Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2007 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17251755. Вказує, що згідно акту обстеження від 30.06.2021 р. виданого депутатом Нивотрудівської сільської ради від 30.06.2021 року [PERSON] , фактично не проживає в житловому приміщенні понад 1 рік, а саме з вересня 2000 року. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. За вищенаведених обставин позивач вважає, що відповідач втратив право на користування вищевказаним житлом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи, відзив до суду не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.12.2007 року (а.с. 7) З довідки виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради № 790 від 23.06.2020 року встановлено, що у вищезазначеній квартирі зареєстрований: [PERSON] , 1982 року народження (а.с. 8) Згідно акту обстеження від 30.06.2021 р. виданого депутатом Нивотрудівської сільської ради від 30.06.2021 року за данною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який з вересня 2000 гр. не проживає за вказаною адресою. Місце знаходження [PERSON] не відоме. (а.с. 9) Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний час дійсно зареєстрований в квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , але фактично в зазначеній квартирі не проживає. На даний час позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її квартирі. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.317\~ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved