Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 липня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення, вважає неможливим. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Пояснила, що стосунки між нею та відповідачем погіршилися у 2008 році, коли вона дізналася про подружню зраду. Внаслідок цього з кінця березня 2008 року подружні стосунки між ними були припинені. В подальшому у 2011 році була спроба примиритися, 24.11.2012 року в них народилося донька, але дізнавшись, що чоловік не припинив стосунки з коханкою, вони знов розійшлися. Більше року вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх стосунків. Вважає, що примирення між ними неможливе, а тому наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяв про участь у розгляді справи не надав. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, доказів поважності причин неявки не надав та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1997 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва зроблено актовий запис № 312. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 4-6). Позивач зазначає, що між подружжям виникла конфліктна ситуація та спільне життя в них не склалось у зв'язку з подружньою зрадою. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін та їхніх дітей.

Outcome: approved