Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 25 листопада 1995 року, зареєстрованого Галицьким відділом реєстрації актів громадянського стану м.Львова, актовий запис №407. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 25 листопада 1995 року уклала з відповідачем шлюб, в якому народилося син [PERSON] , [INFO] . Проте, в подальшому сімейне життя між ними не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності. З 2008 року сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Переконана, що сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, а збереження суперечитиме їх інтересам. Позивач у судове засідання від 10.12.2019 не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечила, позов підтримала, просила суд такий задовольнити. В попередніх судових засіданнях повідомила, що після реєстрації шлюбу з відповідачем певний час проживали у [ADDRESS] , з нею та сином відповідач не спілкується, місце його перебування на цей час невідоме. Син неодноразово намагався повідомити батька про розгляд справи через соцмережі та через родичів відповідача, про що надала відповідне підтвердження. Наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання шляхом надіслання судової повістки за останньою відомою адресою місця проживання на території України, розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та повідомлення іншими можливими способами, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 листопада 1995 року, зареєстрували такий у Галицькому відділ реєстрації актів громадянського стану м.Львова, актовий запис №407. В шлюбі у них народилась син [PERSON] , [INFO] . Сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. При цьому з матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] є громадянкою України, а відповідач [PERSON] - громадянином Республіки Польща. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце прожи вання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказувала та те, що з відповідачем спільно не проживають з 2008 року та шлюбно-сімейні відносини між ними з цього часу припинені. Враховуючи те, що шлюб між сторонами було укладено на території України, місце проживання [PERSON] та [PERSON] як подружжя було в Україні, позивач продовжує проживати та території України, де має постійне зареєстроване місце проживання, а також те, що остання наполягає на розірванні шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам позивача, а відтак шлюб необхідно розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved