Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] , а також просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.09.2020 року і до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування позову вказала, що між сторонами було укладено шлюб, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Проте, відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. Усі обов`язки щодо виховання та утримання дитини позивач несе самостійно. Згоди щодо участі у матеріальному забезпеченні дитини у позасудовому порядку сторони не досягли. Вказала, що дитина проживає разом з матір`ю та остання в повному обсязі може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.11.2020 залучено до часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування. У судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Чайковська Р.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. В заяві вказав, що заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.65) Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради Кравець А.Й. подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника та при ухваленні рішення суду в частині визначення місця проживання дитини просив врахувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.02.2021 №154 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] » (а.с.70). Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 24.11.2017 [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №2438 (а.с. 9). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1554 (а.с. 10). Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.02.2021 за №532/1749/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 72-73). Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю - позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 21.08.2018 і по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи(а.с. 911) та довідкою про склад сім`ї (а.с.12). Під час розгляду справи встановлено, що позивач не чинить перешкод у спілкуванні батька [PERSON] з дитиною. У відповідності до довідки, виданої «Ломбард» Заставно кредитний дім» від 09.09.2020 за №20, [PERSON] працює на посаді оцінювача-експерта з 23 липня 2015 року по теперішній час, з оплатою праці згідно штатного розпису ( а.с.13). Крім того, згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] встановлено, що в квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини (а.с.47). Також матеріали справи містять Висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] від 17.02.2021 за №154, у відповідності до якого орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.57-58). Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У ч. 1 та 2 ст. 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судом встановлено, що позивач не чинить батькові [PERSON] перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також у його вихованні. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан його розвитку незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю. Таким чином, встановивши наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітнього сина, прихильність дитини до обох батьків, виконання обома батьками своїх обов`язків по вихованню дитини, а також визнання відповідачем позову, суд вважає за доцільне визначити місце проживання сина з матір`ю. Враховуючи викладене, позовна вимога позивача [PERSON] про визначення місця проживання з матір`ю підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини необхідно зазначити наступне. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині 1 ст. 184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи особу відповідача, відсутність на його утриманні будь-яких інших осіб, що впливало б на можливість належного забезпечення його єдиної дитини, а також враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів із відповідача, починаючи з 29 вересня 2020 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна вимога про визначення місця проживання дитини задоволена повністю, тому з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved