Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 09.03.2002 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилося троє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що впродовж останніх десяти років подружнє життя між сторонами погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того, як зазначає позивач, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Позивач переконана, що сенсу зберігати шлюб не має, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати між ними шлюб. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що рішення про необхідність розірвання шлюбу прийняла виважено, звернула увагу суду, що дійсно сімейні стосунки почали погіршуватися ще 10 років тому, вона вважала, що все налагодиться, однак, це не відбувається. У сімейних стосунках чоловік не поважає та не цінує її як дружину, як маму, не проявляє розуміння, ображає нецензурними словами. Також зазначила, що вони з чоловіком мають дуже різні погляди на сімейні стосунки та ведення господарства. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 16-17), та просив надати строк для примирення тривалістю три місяці. Відповідно до змісту письмових заперечень, відповідач вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вважає, що доводи позивача є неправдивими. Зокрема, вказує, що між сторонами не припинилися шлюбні відносини та ведення спільного господарства, оскільки вони разом з трьома малолітніми дітьми мешкають у квартирі, разом доглядають та виховують дітей, мають спільний сімейний бюджет, спільно витрачають кошти на продукти харчування, проживання, догляд за дітьми тощо. Щодо посилань позивача на сварки, відповідач вказує, що вони бувають тільки зрідка, і ніколи не закінчуються ніяким насильством та зверненнями до міліції тощо. Крім того, відповідач вказав, що між сторонами склалися серйозні спільні економічні відносини - дружина є позичальником, а він поручителем за кредитним договором, відповідно до якого позичено 130000 грн, під заставу його власної квартири, у якій зараз мешкає сім'я. Поряд з цим, відповідач висловив заперечення щодо твердження позивача у позовній заяві про те, що діти у разі розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем та вказав, що з даного питання між сторонами не досягнуто згоди. Додатково відповідач у судовому засіданні вказав, що між сторонами відбувається не лише погане, бувають і гарні події та не може повірити, що стосунки погіршуються на протязі 10 років. Натомість підтвердив, що під час сварок вживає нецензурні слова, однак, позивач теж так робить, при цьому повідомив суду, що не робитиме більше такого. Щодо поглядів на сімейні стосунки та ведення господарства, зазначив, що дійсно йому не подобається, що з дітьми займається няня, вважає, що доглядати за дітьми та займатися хатніми справами повинна позивач. Також відповідач висловлював категоричну незгоду з тим, що дружина затримується на роботі після закінчення робочого часу. З даних приводів між сторонами виникають сварки. Позивач [PERSON] заперечувала проти задоволення клопотання про надання строку для примирення, оскільки вважає, що сім'ю зберегти неможливо. 09.04.2014 за клопотанням відповідача, проти якого заперечувала позивач, сторонам було надано термін для примирення строком один місяць. 08.05.2014 за спільним клопотанням сторін термін для примирення було продовжено на два місяці, тобто до 08.07.2014. Однак, за три місяці, що надавалися судом для примирення, сторони не примирилися. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони одружилися 09.03.2002, що підтверджується даними свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Барського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №24 (а.с. 9). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 6), [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про його народження серії [NUMBER], що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про його народження серії [NUMBER], що видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 8). На підставі пояснень сторін у судовому засіданні, судом було встановлено, що між сторонами втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Суд не приймає як підставу для відмови у позові доводи відповідача у запереченнях проти позову про те, що у ході сварок сторони не зверталися до правоохоронних органів. Оскільки сама обставина незвернення до правоохоронних органів не свідчить про те, що сварки не принижують гідність позивача та не впливають тяжким чином на розвиток малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Оскільки копії іпотечного договору від 12.11.2007, свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину (а.с. 18-25) не містять інформації щодо предмета доказування, суд, на підставі ч. 3 ст. 58 ЦПК України, не бере до розгляду дані докази. Згідно з ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, які полягають у тому, що сімейні стосунки між сторонами не склалися через різні погляди на сімейне життя, різні характери, сторони за строк наданий судом не примирилися, у позивача відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім'ї, ураховуючи причини розірвання шлюбу, вважає, що немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам дітей, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову і має підстави для задоволення заявлених вимог про розірвання шлюбу. Стосовно тверджень відповідача про те, що між сторонами відсутня домовленість про визначення місця проживання дітей, а позивач зазначила у позовній заяві, що діти будуть проживати з нею, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказане, оскільки позивачем не було заявлено вимоги про визначення місця проживання дітей, дане питання судом не розглядалося та не вирішувалося. Одночасно сторонам роз'яснено право на звернення до суду з відповідним питанням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача з відповідача слід стягнути 243,60 грн витрат на сплату судового збору. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved