Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітньої дитини, сина [PERSON], без згоди батька,на постійне місце проживання. Позивач зазначає, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] з 2006 року по 2010 рік. На даний час разом вони не проживають і жодних стосунків не підтримують. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області в 2011 році їй присуджено аліменти на утримання сина [PERSON], місце проживання якого, після розлучення з відповідачем, визначено разом з нею. Позивач зазначає, що вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько дитини - [PERSON] не спілкується із сином, лише один раз на рік приїздить до нього на день народження. Тому на її думку, синові буде краще жити разом з нею у іншій країні. На даний час вона побудувала сім'ю з іншим чоловіком, який є громадянином Російської Федерації і мешкає у місті Санкт-Петербург. Позивач також зазначає, що на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2014 р. справа № 195/340/14-ц (2/195/153/14) їй дозволено, без згоди батька [PERSON], оформити документи для виїзду неповнолітнього сина [PERSON] за межі України та на його виїзд до Російської Федерації, тимчасово на період з 01.05.2014 року по 01.12.2014 року. Крім того надано дозвіл [PERSON] на виїзд за кордон, без згоди батька - [PERSON], тимчасово на період з 01.05.2014 року по 01.12.2014 року. 27.06.2014 року вона уклала шлюб з громадянином Росії [PERSON], від якого на даний час вагітна, що підтверджує доданий до матеріалів справи протокол ультразвукового обстеження від 08.11.2014 р. На минулому судовому процесі вони надавали суду доказ того, що її майбутній чоловік - [PERSON] відповідно до договору купівлі-пррдажу житла є власником квартири за адресою: «[ADDRESS]», в якій вони з сином тепер мешкають, про що тепер свідчить повідомлення про взяття на облік в «ОУФМС России по Санкт-Петербургу и Ленинградской области вКрасногвардейском району г.Санкт-Петербурга». На даний час вони взяті на тимчасовий консульський облік в Генеральному консульстві України в Санкт-Петербурзі до 19.06.2015 р. Але не зважаючи на це, її колишній чоловік - [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, передбачено, що оформлення паспорта /проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої дитини - [PERSON] шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Томаківської райдержадміністрації в особі служби у справах дітей райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, але подано до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, при цьому зазначено, що позов підтримують в повному обсязі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, мотивуючи наступним. Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі перебували у цивільному шлюбі. Від шлюбних відносин сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданного Вищетарасівською сільською радою Томаківського району Дніпропетровської області. 27.06.2014 року позивач дійсно уклала шлюб з громадянином Росії [PERSON], що підтверджується «Свидетельством о заключении брака» серії [NUMBER], виданим «Отделом ЗАГС Центрального района Комитета по делам ЗАГС Правительства Санкт-Петербурга». Згідно довідки від 10.11.2014 року за № 415 ГБОУ школи № 18 [PERSON], [INFO], навчається у другому класі «ГБОУ школи № 180 с углубленным изучением английского языка Красногвардейского района г.Санкт-Петербукрга». На даний час вони взяті на тимчасовий консульський облік в Генеральному консульстві України в Санкт-Петербурзі до 19.06.2015 року. Крім того, на підтвердження факту проживання однією сім'єю вищевказаних осіб, разом з сином позивачки [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та на підтвердження того факту, що позивачка дійсно планує оформити документи на постійне місце проживання у Російській Федерації, позивачем надано наступні копії документів: повідомлення про взяття на облік в «ОУФМС России по Санкт-Петербургу и Ленинградской области вКрасногвардейском району г.Санкт-Петербурга»; міграційної карти [PERSON] від 15.05.2014 р.; паспорту України та Загранпаспорту [PERSON]; вкладного талону до паспорта [PERSON]; міграційної карти [PERSON] від 15.05.2014 р.; патенту ФМС [PERSON] [NUMBER]; полісу Добровільного страхування; паспорту [PERSON]. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надала суду належні та допустимі докази, довела суду їх переконливість, а також довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що є законні підстави для задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved