Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 вересня 1992 померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина частина житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Зарічна, 2 в с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області. Вказане будинковолодіння було колгоспним двором, головою якого була [PERSON] Відповідно до заповіту єдиною спадкоємицею є [PERSON] Звернувшись в нотконтору з метою оформлення права власності на вказану частину будинку, позивачу було відмовлено, тому остання просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Зарічна, 2 в с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надіслав на адресу суду листа про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте надіслав до суду листа про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторне) серії І-ИД №210158 від 01 листопада 2016 року, виданого Тернопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, 15 вересня 1992 року померла [PERSON]. Як вбачається із заповіту, складеного 29 травня 1992 року, посвідченого секретарем Стегниківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: належний їй на праві особи власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Стегниківці Тернопільського району, заповіла [PERSON]. Згідно інформаційної довідки №925 від 21 грудня 2016 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 21 грудня 2016 року по обліку бюро будинковолодіння №2 по вул. Зарічна в с. Стегниківці рахується за: ? частина [PERSON]; ? частина [PERSON]. Із довідки №162 від 05 квітня 2017 року, виданої [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, слідує, що згідно записів архівних по господарських книг за 1974-1976 роки ? частина житлового будинку рахується за [PERSON] та його дружиною [PERSON] (книга 12, особовий рахунок №788). Після смерті [PERSON] в 1985 році відповідно за [PERSON]. ? частина будинку рахується за [PERSON] (по господарська книга №12, особовий рахунок №789). Такі ж записи і в погосподарських книгах в наступних роках. Документи, на підставі яких рахується по ? частині житлового будинку. Відсутні. Постановою Тернопільської районної державної нотаріальної контори №5413/02-14 від 30 грудня 2016 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 15 вересня 1992 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно ст.392 ЦК України власник може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи вище наведені обставини, з огляду на той факт що будинковолодіння за адресою: вул. Зарічна, 2 в с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області являється колгоспним двором, тому суд вважає, що позов слід задоволити частково, визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Зарічна, 2 в с. Стегниківці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 15 вересня 1992 року.

Outcome: partial