Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача [PERSON] Свій позов мотивує тим, що між ними 20.09.2003 року був зареєстрований шлюб відповідно до свідоцтва про одруження І-СР № 083580 відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 169. Від шлюбу мають двох дітей. Сумісним подружнім життям з відповідачем на даний час не проживають. Причиною припинення шлюбних відносин стало те, що при вирішенні різних сімейних питань не приходили до спільної згоди. Виникали часті сварки, на ґрунті цього вони втратили почуття кохання і взаєморозуміння. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим, а оскільки відповідач розірвати шлюб в органах ДРАЦС не бажає, тому звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу бажає залишити їй прізвище «Левченко». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо розірвання шлюбу, просить суд надати термін для примирення. Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Як встановлено судом, згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами укладено 20.09.2003 року та зареєстровано відповідно до свідоцтва про одруження І-СР № 083580 відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 169 (а.с.3). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Суд вважає, що в задоволенні клопотання відповідача про надання терміну для примирення необхідно відмовити, оскільки шлюб сторін розпався остаточно, носить формальний характер, відновити подружні стосунки неможливо, тому він підлягає розірванню. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved