Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2006 року, в якому у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, зазначила, що причиною розпаду сім'ї є те, що з самого початку спільного проживання стосунки між сторонами не склалися. Проживали разом у батьків позивача, відповідач не допомагав по господарству, зловживав спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння погрожував фізичною розправою, наносив побої. Від поведінки відповідача страждали батьки та малолітня дитина. На зауваження відповідач належним чином не реагував, своєї поведінки не змінював. Після останньої сварки залишив сім'ю та проживає окремо. Протягом останніх півтора року подружні відносини не підтримують. А тому, просила суд шлюб між сторонами розірвати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. При цьому, суду пояснила, що сторони разом не проживають два роки. За цей час примирення та взаєморозуміння досягти не змогли. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 29 липня 2006 року Висічанською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 29 липня 2006 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 03. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині «[PERSON]». Також судом встановлено, що сторони не змогли дійти згоди щодо спільного проживання, їх шлюб набрав формальних рис - протягом 2-х років подружні стосунки не підтримують, разом не проживають, примирення та взаєморозуміння досягти не можуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved