Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.10.2015 померла її мати [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, у тому числі житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 53,1 м2, житловою площею 24,2 м2), сараю «Б», прибудови до сараю «В», літньої кухні «Г», сажа «Д», погреба з шийкою «Е», колодязя №1, огорожі №2, що розташований по вул. Садова, 17 у с. Прихідьки Пирятинського району Полтавської області. [PERSON] є спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом. Інших спадкоємців у [PERSON], у тому числі тих, що мають право на обовязкову частку у спадщині, немає. При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у його видачі у звязку з тим, що на вищезазначений спадковий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Після смерті [PERSON] виявилося, що за свого життя вона не отримала правовстановлюючий документ та не здійснила державну реєстрацію свого права власності на вказане будинковолодіння. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у заяві. Просив визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом внаслідок смерті 26.10.2015 [PERSON] на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Садова, 17 у с. Прихідьки Пирятинського району Полтавської області. Представник відповідача Дейманівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у судове засідання не зявився, надіслав\~ до суду листа про слухання справи у його відсутність. Позов визнає у повному обсязі. Проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові. Судом\~ встановлено: 26.10.2015 померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с.7). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~до складу спадщини входять усі\~ права та обовязки, що\~ належали спадкодавцеві\~ на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України\~ виникає у день відкриття спадщини. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 53,1 м2, житловою площею 24,2 м2), сараю «Б», прибудови до сараю «В», літньої кухні «Г», сажа «Д», погреба з шийкою «Е», колодязя №1, огорожі №2, що розташований по вул. Садова, 17 у с. Прихідьки Пирятинського району Полтавської області (а.с.8, 10-11). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. [PERSON] є спадкоємицею майна померлої 26.10.2015 [PERSON] за заповітом (а.с.12) та прийняла спадщину у встановленому законом строк (а.с.23). Інших спадкоємців у [PERSON], у тому числі тих, що мають право на обовязкову частку у спадщині, немає. При зверненні до Пирятинської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у його видачі у звязку з тим, що на вищезазначений спадковий житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ (а.с.13). Виявилося, що [PERSON] за життя не отримала та не зареєструвала у встановленому законом порядку правовстановлюючий документ на належний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК, пункт 5 Постанови №5 Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 59106241 від 16.05.2016 житловий будинок за [PERSON] не зареєстрований (а.с.32-33). Відповідно до довідки № 124 від 24.03.2016, виданої Дейманівською сільською радою, спірне домоволодіння по вул. Садова, 17 у с. Прихідьки Пирятинського району згідно даних по господарської книги № 2 Дейманівської сільської ради Пирятинського району рахується власністю [PERSON] (а.с.8). Як вказано в технічному паспорті на обєкт нерухомого майна, домоволодіння збудовано в 1944 році (а.с.10-11). Цивільним кодексом УРСР 1922 року питання набуття у власність громадянами житлових будинків у сільській місцевості не було врегульованим. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом і Постановою підставою виникнення права власності на житловий будинок був сам факт збудування цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Такого висновку дійшов ВСУ, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, яка згідно зі статтею 3607 ЦПК є обовязковою для судів. Також, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до вказаного Указу і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Згідно ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Зважаючи на наявність у матеріалах справи виписки із по господарської книги щодо належності спірного майна [PERSON], доцільно говорити, що спадкодавець набув право власності на житловий будинок правомірно, оскільки діюче на той час законодавство не повязувало момент виникнення права власності з обовязковою державною реєстрацією обєкту нерухомості. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON], яка за життя не зареєструвала в установленому чинним законодавством порядку правовстановлюючий документ на належне їй нерухоме майно, проте інакше як у судовому порядку визнати право власності позивача у порядку спадкування на зазначений житловий будинок та господарські споруди по вул. Садова, 17 у с. Прихідьки Пирятинського району Полтавської області неможливо, визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved