Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись при цьому на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 18 травня 2002 року. Мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO].Шлюб розірваний, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона не працює та опинилися у дуже скрутному матеріальному становищі, не має можливості надати синові все необхідне, щоб забезпечити йому належний та достойний рівень життя. Крім цього, дитина потребує регулярного огляду та лікування у лікаря. Медично-лікувальні заходи також потребують витрат, які несе самотужки. [PERSON] працює, забезпечений житлом, не має інших осіб, які б перебували на його утримання, тому просить стягнути аліменти щомісячно по 1500 грн., починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище, а також пояснила, що відповідач в 2015 р. купив куртку та кілька футболок, іншої допомоги не надає, а також після пред'явлення позову став іноді брати дитину. Розмір аліментів, який пропонує відповідач, а саме: 400 грн. не буде достатнім на теперішній час для утримання дитини, якій потрібні речі, продукти харчування, ліки та на його розвиток. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково і пояснив, що він є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на теперішній час мешкає разом з матір'ю. Він по можливості допомагає позивачу, так він купував речі, забирає іноді сина до себе. Працює в Харківської філії ПП «Строймаркет плюс», займає посаду начальника відділу збуту та отримує заробітну плату в межах1400 грн., тому не має підстав сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. Крім цього, у нього вагітна дружина, вони знімають житло згідно договору найма. Заслухавши сторони та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 18 травня 2002 року. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2013 року шлюб розірвано. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з матір'ю [PERSON]. Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що: мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 2 і 3 статті 150 Сімейного кодексу України визначає, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Статтею 181 ч.1, 2 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) в натуральній формі. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляду справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що не оскарджується відповідачем. Згідно правилам ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В ч.1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між тим, доказів, які б свідчили, що дохід відповідача дає йому можливість надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі 1500 грн. щомісячно, матеріали справи не містять. Судом встановлено, що [PERSON] працездатний, на утриманні не має інших неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Суд не погоджується, як з доводами відповідача стосовного того, що на утримання дитини достатньо 400 грн., так як ця сума на теперішній час незначна і тому дитина буде позбавлена можливості отримувати все необхідне для свого розвитку та утримання, тому з урахування викладеного, а також того факту що відповідач працює, займає посаду начальника відділу збуту Харківської філії ПП «Строймаркет плюс» і тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 550 грн. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачем [PERSON] не надані докази стосовно того, що після розірвання шлюбу, він надає щомісяця матеріальну допомогу на утримання дитини. Надані квитанції свідчать про сплату декілька витрат, пов'язаних з купівлею речей, що не звільняє відповідача від обов'язку матеріально підтримувати сина При цьому при зміні майнового стану позивача та відповідача вони обидва не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом стосовно зміни розміру аліментів. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 243,60 грн.

Outcome: partial