Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 20846,22 гривень. У зв'язку з тим, що аліменти на утримання доньки він сплачує не своєчасно, отже вона просить суд стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 160389,46 гривень та судові витрати. На початку розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 5000 гривень моральної шкоди, заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2010 року по серпень 2013 року в сумі 19446,22 гривні, 5000 гривень моральної шкоди, пеню в сумі 157117,03 гривень та судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково та пояснив суду, що заборгованість в сумі 19446,22 гривні по аліментам утворилась внаслідок того, що його довіритель несвоєчасно сплачував аліменти, які йому були присуджені на підставі постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 11.12.2002 року, отже суд не може її присудити до сплати повторно. Щодо пені за несвоєчасну сплату аліментів його довіритель визнає її частково на суму 1660,93 гривні згідно доданого до справи розрахунку в межах строку позовної давності. Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача пояснив, що його довіритель не визнає цієї вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити в її задоволенні. Суд заслухавши сторони дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 11.12.2002 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 22.11.2002 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено і це не заперечували сторони в судовому засіданні, що на день розгляду справи в суді розмір заборгованості по аліментам за період з травня 2010 року по серпень 2013 року складає 19446,22 гривні. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок стягнення аліментів. Отже, питання стягнення аліментів на дитину вже вирішено згідно постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 11.12.2002 року і дана заборгованість являється наслідком її невиконання, а тому заборгованість по аліментах в розмірі 19446,22 грн. не підлягає повторному стягненню, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, - не передбачено законом. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Крім того, Пленум Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у п.22 роз'яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Таким чином, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Сторони визнали, що відповідач сплачував аліменти частково і не щомісячно, тобто він по мірі можливості виконував аліментні зобов'язання. Позивач просить стягнути з відповідача 157117,03 гривні неустойки (пені) за період з травня 2010 року по 16.04.2014 року. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки пріоритетом в аліментних зобов»язаннях є сплата аліментів, тому розмір неустойки на заборговані аліменти має бути розумним та не призводити до створення заборгованості, що значно перевищує самі аліменти. Враховуючи дані норми та той факт, що відповідач не має постійного місця роботи, суд приходить до висновку, що розмір пені підлягає зменшенню до 19 000 гривень. Твердження представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені не заслуговують на увагу з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 20 СK України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Kодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст. 196 СK України, не поширюється дія норм ЦK України про позовну давність. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 гривень не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди діями відповідача та не обґрунтовано її розмір.

Outcome: partial