від 02.08.2003 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №д-1523-243, реєстровий № 1735 від 16.09.2003 року, укладеного між ним та його рідним братом [PERSON] (т 1 а.с. 29-30). 07.09.2015 року позивач [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори, а також повідомила про подачу позовної заяви до суду з приводу вищезазначеної спадщини (т. 1 а.с.114). 03.08.2015 року відповідач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори (т. 1 а.с. 97). Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про шлюб, копією паспорту (т.1 а.с. 104-109) Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Даний факт має юридичне значення для позивача [PERSON], оскільки відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підтвердження факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON] без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини позивачем надані акт ЖЕД про її проживання у квартирі [PERSON], фотокартки, довідки з лікарень і документи МСЕК, особисті папери [PERSON], письмові пояснення [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також допитані заявлені позивачем свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З довідки головного лікаря Київської міської клінічної лікарні №3 від 04.09.2015 року № 1470 вбачається, що протягом госпіталізації хворого [PERSON] в неврологічному відділенні №2 КМКЛ №3, 25.11.2011 року та з 28.05.2015 року по 16.06.2015 року, постійно доглядала за хворим, піклувалась та забезпечувала ліками і всім необхідним дружина [PERSON] (т.1 а.с. 6). Відповідно до акту, затвердженого начальником ЖЕД-41 від 02.09.2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] письмово підтвердили, те, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] і веде господарство з 2007 року (т. 1 а.с. 7). Згідно з письмових пояснень [PERSON], [PERSON],[PERSON] від 10.03.2016 року, зазначені особи підтверджують те, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю з 2007 року по 2015 рік за адресою: [ADDRESS], підтверджують той факт що вони вели спільне господарство, здійснювали спільні побутові покупки, разом сплачували комунальні послуги, бачили та пам'ятають, як у 2007 році [PERSON] та [PERSON] переїхали та заселились в квартиру [ADDRESS], часто бачили їх разом і знали їх, як дружню, люблячу, міцну сімейну пару (т. 1 а.с. 243), а [PERSON] дійсно доглядала за хворим [PERSON], який знаходився на стаціонарному лікування у зв'язку із інсультом в 2011 році в Олександрійській клініці, а в 2011 та 2015 роках в Клінічній лікарні №3, бачили, як вона піклувалась за хворим, годувала, голила, купувала ліки, днями та ночами знаходилась біля нього (т.1 а.с. 240-241). У матеріалах справи містяться чеки, надані позивачем на суму 4 888,03 грн. (т.1 а.с. 220-224), а також копія договору про надання додаткових ритуальних послуг від [INFO] (т.1 а.с. 227). Відповідно до ухвал Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року було витребувано з Києво-Святошинського РУ ДРАЦС ГТУЮ у Київській обл. та з Дніпровського РУ ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про наявність відсутність актового запису про шлюб [PERSON] (т. 2 а.с. 65). Відповідно до листа Дніпровського районного у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві актового запису про шлюб відносно [PERSON] не виявлено (т. 2 а.с. 75). Згідно з листом-відповіддю, що надійшов з Києво-Святошинського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Київській обл., вбачається, що в архіві відділу відсутній актовий запис про шлюб, щодо [PERSON] (т. 2 а.с. 77). Судом за заявами сторін були допитані свідки. Свідок [PERSON] показав, що він був сусідом померлого [PERSON], у квартирі [PERSON] був лише раз приблизно за рік до смерті останнього. Тоді в квартирі була присутня позивач [PERSON], яка доглядала за хворим [PERSON], у зв'язку з чим у свідка склалось враження, що вона є його родичкою, оскільки також [PERSON] зверталась до нього по допомогу, коли погіршувалось здоров'я [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що лікувався разом з [PERSON] з 29.08.2011 року по 09.09.2011 року в Олександрійській клінічній лікарні м. Києва і у той час з хворим була позивач, яка у палаті ночувала. Зі слів позивача свідок дізнався, що вона є дружиною [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що в травні 2015 року її чоловік лежав у лікарні по вул. П.Запорожця в м. Києві, разом з ним в палаті вже лікувався понад місяць [PERSON] , вона бачила, що за [PERSON] доглядала позивач, і крім неї, лікарів і масажистів до хворого ніхто не навідувався. Свідок [PERSON] в судовому засіданніпоказала, що 01.09.2011 року її чоловік потрапив до Олександрійської клінічної лікарні м. Києва, де на сусідньому з ним ліжку лежав хворий [PERSON] Останній перебував у важкому стані, не спілкувався, не міг самостійно рухатись. Чоловік свідка та [PERSON] були разом виписані із лікарні 09.09.2011 року, доглядала за хворим [PERSON] позивач [PERSON] Свідок [PERSON] показав, що він є рідним братом померлого [PERSON] З позивачем [PERSON] він познайомився в 2011 році, коли приїздив в лікарню навідати хворого брата. Брат йому повідомив, що у нього з'явилась жінка, яка допомагає йому вирішувати побутові питання. Свідок також знав, що його брату його донька найняла доглядальницю, яка за ним піклувалася у лікарні. Брат сказав свідку, що усі фінансові питання з позивачем, яка також була весь час перебування його в лікарні, він вирішив самостійно. Під час лікування [PERSON] в лікарні по вулиці П.Запорожця в місті Києві [PERSON] не навідував брата, проте надавав кошти відповідачу на його лікування. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є свекрухою відповідача [PERSON], з [PERSON] вона познайомилась в 2001 році на передодні весілля їх дітей, за його життя вона часто з ним бачилася на днях народження їх спільної онуки та [PERSON], останній раз у 2015 році. З розмов із [PERSON] свідок знала, що у нього є квартирантка, яка разом з ним проживає в квартирі, допомагає йому прибирати в квартирі та готувати їжу. Квартирантка останнім часом, з його слів, почала розмовляти з ним за квартиру, і він думав над тим, щоб розірвати з нею відносини. Коли [PERSON] перебував у лікарнях, свідок не навідувалася до нього. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона є матір'ю відповідача. З [PERSON] вона після розірвання шлюбу зберегла нормальні дружні стосунки, вони спілкувалися. З позивачем [PERSON] вона познайомилась у 2011 році, коли разом з донькою приїхала в Олександрійську клінічну лікарню м. Києва, куди потрапив [PERSON] Там, у лікарні її донька [PERSON] особисто домовилась про доглядальниць для хворого. Позивач [PERSON] дійсно допомагала йому в лікарні, доглядала за ним, проте, як пояснив останній, він проводить з нею розрахунки самостійно. Більше про позивача померлий ніколи нічого не розповідав.Після цього випадку з [PERSON] свідок довгий час не бачилась. Із розмови з [PERSON] свідок знала, що позивач перебуває з ним в лікарні, коли він потрапив в 2015 році повторно в лікарню. Вдруге позивача [PERSON] свідок побачила після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як роз'яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наведених вище доказів у їх сукупності, дійшов до висновку про відсутність у справі належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу не менше 5 років до часу відкриття спадщини, оскільки всі наведені докази підтверджують те, що позивач у життя спадкодавця з'явилася у 2011 році, а не у 2007 році, що з урахуванням часу відкриття спадщини (у 2015 році) не становить періоду 5 років до часу відкриття спадщини; показання свідків про те, що [PERSON] є дружиною [PERSON], як і довідку з лікарні КМКЛ №3, в якій зазначено, що [PERSON] є дружиною хворого, суд оцінює критично, оскільки свідки в судовому засіданні зазначили про те, що сама позивач їм повідомила про те, що є дружиною [PERSON], лікарі при видачі цієї довідки також не володіли інформацію про те, який статус має [PERSON], зазначивши її дружиною; письмові свідчення осіб, надані позивачем, суд не може прийняті як належні і допустимі докази, оскільки особи, від імені яких написані письмові свідчення, не були допитані безпосередньо судом, не приведені до присяги свідків тощо; з наданого позивачем акту ЖЕД убачається, що у ньому не зазначено статус [PERSON], яка особи, яка проживала в квартирі, даний акт підписано мешканцями будинку, однак, у судовому засіданні був допитаний лише свідок [PERSON], який не зміг підтвердити обставини, зазначені в акті, хоча він його і підписав; надані позивачем фотокартки не відображають того, що [PERSON] разом з [PERSON] мали спільні свята, друзів, дозвілля (відпочинок, виїзди на природу тощо); обізнаність позивача про події з життя [PERSON] ґрунтуються на даних його особистого архіву, оскільки позивач володіє письмовими документами, які в судовому засіданні і використовувала. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Не знайшли свого документального підтвердження наведені позивачем обставини того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, а відповідач не надала йому допомоги, яка була необхідна останньому, ухилившись від цього і виключно позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала і надавала іншу допомогу спадкодавцеві. У наявних в матеріалах справи медичних виписках Олександрійської лікарні за 2011 рік зазначено, що стан хворого в момент виписки відносно задовільний, свідомість ясна; випискою з амбулаторної карти [PERSON], яка видана 11.12.2015р. КНП «Центром первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва « № 671, [PERSON] з грудня 2011 року по травень 2015 року не звертався за медичною допомогою; довідкою о акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 766736 від 20.12.2011р. підтверджено, що [PERSON] може працювати в спеціально створених умовах; індивідуальна програма реабілітації інваліда також підтверджує те, що [PERSON] не потребував спеціальних засобів для орієнтації, спілкування, підіймання тощо. Свідки позивача [PERSON] і [PERSON] не володіли повною інформацією про рідних [PERSON], про осіб, які ним опікувалися матеріально у тому числі, свідок [PERSON] перебував у важкому стані та не пам»ятає, з ким був у палаті, потрапивши на лікування тижнем пізніше за [PERSON], показання [PERSON] суперечать тим обставинам, які визнає сама позивач щодо доглядальниці, яка була у [PERSON] З приводу матеріального утримання позивачем хворого суд також враховує, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, яка є єдиним джерелом її доходу, будь-які інші докази, які б підтверджували джерела її заробітку (доходу) матеріали справи не містять. Крім того, у судовому засіданні були спростовані дані твердження, зокрема, показами самої відповідачки та свідка [PERSON], оскільки [PERSON] надала власні грошові кошти на лікування батька, а частину коштів надав рідний брат померлого для оплати медичних послуг по догляду за [PERSON] і даний факт не спростований позивачем. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Така позиція відображена й у п. 5.2 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не доведено ні факту спільного проживання однією сім»єю зі спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини, ні матеріального забезпечення нею спадкодавця, ні тривалості такого забезпечення, що у сукупності з іншими підставами є обов'язковими фактами, які повинен суд встановити для задоволення позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Крім цього, позивач просить змінити їй черговість одержання права на спадщину з четвертої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом та визнати її спадкоємницею першої черги за законом на рівні з іншою спадкоємницею цієї черги [PERSON] після смерті спадкодавця [PERSON], у той час, як ч. 2 ст. 1259 ЦК України не передбачає можливості зміни черговості при спадкуванні за законом, а встановлює право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту спадкування відбувається в порядку черговості, визначеної ст. ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ним спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 ЦК України (зміна черговості одержання права на спадкування). Згідно із ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Як роз'яснено в пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи те, що на даний момент в спадковій справі вчинення нотаріальних дій зупинено до вирішення справи судом (т. 1 а.с. 127), позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно заявлені були передчасно, без урахування наведених вище вимог Закону. Відтак, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed