Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2014 року, який зареєстровано Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 337. Від шлюбу з відповідачем мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Зазначає, що між ними під час подружнього життя почали виникати суперечки та сварки. Кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, виховання спільної дитини. Останнім часом вони взагалі перестали спілкуватися, проявляти турботу один до одного, стали чужими людьми. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені, вони почали проживати окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. За наведених обставин їх шлюб носить лише формальний характер, примирення з Відповідачем неможливе. Сім'я фактично розпалась. Втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між ними. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] Так, ухвалою суду від 16.03.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяви сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2014 року, який зареєстровано Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 337, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 300606. Від шлюбу позивач з відповідачем мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КИ № 517601) , яка проживає разом із позивачем. Причиною припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем стало непорозуміння один одного, різні погляди на життя. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Спору щодо поділу майна та місця проживання дитини на час подання позовної заяви немає. Так, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Конституцією України проголошена охорона сім'ї державою, що полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвища подружжя після розірвання шлюбу, залишивши прізвище позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved