Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, а після цього, у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем по справі вони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 02.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації шлюбів від 02.09.2006 року за №1795, та мають двох малолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачем вони, починаючи з квітня 2018 року, проживають окремо. За час розгляду вказаної справи, 05.11.2018 року Харківським районним судом Харківської області було винесено рішення про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Діти перебувають на повному утриманні позивача. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач вважає, що відповідач має матеріальну можливість утримувати дітей, оскільки він є офіційно працевлаштованим та отримує заробітну плату. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Багмат Петро Дмитрович в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про слухання справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити повністю. В обґрунтування посилались на те, що діти перебувають на повному забезпеченні позивача, проте діти потребують постійних витрат, пов`язаних з витратами на харчування, придбання одягу, ліків, навчання тощо. Допомоги у вихованні дітей, догляді за ними, витратах на лікування відповідач не бере. Такі витрати позивач несе самостійно, а відповідач будучи працевлаштованим, отримує заробітну плату та в змозі повноцінно сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Плугатирьова Наталія Вікторівна в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей визнали частково та просили суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. щомісячно. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. 02 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. 05 листопада 2018 року позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. 13 грудня 2018 року надійшла заява відповідача про залучення доказів. 19 квітня 2019 року до суду надійшли заперечення відповідача щодо додаткових доказів, наданих позивачем. 18 листопада 2019 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/123 від 18.11.2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.10.2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 28.10.2019 року № 05-05/137 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н. Л.», зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Назаренко О. В. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, що беруть участь справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 02.09.2006 року, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис в книзі реєстрації шлюбів від 02.09.2006 року за №1795, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.2006 року. 05.11.2018 року Харківським районним судом Харківської області було винесено рішення, яким зареєстрований 02.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції шлюб, між позивачем та відповідачем, було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох спільних малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 02.10.2009 року видане Роганською селищною радою Харківського району та області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 14.07.2015 року видане Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивач зазначена матір`ю дітей, відповідач батьком. Судом встановлено, що діти зареєстровані та проживають разом з матір`юю. Кожна сторона, за ч. 3 ст. 12 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК Українита роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України, в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, відповідні положення закріплено у частині 2 статті 182 СК України: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини». Аксіомою є закріплена у статті 180 Сімейного кодексу України норма: «Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Участь в утриманні дитини, за відсутності відповідно домовленості, має бути рівною. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже чинним національним та міжнародним законодавством на батьків покладено обовязок батьків забезпечувати нормальний розвиток дитини, допоки дитина не досягне повноліття, а в деяких випадках і до отримання нею вищої освіти. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дітей, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї. Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов`язок проведення індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: partial