Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 342,31 грн. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача 17000 грн. з кінцевим терміном повернення 14.07.2019 року.На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем 14.09.2018 року власноручно було складено розписку, що свідчить про отримання ним грошових коштів від позивача. На теперішній час борг в сумі 17000 грн. відповідачем не повернуто. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 18 342 грн. 31 коп., з яких 17 000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 201 грн. 21 коп. - 3 % річних, 1141 грн. 10 коп. - відсотки за користування коштами. Позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В ст. 275 ЦПК України визначені строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надав. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії суд не здійснював. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18.09.2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно письмової розписки, наданої позивачем на обґрунтування позову, встановлено, що [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти у розмірі 17000 грн. 14.09.2018 року. Вказані грошові кошти зобов`язався повернути до 14.07.2019 року. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання ним грошового зобов`язання відповідач суду не надав. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики, а тому передані відповідачу у позику кошти в сумі 17 000 грн. підлягають стягненню з нього на користь позивачки. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Надана відповідачеві позика за розміром перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а як слід позивачка [PERSON] має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. На обґрунтування позовних вимог про стягнення боргу та процентів позивачка [PERSON] посилалася у позові саме на положення ст.1048 ЦК України, проте розрахунок процентів на рівні облікової ставки Національного банку України від суми позики провадила помилково за період з 15.07.2019 року по 05.12.2019 року. Судовим розглядом встановлено, що строк користування позикою був визначений сторонами до 14.07.2019 року. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України , згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Саме до таких висновки визначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц ( провадження № 14-465цс18). Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В подальшому, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник міг правомірно не сплачувати кредитору борг розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України від суми позики становить 2 503,98 грн., виходячи з наступного розрахунку : -період дії договору позики з 14.09.2018 року по 14.07.2019 року; -і зазначений період облікова ставка Національного банку України визначалася з 14.09.2018 року по 31.12.2018 року - 18 %, з 01.01.2019 року по 25.04.2019 року - 18 %, з 26.04.2019 року по 14.07.2019 року - 17,5 %; -з 14.09.2018 року по 25.04.2019 року за 221 день від суми позики в 17 000 грн. 18% складають 1851,98 грн.; -з 26.04.2019 року по 14.07.2019 року за 80 днів від суми позики в 17 000 грн. 17,5% складають 652 грн.; -1851,98 грн. + 652 грн. = 2 503,98 грн. Положеннями статті 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, а саме розгляду судом цивільної справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з того, що на підставі положень ст.1048 ЦК України позивачкою було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів на суму 1141,10 грн., дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, в межах заявлених позовних вимог суд стягує на її користь з відповідача проценти за користування позикою в сумі 1141,10 грн. Крім того, як зазначалося судом вище, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом здійснювався наступний розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми за період з 15.07.2019 року по 05.12.2019 року: 17000 грн. (сума боргу) х 3 х 144 (кількість днів) / 365 / 100 = 201,21 грн., що відповідає розрахунку, здійсненому позивачкою [PERSON] у позові. Ураховуючи викладене, суд вважає, що позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 та частиною першою статті 1048 ЦК України. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 342 грн. 31 коп., з яких 17 000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 201 грн. 21 коп. - 3 % річних, 1141 грн. 10 коп. - відсотки за користування коштами. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved