Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дернівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, в обсяг якої входить земельна ділянка площею 1,1642 га на території Дернівської сільської ради. Позивач є спадкоємцем за законом після померлої, проте їй було відмовлено в оформленні права на спадкове майно, тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку. Ухвалою суду від 07.05.2019 провадження в справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує, викладені вимоги підтримує. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Дернівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] 24.03.2006 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , площею 1,1642 га (діл.1 площею 0,8146 га кадастровий номер [NUMBER] , діл.2 площею 0,3496 га, кадастровий номер [NUMBER] ) на території Дернівської сільської ради, на підставі розпорядження голови Кам`янка-Бузької райдержадміністрації від 14.03.2006 №94, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зі змісту позовної заяви та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини стосовно спадкування. Відносини спадкування врегульовано нормами Глави 84,86 (Книги 6) ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] не складала, тому спадкування її майна здійснюється за законом. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] .) Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст.1261 ЦКУкраїни у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON] , але оформити своє право на земельну ділянку не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved