Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] . У житловому будинку [ADDRESS] вона проживала однією сім`єю з матір`ю [PERSON] (померла [INFO] ), та дітьми: [PERSON] і [PERSON] . На нинішній час у житловому будинку зареєстровані і фактично мешкають [PERSON] з дружиною [PERSON] та неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Як стверджується відповідним записом у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстроване місце проживання також має донька - відповідачка [PERSON] , [INFO] . У березні 2002 року [PERSON] виїхала на заробітки: спочатку у Чеську Республіку, а звідти через деякий час - у Французьку Республіку. З березня 2002 року на [ADDRESS] відповідачка не проживає і протягом останніх вісімнадцяти років за зареєстрованим місцем проживання не з`являлася. Особисті речі [PERSON] в будинку відсутні, участі у витратах по утриманню будинку й оплаті житлово-комунальних послуг вона не бере і будь- який правовий зв`язок зі спірним житловим будинком - втратила. Факт не проживання відповідачки у будинку з березня 2002 року стверджується актом від 12 листопада 2020 року, складеним комісією ПП «Борислав Комфорт». За таких обставин відповідачка [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] , так як не проживає у ньому без поважних причин понад один рік, а саме - з березня 2002 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримаують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, глянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими: державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області Петруняк І.О. 21.03.1978 року за реєстровим номером 917; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 170863586, сформований державним реєстратором Східницької селищної ради м. Борислав, Львівська область, Радецькою М.І. 19.06.2019 року; приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Василевич О.В. 24.10.2019 року за реєстровим № 499; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 186145066, сформований приватним`нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Василевич О.В. 24.10.2019 року. У житловому будинку зареєстровані і фактично мешкають [PERSON] з дружиною [PERSON] та неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Як стверджується відповідним записом у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстроване місце проживання також має донька позивача - відповідачка [PERSON] , [INFO] . У березні 2002 року [PERSON] виїхала на заробітки: спочатку у Чеську Республіку, а звідти через деякий час - у Французьку Республіку. З березня 2002 року на [ADDRESS] відповідачка не проживає і протягом останніх вісімнадцяти років за зареєстрованим місцем проживання не з`являлася. Факт не проживання відповідачки у будинку з березня 2002 року стверджується актом від 12 листопада 2020 року, складеним комісією ПП «Борислав Комфорт». Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідач визнав позов, про що ними подано суду заяви, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги підлягають повному задоволенню. За таких обставин відповідач [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] , так як не проживає у ньому без поважних причин понад один рік, а саме - з березня 2002 року, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved