Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 03 жовтня 1998 року, про що зроблено актовий запис №1223 відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України. Від шлюбу в подружжя народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку з чим між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Просила ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову. Просив розгляд справи проводити за його відсутності та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Просив ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 03 жовтня 1998 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1223 відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України. Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №037252 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №031721. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у звязку з чим між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved