Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем [PERSON] 26 серпня 2015 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач просила розірвати шлюб, адже їх подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та обов`язки в родині, частими сварками та конфліктами, непоступливістю один до одного. Спроби примиритися не дали результату. Позивач зазначає, що примирення між нею та відповідачем не буде, уважає, що шлюб зберегти неможливо, а тому просила розірвати шлюб. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 01 квітня 2021 року. Ухвалою від 01 квітня 2021 року відкладено розгляд справи до 14 травня 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. У судове засідання позивач не з`явилася, але до початку судового засідання подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов не подав, не просив про відкладення розгляду справи. Судові повістки про виклик до суду відповідно до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України надсилалися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача. У матеріалах справи наявні повідомлення про їх отримання. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки відповідач повторно не з`явився в судове засідання, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Ураховуючи, що відсутня згода позивача на ухвалення заочного рішення, суд не проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Отже, суд проводить розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 26 серпня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис № 2018, місце реєстрації шлюбу: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 15). Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не з`явився в судове засідання. Суд розцінює його неявку в судове засідання як байдуже ставлення до долі шлюбу, незацікавленість у його збереженні. Строк на примирення надавати не потрібно, оскільки жодна зі сторін не просила про це. Судом установлено, що у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя та обов`язки подружжя, частими сварками, що переростають у гострі конфліктні ситуації, позивач категорично не бажає зберігати шлюбно-сімейні стосунки. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй прізвище, набуте в шлюбі. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, відповідач байдуже поставився до долі шлюбу, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо судових витрат по справі суд зазначає таке: частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 3), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved