Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з часу розірвання шлюбу відповідач фактично припинив цікавитися життям та здоров'ям дочки, не виявляє бажання піклуватись про неї, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не сплачує заборгованості по аліментах, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та догляду за дитиною. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просять відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи служби у справах дітей Тетіївської районної державної адміністрації в судове засідання не прибув, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника, розгляд справи покладають на розсуд суду. Представник третьої особи служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не прибув, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 02.06.2012 року сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі. 01.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01.10.2015 року. (а.с.9). Позивач та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Дитина проживає з матір'ю, що підтверджується Актом обстеження умов проживання служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.10.2017 року (а.с.16). Із пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що батько дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере участі у вихованні дочки, не цікавиться її життям, не відвідує її вдома та в дошкільних закладах, не сплачує аліменти на утримання дитини. Даний факт підтверджує довідками та характеристикою, виданими дошкільним навчальними закладами, та довідкою - розрахунком заборгованості по аліментам за період з 01.01.2017 року по 01.07.2017 року, виданою 10.08.2017 року №625/14 Шевченківським районним відділом Державної виконавчої служби м.Київ. (а.с.12-14,18). Із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], виданого службою у справах дітей та сім'ї Тетіївської районної державної адміністрації 15.12.2017 року №01-13/556 вбачається, що [PERSON] крім аліментних зобов'язань, не вчиняє ніяких дій по вихованню дитини, не виконує жодного з покладених законом на батьків обов'язків по відношенню до доньки, не допомагає матеріально, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я, не турбується про фізичний та духовний розвиток. На даний час дитину виховує інший чоловік, якого вона називає татом. Тому, вважають доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітньої дочки [PERSON]. (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як встановлено судом, висновок служби у справах дітей Тетіївської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, та того, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не виконує жодного з покладених законом на батьків обов'язків по відношенню до доньки. 14.12.2017 року на засідання комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] не прибув, що свідчить про байдужість до своєї дитини. Однак, причини такої поведінки відповідача служба у справах дітей не з'ясувала, умови його проживання не досліджувала, про необхідність змінити ставлення до виховання дитини не попереджувала. Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач вказує, що 27.11.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Тетіївській районній державній адміністрації розглядалась заява [PERSON] про надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав, у задоволенні якої було відмовлено, що підтверджується Витягом з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тетіївській районній державній адміністрації від 27.11.2017 року. Проте, вже 15.12.2017 року службою у справах дітей та сім'ї Тетіївської районної державної адміністрації позивачу був наданий висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно дочки. Виклик на засідання служби у справах дітей про доцільність позбавлення його батьківських прав не надходив. Оскільки, два вищезазначені документи видані з інтервалом у два тижні та мають діаметрально протилежні висновки, не можуть бути доказом в справі, так як суперечать один одному. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст.166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Отже, сам факт не визнання відповідачем позову про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки свідчить про його інтерес до дитини та позитивно характеризує його, як батька. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, та чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, на даний час він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, повноцінно приймати участь у вихованні доньки, а тому позбавлення його батьківських прав на даний час є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов'язками щодо дитини в суді не доведені, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed