Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рента-Вінниця», про стягнення збитків та усунення перешкод у користуванні приміщенням та просила стягнути з відповідача збитки у розмірі 235\~620 грн.; усунути перешкоди у користуванні офісним приміщенням за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 22/5 шляхом надання їй можливості вільного доступу до користування ним, отримання усіх ключів від вхідних та міжкімнатних дверей, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем систематично порушується її право спільної сумісної власності як подружжя, а також завдано збитки (упущена вигода) у звязку із неможливістю передачі цього майна в оренду з метою отримання доходу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2018 року було викликано у судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON]; витребувано від\~ ПП «Легіонер»\~належним чином засвідчену копію договору (договорів) на охорону об'єкту\~-\~нежитлового приміщення\~по вул.\~Грушевського,\~22/5\~в \~ \~ \~ \~ \~ \~м.\~Вінниці,\~укладеного між\~ПП «Легіонер»\~та [PERSON]\~у період\~з квітня\~2015\~року до\~даного часу;\~витребувано від\~Уповноваженої\~особи Фонду\~гарантування вкладів\~фізичних осіб\~на ліквідацію\~ПАТ «ТЕРРА\~БАНК» [PERSON]\~належним\~чином засвідчені\~копії договору оренди\~нежитлового приміщення,\~загальною площею\~ \~ \~ \~ \~ 264,0\~кв.м,\~що знаходиться\~за адресою:\~м.\~Вінниця,\~вул.\~Грушевського,\~буд.\~22,\~укладеного між\~Вінницькою дирекцією\~(відділення\~№ 24)\~ПАТ «ТЕРРА\~БАНК» та\~[PERSON] у\~серпні 2014\~року; відомості щодо\~припинення (розірвання)\~даного договору\~оренди нежитлового\~приміщення; відомості щодо сплаченого розміру орендної плати за весь період дії договору оренди. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2018 року було зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід головуючого судді Дернової В.В. у порядку, передбаченому ст. 40 ЦПК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2018 року було поновлено провадження у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який одночасно є керівником та підписантом третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Рента-Вінниця» - та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні; до суду було подано заперечення на позовну заяву від 20.10.2017 року (т.2, а.с. 85). \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. 05 лютого 1997 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану за актовим записом № 201, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 307665 (т. 1, а.с.7). Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 15 квітня 2014 року у цивільній справі № 127/18600/14-ц, яке набрало законної сили з моменту проголошення, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (т.1, а.с. 8). Отже, з 05.02.1997 року до 15.04.2014 року сторони перебували у шлюбі. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 27.05.2010 року, виданого взамін рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 08.02.2008 року у справі № 2-1430/2008, [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення 5, розташоване по вулиці Грушевського, 22 в місті Вінниці (т.1, а.с. 11). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, вважається їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, спірне нерухоме майно було придбано сторонами у справі під час шлюбу, а тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Посилання відповідача [PERSON] на те, що виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.11.2018 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 05.02.2019 року у цивільній справі № 127/1818/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя щодо поділу, у тому числі, і спірного нежитлового приміщення, розташованого по вулиці Грушевського, 22/5 в місті Вінниці, зупинено ухвалою Верховного Суду, жодним чином не впливає на статус спірного майна як обєкта права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вищевказані судові рішення стосуються виключно поділу цього майна. Разом з тим, суд розяснює відповідачеві, що у випадку визнання у судовому порядку спірного майна обєктом його особистої власності, він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про перегляд даного рішення суду за нововиявленими обставинами. Посилання ж представника відповідача [PERSON] на те, що до виділення часток спірного майна у натурі або встановлення порядку користування ним неможливо ставити питання про усунення перешкод у користуванні майном також є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (відповідні домовленості між сторонами у справі відсутні). Що стосується факту чинення відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні позивачем [PERSON] спірним майном, то дана обставина підтверджується безпосередньо позицією відповідача, висловленою ним у судовому засіданні, відповідно до якої спірне нерухоме майно є його особистою приватною власністю, право користування якою у позивача відсутнє (в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню), а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які показали, що були присутні під час недопущення [PERSON] до офісного приміщення по вулиці Грушевського, 22/5 в місті Вінниці. Крім того, з клопотання експерта від 24.05.2018 року № 81 (а.с.\~13) вбачається, що «доступ до нежитлового приміщення по вул. Грушевського, 22/5 м. Вінниця забезпечений не був». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні [PERSON] нерухомим майном, а саме нежитловим приміщенням, розташованим по вулиці Грушевського, 22/5 в місті Вінниці шляхом надання [PERSON] доступу [PERSON] до вказаного нежитлового приміщення та передачі ключів від дверей (вхідних та міжкімнатних) приміщення. Що стосується позовної вимоги про стягнення збитків у розмірі 235\~620 грн., то суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування; збитками\~є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв'язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Однак, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів того, що упущена вигода позивача становить певну конкретну суму, зокрема, 235\~620 грн. (відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 551,20 грн. судового збору, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial