Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування позову посилається на те, що 11.11.2014 року вона у відповідача [PERSON] по місцю здійснення останнім підприємницької діяльності, а саме в м. Чернівці, вул. Гагаріна, 40 замовила виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, а саме вхідних дверей розміром 2140 мм *1350 мм 1 шт.; вікна розміром 1550 мм*450 мм 2 шт.; вікна розміром 340 мм*1350 мм 1 шт.; вікна розміром 1560 мм*1500 мм 6 шт.; вікна розміром 1560 мм*1000 мм 1шт.; вхідних дверей розміром 2220 мм *930 мм 1 шт. Загальна вартість металопластикових конструкцій становила 35465 грн., яка була сплачена позивачем в повному обсязі. В кінці листопада 2014 року працівниками відповідача було здійснено доставку та монтаж вищезамовлених металопластикових конструкцій. Проте позивачем після вставлення вхідних дверей, було виявлено дефекти на них, а саме: у вхідних дверях розміром 2140 мм *1350 мм після установки, повторного регулювання та виставлення рівнів дверей працівниками відповідача через непрямолінійність профілів та/або через невідповідність розмірів скла та лівої створи тріснуло скло по всій його довжині. На правій створці дверей лівий гнутий імпост, після повторної заміни працівниками відповідача, щільно не прилягає до скла дверей, що свідчить про відсутність прямолінійності прилягання його конструкцій і відповідно не забезпечує щільність конструкцій, що впливає на відсутність повітропроникності в приміщення будинку. В місцях Т-подібного зєднання горизонтального (додаткового імпосту) з вертикальними профілями правої створи дверей наявні зазори, що не відповідають (перевищують) встановлені нормативи ДСТУ Б В.2.6-15:2011 «Блоки віконні та дверні полівінілхлоридні». У вхідних дверях розміром 2220 мм *930 мм при наявності вітру та/або морозу через непрямолінійність профілів в нижній частині дверей відбувається намерзання та проникність повітря в приміщення будинку. Після її неодноразових усних звернень до відповідача, його працівники виїжджали до позивача додому та намагалися шляхом лише регулювання дверних петель ущільнити притули дверей до дверних коробок, що не дало жодного результату по усуненню вказаних дефектів, також станом на даний час тріснуте скло в дверях не замінене. За вказаних обставин позивач вважає, що протягом тривалого часу, після її неодноразових звернень та вимог щодо усунення дефектів, відповідачем допущено та продовжується порушення її прав та інтересів як споживача щодо продажу товару неналежної якості та щодо виправлень недоліків/дефектів. Саме тому просить, зобовязати приватного підприємця [PERSON] усунути недоліки товару та привести у відповідність ДСТУ Б В.2.6-15:2011 «Блоки віконні та дверні полівінілхлоридні», а саме: у вхідних дверях розміром 2140 мм *1350 мм: замінити скло лівої створки дверей рівнозначного розміру, текстури та кольору; замінити на правій створці дверей лівий гнутий імпост з метою дотримання вимог щільності та повітропроникності прилягання конструкцій імпосту до скла; замінити на правій створці дверей горизонтальний (додатковий імпост) з метою приведення зазору Т-подібного зєднання з вертикальними профілями до вимог не більше 0,2 мм. У вхідних дверях розміром 2220 мм*930 мм замінити профілі, які не відповідають допустимим вимогам прямолінійності профілів. Стягнути з [PERSON] неустойку за затримання усунення недоліків в розмірі 38619,34 грн., судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Будучи допитаною в якості свідка пояснила, що вона в фірмі «Мегапласт» замовила металопластикові вікна та двері, за які одразу ж розрахувалася в гривнях, в касі фірми. Гроші від неї прийняла дівчина на імя Катерина, а відповідач особисто погоджував розмір знижки та остаточну вартість замовлення. Зазначила, що вона власними силами демонтувала старі вікна та двері, а працівники фірми «Мегапласт» поставили їй замовлені металопластикові вироби. Однак, в 2017 року в одних із дверей тріснуло скло. Після того як вона повідомила про цей дефект фірму замовника, то приїхали її працівники, які намагалися вказаний дефект усунути. Також вказала, що вона неодноразово намагалась звязатися з відповідачем, однак останній уникав зустрічей та розмов із нею. В судовому засіданні представник позивача заявлені позивачем вимоги підтримав в повному обсязі з підстав указаних в позовній заяві, просив задовольнити. Вказав, що 14.04.2017 року він особисто вручив відповідачу вимогу про усунення порушень прав споживача, однак вона виконана не була. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, а в його задоволенні просив відмовити. Суду пояснив, що дійсно він є приватним підприємцем, проте він послуги з приводу встановлення вікон та дверей позивачу не надавав. Він здійснює оптовий продаж котлів, вікон, дверей та ламінату. Металопластикові конструкції він продає без замірів, їх йому приносять, а він зі складу видає товар та замовлення. Додав також, що найманих працівників він не має. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю в їх задоволенні просила відмовити. Надала суду письмові заперечення, в яких вказує, що позов не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутні будь-які докази придбання нею товару у відповідача, тобто не надано підтверджуючих документів, а її вимоги ґрунтуються на припущеннях. Так, надана позивачем специфікація не є підтвердженням факту купівлі продажу металопластикових виробів, оскільки не відноситься до розрахункових документів, крім того на специфікації не зазначено, хто виконавець чи продавець товару. Вважає, що додана позивачем копія квитанції до прибуткового касового ордеру не може бути належним доказом у справі, оскільки не містить ознак розрахункового документа найменування підприємства (продавця), підпису головного бухгалтера та касира, відтиску печатки. Зазначає, що видача покупцю будь-якого товару здійснюється по накладній переліком товару, кількістю та вартістю. Факт встановлення металопластикових виробів підтверджується актом встановлення, проте вказані документи позивачем не надані. Також додала зразки документів, які оформляються між відповідачем, як приватним підприємцем та замовником, а саме копії: договору індивідуального замовлення, розрахункової квитанції, акту здачі-приймання роботи, видаткової накладної, рахунку на оплату, товарного чеку, гарантійний талон. За вказаних обставин вважає, що позивач не надала доказів придбання нею металопластикових конструкцій у відповідача, а також те що дефекти про які вона зазначає в позовній заяві виникли з вини відповідача, а не внаслідок неналежного ними користування позивачем. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є сином позивача, показав, що в листопаді 2014 року в м. Чернівці по вул. Гагаріна вони, а саме він, його дружина [PERSON], а також позивач замовили у відповідача металопластикові вікна та двері. В той же день за них розрахувалися в касі фірми за що їм надали певні документи, які саме він не памятає. У вказаній фірмі «Мегапласт» був куточок споживача на який він звернув увагу та побачив, що директором фірми є відповідач [PERSON], працівники якого робили заміри металопластикових конструкцій у них вдома та згодом їх монтували. Додав, що минулого, тобто 2017 року в одних із дверей тріснуло скло, і після повідомлення фірми замовника, а саме «Мегапласт» приїхали працівники та намагалися усунути вказаний дефект, та сказали, що потрібно замінювати двері, однак цього не зробили. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є невісткою позивача дала покази аналогічні показам свідка [PERSON] Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов не доведений і в його задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Частиною другою статті 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Згідно із вимогами ст. 655 ЦК України та п. 7 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно з частиною першою статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов'язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару. Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов'язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього. Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов'язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов'язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього. Отже, правове значення для правильного вирішення цієї справи має не факт наявності чи відсутності наданої продавцем гарантії щодо якості товару, а час (момент) виявлення покупцем недоліків товару до чи після його передання покупцеві. Згідно ч. 1 ст. 80, ч.1 ст. 81, ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований приватним підприємцем. Дана обставина визнана сторонами та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 13-14). У відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), а саме п. 3.3 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Надана позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог квитанція до прибуткового касового ордера №163 від 11.11.2014 року (а.с.9) не містить найменування підприємства або фізичної особи підприємця. В ній також відсутній підпис, печатка та інші необхідні реквізити для підтвердження справжності проведення операції по сплаті готівкових коштів. Суд звертає увагу і на той факт, що надана позивачем специфікація до замовлення №923 (а.с. 10-12) за своєю юридичною природою є частиною (додатком) до договору поставки. В ній також відсутні жодні відомості щодо можливості ідентифікації сторони договору поставки або ж продавця. Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів передбачених законодавством, яке застосовується у сфері захисту прав споживачів та надання їм послуг. Надані до позовної заяви документи не можуть свідчити про придбання неякісного товару саме у відповідача. За вказаних обставин, позивачем не доведений належними та допустимими доказами факт придбавання металопластикових конструкцій саме у відповідача, а отже суд не може встановити, що належною стороною в справі є відповідач, який має нести відповідальність в межах гарантійного строку обслуговування неякісного товару. Допитані в судовому засіданні свідки, які є членами сімї позивача та зацікавлені в позитивному результаті розгляду справи суд не може покласти в основу прийняття рішення. За вказаних обставин, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261-1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: dismissed