Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення адвокатського гонорару (як виду заробітної плати) за договором про надання правової допомоги. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2018 відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення адвокатського гонорару (як виду заробітної плати) за договором про надання правової допомоги. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що згідно договорів про надання правової допомоги № 68 від 10.10.2013 та №161 від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, №301 від 02.02.2016 позивач надавала адвокатську правову допомогу [PERSON] на протязі 2013-2016 років. Оскільки строк договорів не зазначався, дія договорів за загальними нормами 3 роки. Після закінчення договорів не пройшло трьох років. Акт виконаних робіт складався 14.08.2016. Позов пред`являється за виконання договорів, що включало всі дії, передбачені законом, без обмежень, як зазначено в договорах, складання скарг, заяв, позовів, участь в судовому засіданні в чотирьох судах, та кримінальній справі, яка розслідувалась в Дніпровському районному відділі Національної поліції України. Вартість наданих послуг складає 155 500грн. Позивач направив [PERSON] акт виконаних робіт за місцем проживання, але відповідач на нього не реагує. У зв`язку з викладеним вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] кошти в розмірі 152 428,00грн за надання правової допомоги з жовтня 2013 по жовтень 2016 рік. 26.04.2019 до суду від [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначив, що умови договорів про надання правової допомоги № 161-к від 10.10.2013, № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 віл 02.02.2016 не передбачають складення та підписання адвокатом акту про фактичне виконання робіт за договорами про надання правової допомоги, а також те, що вищевказаний акт, не погоджений з Клієнтом, оскільки підписаний лише з однієї сторони - зі сторони Адвоката, вважає, що такий акт не може бути належним доказом надання послуг з правової допомоги. Позивач не має права заявляти вимоги про стягнення гонорару за договорами про надання правової допомоги № 161-к від 10.10.2013, №068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 від 02.02.2016, оскільки умови цих договорів не передбачають обов`язку Відповідача сплачувати гонорар на користь адвоката, який представляв інтереси Клієнта під час надання правової допомоги за вказаними договорами. У зв`язку з викладеним вище, відповідач вважає вимоги не обґрунтованими та такими які не підлягають задоволенню. 15.05.2019 до суду від [PERSON] надійшли заперечення на відзив, відповідно до якого позивачка зазначила, що за домовленістю та за фактичним обсягом робіт, що зазначено в пунктах 4, 6, 12 вказаних договорів, обов`язковому врахуванню підлягають витрати адвоката, також гонорар за фактично надану правову допомогу. Відповідач посилається в своєму відзиві на те, що акт від 14.08.2016 не погоджений з клієнтом, оскільки підписаний з однієї сторони - зі сторони адвоката. Однак, позивач направляла тричі вказаний акт відповідачу для погодження, а відповідач відмовляється підписувати. 23.08.2019 до суду надійшли від представника відповідача [PERSON] . додаткові заперечення, відповідно до яких представник відповідача зазначив, щоміж позивачем та відповідачем не укладалось трудового договору, вони не перебували у відносинах роботодавця та працівника, не мали один перед одним прав та обов`язків, що визначені Кодексом законів про працю України, що відповідно унеможливлює стягнення будь-якого виду заробітної плати з відповідача на користь позивача. В той самий час, варто відмітити, що, ймовірно, в трудових відносинах позивач перебував з Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві». Тож, можна зробити припущення, що саме з останнім у Позивача був укладений трудовий договір і саме об`єднання мало сплачувати Позивачу заробітну плату за виконання обов`язків по захисту/ представництву клієнтів даного адвокатського об`єднання під час надання ним правової допомоги своїм клієнтам. Гонораром же у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є форма винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. В жодному із договорів про надання правової допомоги, за якими намагається стягнути грошові кошти Позивач, відсутні умови щодо порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - відповідача [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, посилаючись на відзив та додаткові пояснення. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала адвокатом в Адвокатському об`єднанні «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві», що підтверджується договором про надання правової допомоги. 10 жовтня 2013 року між Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві» в особі голови Калити Надії Василівни та [PERSON] укладено договір № 068-К про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства. 10 жовтня 2013 року між Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві» в особі голови Калити Надії Василівни та [PERSON] укладено договір № 061-К про надання правової допомоги в порядку кримінального судочинства. 27 листопада 2015 року Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві» в особі голови Калити Надії Василівни та [PERSON] укладено договір № 235 про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства. 02 лютого 2016 року Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м.Києві» в особі голови Калити Надії Василівни та [PERSON] укладено договір № 301 про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства. Відповідно до п. 2 договорів про надання правової допомоги в порядку кримінального судочинства № 061-к від 10.10.2013 для здійснення правової допомоги, зазначеної в п. 1 клієнт доручає адвокату бути захисником [PERSON] . Відповідно п. 4 договорів про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 від 02.02.2016 визначено, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує в Колегію (Адвокатське об`єднання «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві») гонорар за домовленістю за фактом виконання. Відповідно до п. 7 договорів про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 від 02.02.2016 передбачено, що сплата гонорару провадиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Дніпровської колегії адвокатів № 2 в м. Києві. Відповідно до п. 8 договорів про надання правової допомоги в порядку цивільного та адміністративного судочинства № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 від 02.02.2016, якими передбачено, що у випадку несплати клієнтом грошових коштів у визначеному розмірі та у встановлені строки Угода вважається неукладеною та не Створює для сторін відповідних прав та обов`язків. Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).Одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 627 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, вu6opi контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно пояснень позивача, відповідач не виконав перед позивачем договірні зобов`язання та не сплатив суму гонорару. Проте, незважаючи на це, позивачем виконувались умови вказаного Договору належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи звіти, адвокатські запити та інше. На підтвердження фактично виконаної роботи за договором про надання правової допомоги позивач надала суду акт, відповідно до якого загальна сума послуг за фактично виконанні роботи адвокатом Корбут Т.Є. становить 182850грн. Однак, до акту фактично виконаної роботи за договором про надання правової допомоги, суд ставить критично, оскільки умови договорів про надання правової допомоги № 161-к від 10.10.2013, № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 віл 02.02.2016 не передбачають складення та підписання адвокатом акту про фактичне виконання робіт за договорами про надання правової допомоги. Також судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, про те, що договорів приєднання або будь-яких інших договорів про встановлення окремої оплати адвокату Корбут Т.Є. з зазначенням порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) із врахуванням складністю справ, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансовий стан клієнта та інших істотних обставин між адвокатом Корбут Т.Є. та [PERSON] не укладалися. Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Статтею 28 Правил адвокатської етики визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід i завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності дорученъ клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Адвокат має право вимагати від клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, попередньої виплати гонорару та/або компенсації можливих витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Відповідно до ст. 29 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Положенням ст. 30 Правил адвокатської етики, право адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об`єднання на отримання невнесеного (недовнесеного) гонорару не залежить від результату виконання доручення, якщо інше не передбачене договором про надання правової допомоги. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи [PERSON] уклав договори № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, №301 від 02.02.2016 з Адвокатським об`єднанням «Дніпровська колегія адвокатів № 2 в м. Києві». Також, умовами договору № 068-к від 10.10.2013, № 235 від 27.11.2015, № 301 від 02.02.2016, а саме пунктами 4 и 7 передбачено, що сплата гонорару провадиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок Дніпровської колегії адвокатів № 2 в м. Києві, що і було виконано [PERSON] , про що не заперечувалось учасниками справи. Крім того, суд зауважує, що термін заробітна плата, визначений у статті 94 КЗпП України, «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, що не є тотожним з визначенням терміну «адвокатський гонорар» у відповідності ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його оплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частинами 1, 3 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Суд не може обґрунтовувати своє рішення припущеннями, що нібито за усною домовленістю відповідач мав обов`язок щодо сплати адвокатського гонорару, оскільки підтвердження укладання такого договору або зазначення в укладених договорах, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення адвокатського гонорару (як виду заробітної плати) за договором про надання правової допомоги не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому позов не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача, таким чином з позивача на користь держави підлягає до стягнення 1520грн.

Outcome: approved