Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про виконання грошового зобов'язання та стягнення боргу. В процесі розгляду справи, позивач, неодноразово звертався до суду з заявами щодо обсягу позовних вимог. Відповідно до останньої редакції позовних вимог, прийнятих судом до розгляду, позивач просила суд: 1. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, [PERSON], суму основного боргу в розмірі 41600 (сорок одної тисячі шестисот) грн. 2. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, [PERSON] 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2184 (двох тисяч ста вісімдесяти чотирьох) грн.; 3. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, [PERSON] судових витрат у розмірі 416 (чотириста шістнадцяти) грн. Зазначені позовні вимоги, позивач обґрунтовував посиланням на положення ст.ст.526, 583, 584, 625, 626, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Заявлені позовні вимоги, позивач мотивував тим, що 26 квітня 2012 року, відповідач отримав від позивача 41.600 грн., які зобов'язувався повернути до 26 травня 2012 року. Крім того на підтвердження отримання коштів, відповідач склав розписку, яку передав позивачеві. Відповідно до змісту позовної заяви (а.с.2), грошові кошти у розмірі 41600 були передані відповідачу у присутності свідків. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, на прохання позивача про добровільне повернення боргу не реагує, наміру їх повертати не має. В судовому засіданні, позивач, даючи пояснення з приводу обставин передачі грошових коштів відповідачеві, пояснила, що на прохання відповідача, за згоди свого родича [PERSON], 26 квітня 2012 року, через останнього передала [PERSON] грошові кошти у сумі 40.000 (сорок тисяч) грн. На підтвердження отримання вказаних коштів, від [PERSON] їй було передано розписку з зазначенням суми переданих коштів у розмірі 41.600 грн., з яких 1.600 грн. є винагородою за користування коштами позивача, що саме за винагорода та чим вона передбачена, ані позивач, ані її представники пояснити не змогли. Крім того, посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних за кожен місяць прострочення строку повернення коштів, при цьому при розрахунках беручи за основу 41.600 грн., а не фактично переданих 40.000 грн. Вказану обставину, позивач та її представники також не пояснили з посиланням на відповідні положення нормативних актів. В процесі розгляду справи, позивач повідомила про небажання стягнення коштів у розмірі 40.000 грн., й наполягала на стягненні саме 41.600 грн. й відсотків обрахованих саме з цієї суми. В якості доведеності позовних вимог, позивач у якості доказів послався лише на: - розписку відповідача, яка була оглянута в судовому засіданні й світлокопія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6); - світлокопію довідки з «Державного ощадного банку України» яка містить в собі відомості про наявність у позивача депозитного рахунку на суму 43.692 грн. 02 коп. (а.с.84), який було закрито 25 квітня 2012 року. На запитання суду щодо обсягу доказів на які посилається позивач, останнім та його представниками було повідомлено, що ними вказано всі докази, а також зазначено про потребу врахування пояснень позивача, щодо обставин пов'язаних з передачею коштів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що не отримував у позивача 41.600 грн., оскільки фактично від позивача йому було передано кошти у розмірі 40.000 грн. В якості доведеності своїх заперечень, позивач та його представник послалися на пояснення позивача, яким спростовуються відомості щодо суми коштів вказаної у розписці наданої позивачем. Третя особа, яка належним чином сповіщалася про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилася, причини неявки суду не сповіщені. Відповідно до положень ст.169 ЦПК України, судом прийнято рішення про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи. В процесі розгляду справи, судом відповідно до клопотання відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу. Проте в зв'язку з невиконанням відповідачем покладених на нього обов'язків щодо надання зразків та сплати вартості експертного дослідження, ухвала суду була повернута експертами без виконання. У відповідності до положень ч.1 ст.146 ЦПК України, судом визнано факт складення розписки саме [PERSON], а не іншою особою. Дослідивши матеріали справи, що містять в собі письмові докази, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд приходить до висновку про потребу відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного: - відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; - відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; - відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; - відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; - згідно положень ч.2 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії; - відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеними з моменту передання грошей; - відповідно до положень ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; - відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; - відповідно до положень ч.1 ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця; - як встановлено в судовому засіданні, на підставі пояснень відповідача та позивача, 26.04.2012 року, позивачем через [PERSON] (який на той час не мав повноважень на представництво інтересів позивача) відповідачу були передані 40.000 грн., в обмін на що відповідач передав позивачеві розписку про отримання 41.600 грн., в наслідок чого сторонами серед інших (зазначених вище), було порушено положення 1049 ЦК України, щодо кількості коштів, на які в якості доведеності посилається позивач. В подальшому при зверненні до суду, позивач, усвідомлюючи невідповідність суми фактично переданої відповідачу з сумою зазначеною у розписці, просив стягнути 3% річних, виходячи з суми 41.600 грн. Крім того в процесі розгляду справи, позивач відмовилася від можливості стягнення суми у розмірі 40.000 грн., суми фактично переданої й стосовно якої сторони дійшли згоди, з вернувшись до суду з вимогою стягнення саме 41.600 грн. й відсотків нарахованих з цієї суми; - враховуючи положення ч.1 ст.11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, з урахуванням волевиявлення позивача, щодо стягнення іншої суми, ніж тієї, що фактично була передана позивачем (відповідно до пояснень останнього у судовому засіданні), не відповідності вимог положенням ст.ст.11-16, 50-52, 202-206, 1046-1047, 1049-1050, 625 ЦК України, на які посилається позивач, як на правову підставу заявленого позову, суд доходить висновку про потребу відмови у задоволенні позову, як в частині стягнення суми переданої за договором так і 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2184 (двох тисяч ста вісімдесяти чотирьох) грн., оскільки невідповідність позовних вимог фактичним обставинам, судом встановлено на підставі пояснень як позивача так і відповідача, досліджених судом матеріалів долучених до справи; - питання щодо стягнення інших сум у тому числі й 40.000 грн. які відповідно до тверджень позивача та відповідача фактично передавалися відповідачу, за відсутності позовних вимог та у відповідності до волевиявлення позивача - судом не вирішувалося. Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню в порядку визначеному ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed