Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після його поховання позивач звернулася до Державної нотаріальної контори №1 із заявою про прийняття спадщини, де дізналася, що 07.12.2011 року її чоловік заповів своїй рідній сестрі [PERSON] 11/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Заповіт посвідчений 07.12.2011 року приватним нотаріусом Сокирченко Т.П. Позивач вважає заповіт недійсним, оскільки напис і підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису на заповіті. Крім того, [PERSON] обіцяв дружині залишити 11/100 частин домоволодіння, в якому вони разом прожили 10 років. Також, чоловік в останні роки хворів туберкульозом, перебував на стаціонарному лікуванні в Полтавському облтубдиспансері з 10.06.2010 року по 26.04.2011 року, і на день посвідчення заповіту на користь [PERSON] у нього спостерігався процес психічного розладу, що зможуть підтвердити свідки. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 07.12.2011 року приватним нотаріусом Сокирченко Т.П. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Позивач пояснила, що в 2012 році помер її чоловік, 15 років вони були в шлюбі, до самої смерті жили разом. Вона і після смерті чоловіка жила в будинку. Пізніше хотіла забрати свої речі з будинку, але не змогла туди зайти; їй ніде на даний час жити. З приводу психічних розладів чоловіка вона нічого не може сказати. Просила позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Вказав, що про проведення інших експертиз, крім почеркознавчої, сторона позивача не заявляє. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що брат хворів туберкульозом, позивач не жила з ним останні роки, жила зі співмешканцем. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що за спадкодавцем мати і сестра доглядали, а позивач пішла до іншого чоловіка, тому і було складено заповіт на відповідача. Жодна із підстав, на яку посилається позивач (не його підпис, психічне захворювання) не підтверджені доказово та є необґрунтованими. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Сокирченко Т.П. в судовому засіданні з позовом не погодилася, пояснила, що 07.12.2011 року [PERSON] у супроводі матері звернувся до нотаріальної контори особисто, заявив, що хоче зробити заповіт сестрі, бо ближчих родичів немає. Ознак психічного розладу вона не побачила, він особисто зробив напис і підпис. Заслухавши позивача, її представника, відповідача, її представника, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до положень ст.204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину. Відповідно до ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1ст. 1234 Цивільного кодексу України). Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.202, ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України). Згідно положень ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 Цивільного кодексу України. Зокрема, він складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до частини першої ст.60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом [INFO] року помер [PERSON] (а.с.4- ксерокопія свідоцтва про смерть). 07.12.2011 року [PERSON] заповів своїй рідній сестрі [PERSON] 11/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Заповіт посвідчений 07.12.2011 року приватним нотаріусом Сокирченко Т.П. (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що форма оспорюваного заповіту відповідає вимогам, встановленим ст.1247 ЦК України, тобто спірний заповіт підписаний заповідачем, посвідчений державним нотаріусом. Заповіт також містить відмітки про те, що зміст ст.ст.1241,1248,1254,1255,1307ЦК України заповідачеві нотаріусом роз'яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 11.03.2016 року (а.с.145-147) підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заповіту від 07.12.2011 року, складених [PERSON] на користь [PERSON], зареєстрованих приватним нотаріусом Сокирченко Т.П. за реєстровим №1971, виконані [PERSON]. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, які мали підтвердити обставини, що свідчили б про наявність підстав для визнання заповіту від 07.12.2011 року недійсним, як таким, що не підписаний особисто заповідачем, в тому числі судом не встановлено обставин, які б підтвердили, що заповідач в день посвідчення мав психічний розлад. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність. Доводи сторони позивача про те, що заповідач не міг скласти заповіт на іншу особу, крім дружини, заповіт є недійсним, суд розцінює необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами по справі. Слід також зазначити, що покази свідків позивача: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про опікування позивачкою чоловіка до смерті, що з заповідачем було важко спілкуватися ніяким чином не спростовують показів сторони відповідача, зазначених висновків фахівця-експерта та суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed