Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1183. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2012 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось, воно відображається тільки у неприязних стосунках один до одного, які втілюються у постійні сварки. Одна з основних причин розпаду сімї\~ це різниця поглядів, відсутність взаєморозуміння та довіри. В сімейних стосунках відсутня повага, почуття кохання. Відносини переросли в ще більш ворожі. Після розірвання шлюбу позивач просила\~ залишити їй прізвище «Тимоновська». Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, тому просила розірвати шлюб.\~ Позивач [PERSON] у судове засідання надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Тимоновська». Представник позивача зазначив в заяві про слухання справи за його відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заперечення, згідно яким, позов не визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу заперечує, з позивачкою мешкає більше 5 років, має бажання зберегти сім*ю про що веде переговори з позивачкою. Клопотань про надання строку на примирення не надавав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур*єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Представник відповідача [PERSON] про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, до судового засідання не з*явився. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобовязує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом предявленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Ухвалою від 31.10.2017 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обовязків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження (п.п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України). Враховуючи положення ст.ст.19, 274 ЦПК України, суд вважає, що справа повинна бути розглянута за правилами спрощеного провадження. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1183 (свідоцтво про шлюб серії I-ВЛ № 194380 від 28 вересня 2012 року). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], 20 червня 2013 (свідоцтво про народження серії І-ВЛ №320119 від 26 червня 2013 року), батьками якої є сторони по справі. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та проживають окремо один від одного, не ведуть спільне господарство, відсутній сімейний бюджет. Між ними відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на життя, що призвело до втрати почуття поваги та довіри один до одного. Кожен має протилежні погляди на шлюб та сімю. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини з відповідачем позивач категорично не бажає. Майнового спору не мають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка при реєстрації шлюбу прізвище змінила з «Котел» на «Тимоновська». Суд, зясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. За письмовою заявою позивачки, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тимоновська». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved