Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої просить зобовязати відповідача [PERSON], [INFO], не чинити перешкоди у вільному користуванні нею [PERSON], [INFO] та її донькою, [PERSON], [INFO], жилими приміщеннями в будинку та надвірними будівлями, по провул. Малокохнівському, 8 в м. Кременчуці, шляхом передачі їй ключів та вселивши її з донькою у зазначений будинок. Також просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 4640,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. На обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2000 року, від шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка разом з донькою проживала за адресою: [INFO]. У травні 2016 року відповідач [PERSON] змінив вхідні замки на дверях будинку та не впустив її та доньку. В звязку з тим, що відповідач добровільно її та доньку не впускає, вона звернулася до суду з даним позовом. 31.10.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності житловим приміщенням квартирою № 1 у будинку № 8 по провулку Малокохнівському в м. Кременчуці Полтавської області, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.08.1999 року він купив ? частину житлового будинку №8 з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в м. Кременчуці по провулку Малокохнівському. 25.08.2000 року відповідач уклав шлюб з [PERSON], яка проживала разом з ним в зазначеному будинку та була зареєстрована в ньому. З квітня 2016 року подружні відносини між сторонами були припинені, [PERSON] забрала свої речі та разом з донькою покинула будинок. 18.10.2016 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. Відповідач, вважає, що [PERSON] користується житловим приміщенням на підставі договору найму, який укладений на невизначений строк, в звязку з чим він письмовою вимогою від 10.06.2016 року повідомив позивачку про розірвання даного договору. Так, на думку відповідача, реєстрація позивачки у його будинку порушує його права, як власника житлового будинку, в звязку з чим він звернувся до суду з зустрічним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Вказала, що з 21.07.2001 року вона разом з донькою [PERSON] зареєстрована в [INFO], який вона купувала в 1999 році разом з відповідачем до укладення шлюбу. Зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. В даному будинку вона проживала до 05.05.2016 року, поки відповідач не почав чинити перешкоди їй та доньці в користуванні даним житловим приміщенням. Зараз вона разом з донькою не має місця проживання. Неодноразово вона була змушена звертатись до правоохоронних органів, в звязку з тим, що [PERSON] перешкоджав їй користуватися будинком. Зустрічну позовну заяву не визнає, вимогу про розірвання договору найму від відповідача отримала, вважає, що розривати не має чого, оскільки договору не існує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених у ньому. Зазначила, що позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів, у звязку з тим, що відповідач перешкоджає користуватися житловим приміщенням. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала, оскільки єдиним доказом по зустрічному позову є вимога про розірвання договору найму житлового приміщення від 10.06.2016 року, укладеного на невизначений строк, що не може братися до уваги, оскільки відповідач посилається на норму закону, а саме ч. 2 ст. 170 ЖК України, яка регулює розірвання договору найму, якщо змінився власник житла, в даному випадку власник спірного житлового будинку не змінювався, будь-яких договорів між позивачкою та відповідачем відносно найму житла ніколи не укладалось. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, але не заперечував проти проживання доньки [PERSON] в будинку. Вказав, що будинок він купував за грошові кошти, отримані від продажу квартири його матері, перешкод в користуванні будинком не чинив. В травні 2016 року він змінив замок на вхідних дверях будинку, ключі від будинку позивачці та дочці не надав. Зазначив, що надасть ключі дочці, лише за умови, якщо вона буде проживати в будинку. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав у ній зазначених. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що реєстрація [PERSON] в будинку, що на праві власності належить [PERSON] порушує права останнього, як власника. Пояснив, що відповідач поміняв замки у вхідних дверях будинку, оскільки з будинку почали зникати речі. Щодо вселення [PERSON] вважає, що спір відсутній, оскільки відповідач не заперечує проти її вселення, проти відшкодування витрат на правову допомогу заперечує, оскільки вони є безпідставними. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, з підстав у ній зазначених. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] в частині вселення неповнолітньої [PERSON] підтримала. Допитана в судовому засіданні свідок гр. [PERSON] пояснила, що вона знайома з позивачкою протягом тривалого часу. 18.10.2016 року вона була свідком того, що [PERSON] при спробі потрапити до будинку № 8 по провулку Малокохнівському в м. Кременчуці, зясувала, що замок на вхідних дверях замінений. Вказала, що [PERSON] проживає в даному будинку близько 18 років, вважає, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні даним будинком та [PERSON] покинула будинок під примусом. Допитаний в судовому засіданні свідок гр. [PERSON] пояснив, що він працював на ринку у ФОП [PERSON] В жовтні 2016 року він також був свідком того, що [PERSON] при спробі потрапити до будинку № 8 по провулку Малокохнівському в м. Кременчуці, зясувала, що замок на вхідних дверях замінений, про що було складено акт. Вислухавши думку сторін, враховуючи пояснення свідків, дослідивши письмові докази надані сторонами, розглянувши позови в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, з'ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так, судом встановлено, що з 25.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18.10.2016 року було розірвано на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.10.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 069072, виданим відділом РАГС Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука. Згідно копії договору купівлі-продажу від 03.08.1999 року [PERSON] купив ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в м. Кременчуці по провулку Малокохнівському, 8. Відповідно до довідки ТОВ «Добробит» від 18.07.2016 року в приватному будинку, за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, провулок Малокохнівський, буд. 8, який належить [PERSON], зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Підставою звернення до суду з відповідним позовом стало те, що відповідач перешкоджає позивачці та неповнолітній дитині користуватися житлом. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач [PERSON] замінив замки на вхідних дверях до будинку № 8, розташованому по провулку Малокохнівському в м. Кременчуці, ключі від вхідних дверей відповідач не надає ні позивачці ні своїй дочці [PERSON] Також з матеріалів розгляду звернення від гр. [PERSON] складеними відділенням поліції № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 27.07.2016 року, вбачається, що відповідач не впускає [PERSON] до будинку, мотивуючи тим, що він їй не належить. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. З п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року вбачається, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,\~частина перша статті 405 ЦК). Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно норм СК України захист житлових та майнових прав дітей покладається на батьків. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, встановивши, що позивачка [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] має право нарівні з відповідачем [PERSON] проживати та користуватися ? частиною житлового будинку № 8 по провулку Малокохнівському в м. Кременчуці Полтавської області, однак відповідач чинить позивачці та неповнолітній дитині перешкоди у користуванні спірним будинком, змінивши вхідний замок в ньому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, в звязку з чим позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням і вселення підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь витрат на правову допомогу в сумі 4640,00 грн., суд враховуючи норми Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», кількість судових засідань, час, витрачений на складання процесуальних документів, приходить до висновку, що вимоги в даній частині підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 3200,00 грн. (5 год. *640=3200). Розглядаючи вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до наступних висновків. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що між сторонами укладено договір найму жилого приміщення на невизначений строк. Так, [PERSON] письмовою вимогою від 10.06.2016 року повідомив [PERSON] про розірвання договору найму жилого приміщення, який укладений на невизначений строк, в звязку з чим вважає, що [PERSON] не має права проживати та користуватися будинком, що йому належить. При цьому, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] зареєстрована в ? частині будинку № 8 по провулку Малохохнівському в м. Кременчуці, як член сімї власника будинку. Крім того доказами підтверджується, що [PERSON] покинула місце проживання з дитиною після сварки з чоловіком [PERSON] та вимушено не проживає за вказаною адресою, оскільки відповідач замінив вхідний замок в помешкання, що ним не заперечувалось. Як зазначалося вище, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Беручи до уваги вищезазначені норми права вбачається, що підставою для втрати члена сімї власника житла на користування цим житлом є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів на підтвердження відсутності [PERSON] без поважних причин понад одного року у спірному житловому будинку відповідачем суду не надано. Норми ст. 170 ЖК України, на які посилається [PERSON] в зустрічній позовній заяві не можуть застосовуватись, оскільки вони регулюють відносини при переході власності на жилий будинок до іншої особи, а саме нового власника. Однак, в даному випадку власник спірного житлового будинку не змінювався. Враховуючи вищевикладене та те, що [PERSON] зареєстрована в спірному житловому будинку, як член сімї власника будинку та має право проживати та користуватися ним, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.\~\~ Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому суд, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 580 грн. 00 коп. судового збору сплаченого останньою при подачі позову.

Outcome: approved