Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивач стала власником квартири [ADDRESS]/Чумаченко, в м.Запоріжжя. Того ж дня право власності на житловий будинок було зареєстровано в реєстрі нерухомого майна та внесено відповідний запис до технічного паспорту. Відповідач по справі [PERSON] не є власником квартири, з реєстраційного обліку не була знята. Місце постійного проживання відповідача невідомо. Зі слів колишніх співвласників відповідач виїхала з квартири ще у 2012 році. Речей відповідача у квартирі немає. Реєстрація відповідача здійснює певні незручності, кожного разу під час оформлення довідки про склад родини, зазначається як особа, яка не має жодного відношення до позивача. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №70 розташовану в будинку 124/1 по вулиці Космічна/Чумаченко в місті [PERSON]. Ухвалою Комунарського районного суду міста [PERSON] від 01.03.2018 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру про надання правової допомоги в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомила, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Згідно ч.1ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено: На підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 771, [PERSON], [INFO] на праві приватної власності належить квартира №70 розташована у будинку №124/1 по вулиці Космічна/Чумаченко в м.Запоріжжі. Згідно повідомлення Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за вихиднім номером 04-07/3+13584 від 26.06.2017 року за адресою: м.Запоріжжя, вулиця Космічна/Чумаченка, буд.124/1 кв.70 зареєстрована [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції»\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. \~\~\~\~\~\~ Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та\~ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником будинку та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. За таких обставин по справі, суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою №70 в будинку № 124/1 по вул. Космічна/Чумаченко в м. Запоріжжі.

Outcome: approved