Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: поновити процесуальні строки на звернення до суду та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], укладений 14.02.1975 року між неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що за рішенням виконавчого комітету Мліївської сільської ради народних депутатів від 28.11.1986 року №73, на неї - [PERSON], [PERSON] записала будинок розташований по [ADDRESS]. За даним будинком числиться земельна ділянка розміром 0,15 га, за яку, вона, відповідно як землекористувач сплачувала та сплачує земельний податок. В силу вказаних обставин, вона звернулась до Мліївської сільської ради з клопотанням, в якому просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, яка знаходиться по [ADDRESS]. Рішенням сесії Мліївської сільської ради за №33-37/6 від 10.07.2014 року їй рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Разом з цим, Рішенням сесії Мліївської сільської ради за №35-17/6 від 16.04.2014 року, [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, яка знаходиться по [ADDRESS]. Зазначені рішення скасовані рішенням Городищенського районного суду від 16.10.2014 року. Мотивацією вказаних рішень органу місцевого самоврядування, став договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], укладений 14.02.1975 року між неповнолітньою інвалідом дитинства [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Мліївською сільською радою, який нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у виконкомі Мліївської сільської ради. Про спірний договір їй стало відомо лише після відмови їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,15 га, яка знаходиться по [ADDRESS], тобто у 2014 році. Згідно акту Мліївської сільської ради від 05.11.2013 року, зазначений житловий будинок перебуває в аварійному стані. Згідно довідки ЧОО БТІ, будинок взагалі відсутній і технічна документація, також відсутня. Посилаючись на приписи ст.ст. 47 та 227 ЦК УРСР, вважає, що спірний договір слід визнати недійсним, оскільки, сторони, уклавши договір не посвідчили його нотаріально та не зареєстрували у виконкомі сільської ради. Крім того, зазначений договір був укладений з неповнолітньою особою, інвалідом дитинства, що також, в силу діючого на той час законодавства, тягне за собою його недійсність. Враховуючи викладене, просить суд поновити процесуальні строки на звернення до суду та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], укладений 14.02.1975 року між неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] - недійсним. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позові. Відповідач та її представник позов не визнали та зазначили, що будинок був куплений батьками у власність [PERSON] і про це знала позивач задовго до 2014 року. Представник третьої особи просила в позові відмовити та зазначила що при укладенні спірного договору були дотримані всі вимоги, діючого на той час, цивільного законодавства. Представник прокуратури Городищенського району просив в позові відмовити за безпідставністю вимог. Суд, вислухавши позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, представника прокуратури Городищенського району, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в справі в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований і до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно позовної заяви, підтриманої позивачем в судовому засіданні, остання просить визнати спірний договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним з трьох підстав, а саме:договір не посвідчений нотаріально, не зареєстрований у виконкомі Мліївської сільської ради та укладений з неповнолітньою особою, інвалідом дитинства. Відповідно до п. 4, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.2 ст. 48 ЦК УРСР по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 року, який діяв на час укладення спірного договору, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів, серед інших нотаріальних дій, мали право посвідчувати інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Згідно наданих позивачем та представником третьої особи копій договорукупівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], укладеного 14.02.1975 року між [PERSON] та [PERSON], зазначений договір 14.02.1975 року був нотаріально посвідчений секретарем виконкому Мліївської сільської Ради депутатів трудящих. Договір власноручно підписали [PERSON] та [PERSON], в присутності секретаря, яким була перевірена тотожність, правоздатність і дієздатність сторін та одержано мита 32 карбованці 50 копійок та занесено до реєстру під №10. Зазначений договір скріплений печаткою Мліївської сільської ради та підписом секретаря виконкому. За таких обставин, посилання позивача, як на підставу визнання спірного договору недійсним, на те, що він не посвідчений нотаріально, є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Щодо посилання позивача на те, що в Книзі для запису нотаріальних дій виконавчого комітету Мліївської сільської Ради депутатів трудящих за 1975 рік, копії з відповідних листів якої надала представник третьої особи, під № 10 зареєстрована інша нотаріальна дія, а не спірний договір, то суд вважає що допущене порушення сталося не з волі [PERSON] чи [PERSON], а через халатність секретаря виконкому, а тому підставою для визнання договору недійсним бути не може. Щодо посилання позивача, як на підставу визнання договору недійсним, на те, що він не зареєстрований у виконкомі Мліївської сільської ради, то суд вважає наступне. На час укладення спірного договору, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 . Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили, що має місце в цьому випадку. Згідно довідки Мліївської сільської ради від 03.06.2014 року, згідно записів по господарського обліку на 1986-2014 роки, станом на 01.01.1986 року, власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON], але договір купівлі-продажу будинку оформлено на її дочку [PERSON] Тобто, з точки зору Закону, враховуючи те, що постановою Городищенського районного суду від 16.10.2014 року визнано незаконним та скасовано рішення виконкому Мліївської сільської ради №73 від 28.11.1986 року про розгляд заяв громадян села, в частині запису під № 5 «будинок гр. [PERSON] по [ADDRESS] записати на дочку [PERSON]», власником спірного будинку в Мліївській сільській раді зареєстрована [PERSON] Виходячи з вищенаведеного та ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, де підставою визнання договору купівлі-продажу жилого будинку недійсним, зазначена тільки відсутність його нотаріального посвідчення, суд вважає, що посилання позивача, як на підставу визнання договору недійсним, на те, що він не зареєстрований у виконкомі Мліївської сільської ради є безпідставним та не обґрунтованим. Щодо посилання позивача, як на підставу визнання договору недійсним, на те, що він укладений з неповнолітньою особою, то суд вважає наступне. Згідно ст. 53 ЦК УРСР угода, укладена неповнолітнім віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років без згоди його батьків (усиновителів) або піклувальника, може бути визнана судом недійсною за позовом батьків (усиновителів) або піклувальника. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] - [INFO], тобто, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу 14.02.1975 року, відповідач мала повних 16 років. Договір укладався зі згоди матері [PERSON] - [PERSON] Тобто, відповідач, що узгоджується з вище вказаною статтею ЦК УРСР, мала право укласти договір купівлі-продажу вказаного вище будинку, а недійним даний договір, саме з цієї причини, міг бути визнаний за позовом обмеженого кола осіб, в число яких позивач [PERSON] не входить. А тому, дане посилання позивача не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним. Таким чином, усі наведені позивачем обставини, на які вона посилається як на підстави недійсності договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], є необґрунтованими та такими, що не тягнуть за собою недійсність спірного договору, а тому в позові слід відмовити. Щодо строків давності звернення до суду, які позивач просить поновити, то суд вважає наступне. Відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Як зазначила позивач [PERSON], вона дізналася про існування спірного договору лише у 2014 році. Проте, суд ставить під сумнів дане твердження позивача, так як у судовому засіданні сама [PERSON] пояснила, що у 1986 році, за проханням її матері [PERSON], в погосподарській книзі власника будинку по [ADDRESS] було переписано з [PERSON] на [PERSON] для його збереження у зв'язку з неналежною, на думку матері, поведінкою [PERSON] Це пояснення [PERSON] також підтверджується постановою Городищенського районного суду від 16.10.2014 року та довідкою виконавчого комітету Мліївської сільської ради від 03.06.2014 року. Таким чином, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строків звернення до суду за захистом своїх прав та вважає, що є всі підстави для відмови в задоволенні позову в зв'язку з їх пропуском. Проте, прийшовши до висновку, що вимоги позивача недоведені, суд вважає, що в позові слід відмовити саме з цих підстав, а не в зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed