Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона 19 липня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони перестали розуміти один одного, постійно сваряться та не можуть дійти згоди в жодному питанні. Постійні сварки неодноразово відбувалися в присутності малолітньої дитини, що негативно впливає на психіку дитини. На даний час вони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач [PERSON] матеріально позивачу [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON] не допомагає, участі у його вихованні не приймає, внаслідок чого вона немає можливості сама утримувати їхнього малолітнього сина. Позивач [PERSON] вважає, що подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечитиме як її інтересам так і інтересам малолітньої дитини, тому просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати. Крім того [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]. Також позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1803,75 грн. (одна тисяча вісімсот три грн. 75 коп.), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 19 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Дехтярук) [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області (актовий запис № 81). Від спільного подружнього проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записано [PERSON], а матірю записано [PERSON]. Сімейне життя у сторін не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на життя. Сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сімю не мають. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити, оскільки сімя розпалася і її збереження при таких обставинах суперечило б інтересам сторін та їх дитині. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач і відповідач дійшли згоди про те, що їх малолітній син [PERSON] буде проживати з матірю, і суд не має підстав до відмови у задоволені цієї позовної вимоги позивача. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України\~ передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки сторони від спільного подружнього проживання мають дитину, яка утримується за рахунок позивача [PERSON] відповідач є особою працездатною, молодого віку, батьком, який за законом зобовязаний утримувати свою дитину до повноліття, однак добровільно не надає кошти на утримання малолітньої дитини, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді в сумі 640,00 грн.. Встановлені судом обставини підтверджуються: -ксерокопією паспорта [PERSON], серії СТ №439847 від 09 жовтня 2014 року; -ксерокопією паспорта [PERSON], серії ТТ №023383 від 2010 року; -ксерокопією свідоцтва про шлюб від 19 липня 2014 року; -ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] від 20 грудня 2014 року; -іншими матеріалами справи.

Outcome: approved