Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 червня 2004 року позивачем, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках отримано у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л. 15 червня 2004 року та зареєстровано в реєстрі за №2-2313. 21 червня 2019 року позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку, за умовами якого позивач набула власність Ѕ частку вищезазначеного будинку. Договір посвідчено державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-1977. З вищенаведеного вбачається, що позивач є законним і єдиним власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 275538575 від 19.09.2021 року. Окрім того, 21 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-1973. За умовами даного договору відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS] . З моменту набуття квартири у власність Відповідач фактично в ній проживає, однак залишається зареєстрованим в будинку Позивача. Згідно акту обстеження будинку від 10 вересня 2021 року, складеного депутатом Білогородської сільської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 01.09.2019 року, на даний час [PERSON] проживає у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не оплачує комунальні послуги, що також свідчить про його непроживання за вказаною адресою. Відповідач є рідним братом Позивача, однак вважають, що Відповідач втратив право користування цим житлом, оскільки не проживає в спірному будинку з вересня 2019 року, не оплачує комунальні послуги, має у власності квартиру, де фактично і проживає, однак, його реєстрація порушує право Позивача, як власника спірного нерухомого майна, на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Позивач не може повноцінно використовувати належний на праві власності будинок, оскільки в ньому зареєстрований відповідач. Крім того, реєстрація Відповідача у даному будинку покладає на Позивача додатковий тягар щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг. Зазначене вказує на існування порушеного права Позивача (наявність спору), який можна вирішити лише у судовому порядку. Оскільки позивач є власником будинку [ADDRESS] , відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом, оскільки залишається там зареєстрованим, позивач несе надмірний тягар по утриманню будинку оплачуючи за відповідача комунальні послуги, жодних цивільно- правових угод (оренда, найм, позичка) щодо користування будинком між сторонами не укладалося, відповідач не проживає у будинку, натомість з вересня 2019 року проживає у власній квартирі, тому просять суд ухвалити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що буде підставою для зняття Відповідача з реєстрації місця проживання. Тому враховуючи вищевикладене, просила визнати [PERSON] , ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий 05 грудня 2006 року Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві) таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, на 15 червня 2004 року позивачем [PERSON] та [PERSON] в рівних частках отримано у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л. 15 червня 2004 року та зареєстровано в реєстрі за №2-2313. 21 червня 2019 року позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку, за умовами якого позивач набула власність Ѕ частку вищезазначеного будинку. Договір посвідчено державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-1977. З вищенаведеного вбачається, що позивач є законним і єдиним власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 275538575 від 19.09.2021 року. Окрім того, 21 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1-1973. За умовами даного договору Відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS] . З моменту набуття квартири у власність Відповідач фактично в ній проживає, однак залишається зареєстрованим в будинку Позивача. Згідно акту обстеження будинку від 10 вересня 2021 року, складеного депутатом Білогородської сільської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з 01.09.2019 року, на даний час [PERSON] проживає у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не оплачує комунальні послуги, що також свідчить про його непроживання за вказаною адресою. Відповідач є рідним братом Позивача, однак вважає, що відповідач втратив право користування цим житлом, оскільки не проживає в спірному будинку з вересня 2019 року, не оплачує комунальні послуги, має у власності квартиру, де фактично і проживає, однак, його реєстрація порушує право позивача, як власника спірного нерухомого майна, на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном. Позивач не може повноцінно використовувати належний на праві власності будинок, оскільки в ньому зареєстрований відповідач. Крім того, реєстрація відповідача у даному будинку покладає на позивача додатковий тягар щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг. Зазначене вказує на існування порушеного права позивача (наявність спору), який можна вирішити лише у судовому порядку. Оскільки позивач є власником будинку [ADDRESS] , Відповідач чинить перешкоди у користуванні житлом, оскільки залишається там зареєстрованим, позивач несе надмірний тягар по утриманню будинку оплачуючи за відповідача комунальні послуги, жодних цивільно-правових угод (оренда, найм, позичка) щодо користування будинком між сторонами не укладалося, Відповідач не проживає у будинку, натомість з вересня 2019 року проживає у власній квартирі. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, є підставою для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316 - 319, 321, 379, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved