Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про відшкодування збитків, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення від 12 лютого 2016 року, згідно з умовами якого відповідач отримала від неї в оренду приміщення за адресою: [ADDRESS] , площею 190 кв.м., для роботи ресторану, строком користування до 01 березня 2017року. Відповідно до Акту прийому-передачі від 03 березня 2016 року [PERSON] отримала разом з приміщеннями на відповідальне зберігання майно, яке знаходилось в цих приміщеннях і було необхідне для роботи ресторану. Разом з тим, по закінченню Договору, [PERSON] не повернула їй майно. Вартість майна [PERSON] оцінює, виходячи з страхової суми, на яку було застраховане майно відповідно договору страхування № 11-0107-0043 від 25 вересня 2009 року з урахуванням курсової різниці, а саме: в 2 552 279, (два мільйони п`ятсот п`ятдесят тисяч двісті сімдесят дев`ять) гривень. З метою вирішення цього питання в досудовому порядку, [PERSON] 19 липня 2019 року, було направлено на адресу [PERSON] претензію, проте, конверт разом з вказаною претензією та доданими документами повернувся їй у зв`язку з закінченням строку зберігання. З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (які відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» є відкритими і загальнодоступними) [PERSON] стало відомо, що інформація про фізичну - особу підприємця [PERSON] в реєстрі відсутня. Тобто відповідач позбавилась статусу фізичної - особи підприємця або взагалі не мала такого статусу. [PERSON] зазначає, що навіть з втратою статусу підприємця [PERSON] залишається відповідальною перед нею за завдані збитки. \~ \~ \~ \~У зв`язку із зазначеним просить стягнути з [PERSON] на користь фізичної-особи підприємця [PERSON] 2 552\~279 (два мільйона п`ятсот п`ятдесят дві тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень в якості відшкодування збитків. Судові витрати покласти на [PERSON] . Ухвалою суду від 08 січня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом на надання відзиву на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його недоведеність та безпідставність, зокрема зазначила, що позивач не передала об`єкт договору оренди приміщення від 12 лютого 2016 року за Актом приймання-передачі об`єкта, а відповідач не приймала об`єкт оренди, окрім того сторони не підписували Акта приймання-передачі на відповідальне зберігання обладнання чи майна, то саме\~по собі\~Доповнення до неіснуючого Акта приймання-передачі на відповідальне зберігання обладнання, датоване 03 березня 2016 року не підтверджує дотримання сторонами вимоги закону про письмову форму договору зберігання; не підтверджує прийняття відповідачем спірного майна, на зберігання поза відносинами оренди приміщення. 21 квітня 2021 року позивачем в судовому засіданні було долучено звіт про незалежну оцінку об`єктів нерухомого майна, обладнання та інвентаря, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача та представника відповідача до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України\~визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено\~ст.16 ЦК України. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення від 12 лютого 2016 року, згідно з умовами якого (п.1.1) відповідач отримала від позивача в оренду приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 190 кв.м. Відповідно до пункту 3.1 договору оренди приміщення строк оренди приміщення починається з моменту підписання акта приймання-передачі об`єкта, який є невід`ємною частиною даного договору, який укладається на період до 01 березня 2017 року. Відповідно до п.7.1 договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю в оренду об`єкт за актом прийому-передачі приміщення який підписується не пізніше 01 березня 2016 року. До позовної заяви долучено доповнення до акту прийому-передачі на відповідальне зберігання обладнання, датоване 03 березня 2016 року. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Принцип змагальності сторін цивільного процесу, закріплений в\~ст.12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно вимог\~ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.2\~ст.11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються\~Главою 82 ЦК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені\~статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В свою чергу, вина особи у цивільному праві традиційно розрізняється на умисну та необережну форми вини. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2\~постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6\~наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог\~статті 1166 ЦК України\~суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому, суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed