Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки та житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 58,20 кв.м., житловою площею 27,00 кв. м., з надвірними будівлями літ. Г - сарай, літ. Д - погріб, літ. Е - погріб, [ADDRESS] за набувальною давністю. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником 1/3 частини вказаного житлового будинку, яка була подарована позивачу її матір`ю. Більше 15 років крім позивача жоден із зареєстрованих власників [PERSON] та [PERSON] або їх спадкоємців не цікавилися цим домоволодінням. Відсутність будь-яких дій щодо спірного домоволодіння давало підстави позивачу вважати, що співвласники не цікавились своїм майном, не бажали утримувати свою власність, передати права не вважали за необхідне, бо це оплатно, та самоусунились від свого права власності. Про те, що відповідачі передавали або заповідали свої права на спірну частину домоволодіння, позивач не знала, а дізналась про наявність спадкоємців та заведені спадкові справи тільки в межах розгляду даної справи. Позивач та її представник в судовому засіданні поданий позов підтримали, просили його задовольнити та пояснили, що дійсно утримання будинку та прибудинкової території займається лише позивач вже більше 15 років. Вона сплачує земельний податок самостійно. Інші співвласники не цікавляться цим будинком, хоча при розгляді справи щодо права власності на цей будинок ще у 1990 році вони участь приймали та фактично були обізнані про те, що право власності за ними визнано. Позивач вже більше ніж 15 років відкрито володіє вказаним будинком, доглядає його, несе витрати по його утриманню. Позивач та представник позивача в судове засідання 19.10.2020 не з`явилися, подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлялася судом завчасно та належним чином за адресою, повідомленою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, однак поштові конверти повернулись до суду не врученими. В подальшому, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача\~ [PERSON] до суду, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явилася, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача та представника розглядає справу в заочному порядку. Відзивів на позовну заяву відповідачами не подано. У зв`язку з чим суд вважає за можливим розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах письмових доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом встановлено наступне. Згідно довідки Люботинського бюро технічної інвентаризації\~ № 162 від 17.07.2019 вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] \~ належить в 1/3 частці [PERSON] на підставі рішення Харківського районного народного суду від 19.04.1990 року, справа №\~ 2-170/90; в 1/3 частці [PERSON] на підставі рішення\~ Харківського районного народного суду від 19.04.1990 року, справа №2-1709/90 та в 1/3 частці [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 01.12.1995 року Другою Харківського району держнотконторою, реєстр №1-970 (т.1 а.с.4). Відповідно до рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради № 537 від 16.05.2000 року передано безоплатно у приватну власність на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку\~ площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0.0244 га для ведення особистого підсобного господарства в [ADDRESS] ,\~ з видачою державного акту IV-XP № 108749 від 23.06.2000 року на право приватної власності на землю (т.1 а.с. 25-27). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , запис № 432, виданий 24.12.2012) (т.1 а.с. 120). Як вбачається зі змісту наданої інформації по спадковим справам з Харківської районної державної нотаріальної контори\~ Харківської області\~ № 4399 від 23.10.2019, що після померлого [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту на все майно, а саме посвідченого 23.11.2004 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстром № 3194, на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця звернувся син померлого, [PERSON] . Заяви від інших спадкоємців до держнотконтори не надходило, свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Також інформація містить відомості, що після померлого [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався,\~ спадкова справа не відкрита.(т.1 а.с.45-49, 127). Згідно заповіту посвідченого 23.11.2004 р. приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстром № 3194, всю належну [PERSON] на праві власності частину житлового будинку з відповідними до неї надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповідано сину [PERSON] (т.1 а.с. 131). [INFO] \~ помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , запис № 199, виданий 09.06.2017) (т.1 а.с. 110). Після смерті батька відповідач [PERSON] [INFO] прийняв спадщину в установленому законом порядку. Позивач звернувся до нотаріальної контори 09.06.2017 із заявою про прийняття спадщини за законом. Крім того, дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця- [PERSON] , що підтверджується заявами зі спадкової справи від 09.06.2017 (т.1 а.с.104-107). Разом із тим, судом встановлено, що, відповідач [PERSON] , на якого складено заповіт, проте станом на день подання позивачем позовної заяви до суду не є власником 1/3 спірного майна. З наданого Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції\~ у Харківській області актового запису про смерть №63 від 06.07.2020 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с. 52). Спадщину згідно заповіту (на все майно) посвідченого виконкомом Бірківської сільської ради 05.03.1996 за №44\~ після смерті [PERSON] прийняла його донька, відповідачка у справі\~ [PERSON] , [INFO] . Із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадковому майні звернулася дружина померлого [PERSON] . Заповіт померлого не змінювався і не відмінявся (т.1 а.с. 64). 04.10.2003 [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.10.2003, яке було посвідчено державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясовою Т.В., та зареєстровано в реєстрі № 1-2174. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: 1/4 частини квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 145). Отже, відповідач [PERSON] не отримувала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину спірного домоволодіння. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 ч. 3 ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2\~ ст. 344 ЦК України). Також, не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2004 році був депутатом Люботинської міської ради Харківської області та до нього в зв`язку із його повноваженнями зверталась гр.. [PERSON] з питанням, що в її будинку мешкає стороння людина невідомої національності з сім`єю. Зазначив, що він з поліцією виїжджали та виселяли сторонніх осіб з будинку. При виселенні останні не заперечували, скандалу не було. Свідок пояснив, що нікого крім позивача ніколи не бачив на тому подвір`ї. Свідок [PERSON] , що є сусідкою позивача по пров. Созівському, вказала, що з того часу, як померли дідусь і бабуся позивача нікого не бачила крім [PERSON] . Зазначила, що декілька раз бачила [PERSON] приблизно в\~ 89 році. Після цього не було нікого окрім позивача. Зазначила, що позивач прибирає, підтримує будинок, все робить на подвір`ї і ніхто їй не допомагає. Свідок пояснила, що за вказаній адресою розташовано будинок, флігель та сарай, води немає, світла та опалення також відсутні. Свідок\~ [PERSON] пояснила, що знає позивача з дитинства. Ззначила, що відповідачів не знає. Відомо, що позивач сама землю обробляє, огород саджає на дільниці по [ADDRESS] і що окрім позивача нікого не бачила у будинку. Крім того, вказала, що про існування інших власники будинку тільки зараз узнала та вважала, що то\~ будинок позивача, бо окрім неї ніхто не доглядає за будинком. Судом встановлено, що на момент заволодіння майном позивач [PERSON] не знала про те, що померлі [PERSON] та [PERSON] передавали або заповідали свої права на спірну частину домоволодіння, а дізналася про наявність спадкоємців та зведені спадкові справи тільки в межах розгляду справи. З 2004 року постійно перебуває у вказаному домоволодінні, здійснює оплату земельного податку за вказаною адресою, утримує майно. Крім того позивачем та її представником на підтвердження\~ позовних вимог подано до суду наступні документи: акт обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 27.03.2020, за адресою: [ADDRESS] , виданий головою квартального комітету Люботинської міської ради Харківської області\~ Прошиною Т.А. (т.1 а.с.191), відповідно до якого зі слів сусідів та квартального комітету встановлено, що позивач [PERSON] одноосібно користується домоволодінням, самостійно займається господарством, інших людей окрім [PERSON] не бачили; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.12-14); відповідь Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області щодо відмови в наданні відомостей про наявність або відсутність спадкової справи (т.1 а.с. 16); відповідь Зміївської державної нотаріальної контори про відмову у надані інформації щодо спадкоємців (т.1 а.с. 17) та відповідь відділу ДРАЦС по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відмову у надані інформації або видачі повторного свідоцтва про смерть [PERSON] (т.1 а.с. 19); технічну документацію про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS] (т.1 а.с. 24-27); відповідь Головного управління ДПС у Харківській області від 12.06.2020 про відсутність заборгованості зі сплати земельного податку (т.1 а.с. 184); копію заяви від 02.06.2004 про прийняття заходів до [PERSON] та його співмешканки [PERSON] , що незаконно заволоділи чужим майном та копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.06.2004 (т.2 а.с.25); копію рішення Люботинського міського суду Харківської області від 02.02.2005 про усунення перешкод в користуванні та розпорядження житловим будинком з надвірними будівлями та присадибною дільницею та виселення (т.2 а.с.23-24). Таким чином, суд дійшов висновку,\~ що позивач правомірно, добросовісно заволоділа чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно користуватися вищевказаним нерухомим майном, таким чином дотримано всіх, визначених ст.. 344 ЦК України вимог щодо можливості набуття нерухомого майна у власність за набувальною давністю. Відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 2/3 частини земельної ділянки та житлового будинка, розташованого по [ADDRESS] за набувальною давністю.\~\~

Outcome: approved