Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ реєстрації місця проживання особи міської ради міста Кропивницького, по якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідач з серпня 2015 року не проживає в будинку. Із-за небажання відповідачем добровільно виписатись з будинку, а також в рахунок відсутності будь-якої домовленості та враховуючи те, що порушуються її права як власника, яка не бажає нести витрати за відсутньої особи, прагнення відчужити свою власність, оформити субсидію, виникає потреба звернутися до суду за захистом її прав та інтересів. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.08.2019 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.14-15). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.25-26). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, що підтверджується опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України оголошенням про його виклик до суду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 25.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4409, [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки № 534 від 05.08.2019 року, виданої квартальним комітетом №15 вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають: донька [PERSON] - 2000 р.н., син [PERSON] - 1996 р.н., зареєстрований, не проживає з 2015 року (а.с.10). Відповідно до акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 05.08.2019 р., підписаного сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з серпня 2015 року, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла не приймав, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому, за вказаною адресою немає. Права власності на майно також не має (а.с.9). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав вважати причини не проживання відповідача за зазначеною адресою неповажними, а відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за даною адресою з підстав, що він більше року там не проживає, однак, будучи зареєстрованим за вказаною адресою створює перешкоди власнику (позивачу) в користуванні даним житлом на власний розсуд, відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved