Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в якій просить в порядку усунення перешкод в здійсненні права спільної сумісної власності на квартиру. В обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS], належить їй на праві особистої приватної власності, право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано КП «БТІ м. Вільногірська» в реєстровій книзі за № 35, номер запису 4051 (ІІо), реєстраційний номер об'єкта нерухомості 13510013. У вищевказаній квартирі зареєстровані за місцем проживання, відповідач та вона. На початку 2010 року, відповідач добровільно виселився із зазначеного вище житла, мотивуючи це тим, що він має намір в подальшому постійно мешкати за іншою адресою, окремо від неї, та виїхав для проживання до іншої місцевості. Де проживає відповідач у цей час - їй не відомо. На цей час в зазначеному вище житлі відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає вже більше року, належних йому речей в цьому житлі немає. Оскільки квартира належить їй особисто, а відповідач в ній не проживає та нею не користується вже більше одного року, вона вважає, що він втратив право користування цим житлом. Тому просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Ухвалою від 12.07.2018 року, було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 30.07.2018 року. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву відповідач не надав. Ухвалою від 30.07.2018 року, було закрите підготовче судове та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання, не з'явилася, своєю заявою від 09.08.2018 року, просила закінчувати розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає просить позов задовольнити. Третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з'явилися, про дату, місце та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Учасники процесу будь-яких заяв, клопотань не заявляли. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 11 січня 2006 року, виданого згідно з розпорядженням органу приватизацій Вільногірської міської ради 11 січня 2006 року за [NUMBER] (а.с.4) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.02.2006 року номер запису 4051 (ІІо), реєстровій в книзі за № 35, реєстраційний номер об'єкта нерухомості 13510013, одноособовим власником квартири [ADDRESS] зазначена - [PERSON] (а.с. 5). На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 3133 від 21.06.2018 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який є відповідачем по справі (а.с.6). Факт того, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом від 13.06.2018 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради Денисюком В.В., в присутності свідків [PERSON], [PERSON], яким було проведено обстеження родини [PERSON] та встановлено, що в квартирі відповідач не проживає з 2010 року (а.с.7) Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у житловому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Згідно ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи встановлені обставини справи, зокрема дані про відсутність відповідача за місцем реєстрації з 2010 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, так як судом достовірно встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації понад рік. Отже, відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, відповідач є особою, яка втратила право користування вказаним жилим приміщенням. За клопотанням позивача, судові витрат залишити за ним. На підставі наведеного,

Outcome: approved