Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку) за законом, третя особа: міськрайонне Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області. В позовній заяві зазначено, що 04.01.2008 року помер батько її чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 078573, виданим 04.01.2008 року Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області. До дня смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO]. Йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2006 року, на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 4,0540га, що розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 636489 від 05.12.2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину вищевказаної земельної ділянки, яку прийняв її чоловік та син померлого [PERSON], але за життя він не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,0251га, кадастровий номер 7124385100:02:000:3120 та витяг з Державного земельного кадастру. [PERSON] помер 12.04.2013 року в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 212542, виданим 13.04.2013 року виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, яка складається із земельної ділянки, площею 2,0251га, кадастровий номер 71243851000:02:000:3120, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області від 21.03.2017 року. За життя [PERSON] ніякого розпорядження своїм майном не зробив, тому позивач як єдиний його спадкоємець, через свого представника [PERSON], звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтво про право спадщину за законом, проте, її було відмовлено в оформленні спадкових прав відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.10.2017 року. В позові вказано, що 05.10.2017 року до Уманської районної державної нотаріальної контори звернувся представник спадкоємця [PERSON] із заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки площею 4,0540 га, розташованої на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала померлому [PERSON], батькові чоловіка позивача [PERSON]. Згідно відомостей, які зберігаються в Уманській райдержнотконторі, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 04.01.2008 року, заведена під № 127 за 2008 рік і його спадкоємцями є двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. 24.11.2008 року за реєстром № 5577 на імя спадкоємця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки, площею 4, 0540га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, а [PERSON] залишено Ѕ частку цього майна відкритою. Згідно повідомлення міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 21.03.2017 року, після оформлення вищевказаної частки земельної ділянки відбувся поділ земельної ділянки розміром 4,0540га на дві окремих ділянки, а саме: 2,0289га вже зареєстровано за [PERSON], а земельна ділянка площею 2,0251га залишилась відкритою часткою. Тобто відомості про земельну ділянку площе, 2,0251га внесені до Державного реєстру земель, проте не відомо хто залишився її власником, адже реєстрацію земельної ділянки проведено не було. Оскільки іншим шляхом дане питання вирішити неможливо, позивач вимушена звернутися з позовом до суду, адже вона не може набути права власності на майно в порядку спадкування у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON], будучи повідомленою належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась, проте надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказала, що просить розглянути справу у її відсутність. Представники позивача [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими належним чином про день розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надавши до суду письмові заяви, в яких просять задовольнити позовні вимоги [PERSON] та провести розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача сільський голова с. Ладижинка Уманського району Черкаської області [PERSON], в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Однак на адресу суду подав заяву, в якій вказано, що він просить провести розгляд справи у відсутність представника сільської ради та проти задоволення позову не заперечує. Від представника третьої особи в.о. начальника Міськрайонного управління Держгеокадастру в Уманському районі та м. Умані [PERSON] надійшла письмова заява, в якій представник не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати у відсутність представника. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 04.01.2008 року помер батько чоловіка позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 078573, виданим 04.01.2008 року Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області (а.с.7) Відповідно до довідки № 1492, виданої 11.11.2015 року Ладижинською сільською радою Уманськогорайону Черкаської області до дня смерті [PERSON] проживав одиноко та був зареєстрований в [INFO](а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.10.2006 року, на праві приватної власності спадкодавцю належала земельна ділянка, площею 4,0540 га, що розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 636489 від 05.12.2006 року(а.с.12) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки, яку прийняв чоловік позивача та син померлого [PERSON], але за життя він не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,0251 га та витяг з Державного земельного кадастру. [PERSON] помер 12.04.2013 року в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 212542, виданим 13.04.2013 року виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області(а.с.9). За життя [PERSON] ніякого розпорядження своїм майном не зробив, тому позивач як єдиний його спадкоємець, через свого представника [PERSON], звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтво про право спадщину за законом, проте, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 05.10.2017 року, виданою державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкодавцю було відмовлено в оформленні спадкових прав, з посиланням на те, що в Уманській райдержнотконторі заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 12.04.2013 року під № 625 за 2015 року та згідно матеріалів вказаної справи єдиним спадкоємцем за законом на все майно є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, однак 1/2 спадкової маси не була сформована після оформлення спадкових прав на відповідну частину земельної ділянки іншим спадкоємцем. 05.10.2017 року до Уманської районної державної нотаріальної контори звернувся представник спадкоємця [PERSON] із заявою про видачу на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,0540га, розташованої на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що належала померлому [PERSON], батькові чоловіка позивача [PERSON]. В постанові вказано, що згідно відомостей, які зберігаються в Уманській райдержнотконторі, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 04.01.2008 року, заведена під № 127 за 2008 рік і його спадкоємцями є двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. 24.11.2008 року за реєстром № 5577 на імя спадкоємця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки, площею 4, 0540га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, а [PERSON] залишено Ѕ частку цього майна відкритою. Згідно повідомлення міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 21.03.2017 року, після оформлення вищевказаної частки земельної ділянки відбувся поділ земельної ділянки розміром 4,0540га на дві окремих ділянки, а саме: 2,0289га вже зареєстровано за [PERSON], а земельна ділянка площею 2,0251га залишилась відкритою часткою. Тобто відомості про земельну ділянку площе, 2,0251га внесені до Державного реєстру земель, проте не відомо хто залишився її власником, адже реєстрацію земельної ділянки проведено не було. В повідомленні міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані ГУ Держгеокадастру у Черкаській області б/н від 21.03.2017 року стосовно земельної ділянки загальною площею 4,0540 га, вказано, що згідно державного акту на право приватної власності серії ЯГ № 636489 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва була надана у власність відповідна земельна ділянка [PERSON]. При цьому, відповідно до відкритої спадкової справи відбувся поділ вказаної земельної ділянки, а саме: на 1/2 частину земельної ділянки було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 126348 від 25.11.2008 року площею 2,0289га кадастровий номер 7124385100:03:000:1205 на імя [PERSON]; 1/2 частину даної земельної ділянки зареєстровано в НКС 21.03.2017 року, відповідно технічної документації та поданої заяви [PERSON] ( земельна ділянка площею 2,0251га) та присвоєно кадастровий номер 7124385100:02:000:3120. На даний час земельна ділянка на [PERSON] не оформлена і державний акт на земельну ділянку не видавався(а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач [PERSON], як єдиний спадкоємець після смерті свого чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину, в тому числі 1/2 частину земельної ділянки, площею 4,0540га, що розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він успадкував після смерті свого батька [PERSON] Однак, у звязку з тим, що за життя чоловік позивача належним чином не зареєстрував своє право на успадковану частину земельної ділянки, вона на даний час позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідну частину земельної ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 15.10.2017 року державним Звенигородської районної державної нотаріальної контори [PERSON]В.(а.с.18). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, третя особа: міськрайонне Управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області, про визнання права власності на спадкове майно (земельну ділянку) за законом - підлягають задоволенню.

Outcome: approved