Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивачка зазначила,\~що [INFO] помер\~її батько\~ [PERSON] .\~Маючи намір\~прийняти спадщину\~за законом,\~вона звернулася\~до Першої\~Тернопільської державної\~нотаріальної контори\~з заявою\~про відкриття\~спадкової справи,\~05\~жовтня 2017\~року була\~відкрита спадкова\~справа №\~61332279.\~Одночасно з\~наданням Витягу\~про реєстрацію\~спадкової справи\~їй повідомили,\~що за\~життя [PERSON] \~склав заповіт,\~посвідчений 15\~червня 2017\~року нотаріусом\~Першої Тернопільської\~державної нотаріальної\~контори Боберською\~O.A.\~та зареєстрований\~15\~червня 2017\~року в\~реєстрі за\~№21497,\~тобто за\~півтора місяця\~до дня\~смерті,\~відповідно до якого все\~своє майно\~заповів [PERSON] .\~Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~від 27\~травня 2020\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~за участю\~третьої особи\~Першої тернопільської\~державної нотаріальної контори про визнання заповіту [PERSON] від 15 червня 2017 року недійсним, зазначено, що «В ході судового розгляду\~встановлено,\~що заповіт\~ [PERSON] \~від 15\~червня 2017\~року посвідчений\~державним нотаріусом\~Першої тернопільської\~державної контори\~Боберською O.A.,\~за реєстром\~№21497\~є нікчемним\~в силу\~вимог ч.\~1\~ст.\~1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому порядку відсутні». 29 серпня 2020 року позивачка звернулася до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідь Перша Тернопільська державна нотаріальна контора Листом №1869/0116 від 02 жовтня 2020 року рекомендувала [PERSON] звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. З огляду на зазначене, позивачка просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, заповіту [PERSON] від 15 червня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською O.A., за реєстром №21497, в саме позбавити [PERSON] права на спадкування за заповітом майна померлого [INFO] [PERSON] ; визнати за позивачкою, дочкою померлого [INFO] [PERSON] , право на спадкування за законом як спадкоємця першої черги. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 01 грудня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте належним чином повідомлялася про час, дату та місце судового засідання. Відзиву на позовну заяву не подавала. Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Суд, заслухавши доводи позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Рішенням \~Тернопільського міськрайонного\~суду від\~27\~травня 2020\~року у\~справі №\~60715432/17\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~за участю\~третьої особи\~Першої тернопільської\~державної нотаріальної контори про визнання заповіту [PERSON] від 15 червня 2017 року недійсним у задоволенні позовних вимог відмовлено. У мотивувальній частині рішення суду зазначено, що «В ході судового розгляду\~встановлено,\~що заповіт\~ [PERSON] \~від 15\~червня 2017\~року посвідчений\~державним нотаріусом\~Першої тернопільської\~державної контори\~Боберською O.A.,\~за реєстром\~№21497\~є нікчемним\~в силу\~вимог ч.\~1\~ст.\~1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому порядку відсутні». Листом № 1869/0116 від 02 жовтня 2020 року Перша Тернопільська державна нотаріальна контора рекомендувала [PERSON] звернутися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, згідно ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України. Відтак, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.\~10\~ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ч. 2 ст.\~215\~Цивільного еодекусу\~України (далі ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частинами 1 та 5 ст.\~216\~ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За загальним правилом, судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. За правилами ст.\~236\~цього Кодексу нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Роз`ясненнями, що викладені в п. 5 «Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Також у п. 7 цієї Постанови вказано, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Разом з тим, суд, вказуючи про нікчемність заповіту, який є одностороннім правочином, одночасно не застосовав наслідки недійсності нікчемного правочину, що слідує із рішення у справі № 60715432/17. Відповідно до статей 215 та 216\~ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦК України. Рішенням Тернопільського\~міськрайонного суду\~від 27\~травня 2020\~року у\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~за участю\~третьої особи\~Першої тернопільської\~державної нотаріальної контори про визнання заповіту [PERSON] від 15 червня 2017 року недійсним у задоволенні позовних вимог відмовлено, проте у мотивувальній частині рішення зазначено, що «В ході судового розгляду\~встановлено,\~що заповіт\~ [PERSON] \~від 15\~червня 2017\~року посвідчений\~державним нотаріусом\~Першої тернопільської\~державної контори\~Боберською O.A.,\~за реєстром\~№21497\~є нікчемним\~в силу\~вимог ч.\~1\~ст.\~1257 ЦК України через допущені порушення щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому поряд відсутні». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24753/0/413 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Враховуючи те, що рішенням суду від 27 травня 2020 року було встановлено нікчемність правочину - заповіту, складеного від імені [PERSON] в користь [PERSON] посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О. А. 15 червня 2017 року за реєстром № 2-1497, відтак заповіт є нікчемним із дати його вчинення, тобто з 15 червня 2017 року, та є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, вимоги позивачки про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є підставними та підлягають до задоволення частково, шляхом позбавлення [PERSON] права на спадкування за заповітом майна померлого [INFO] [PERSON] . Щодо решти вимог позову, то суд відмовляє в їх задоволенні та роз`яснює наступне. Як слідує з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю. Відтак, визнання за позивачкою права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги не може розглядатися судом як наслідок недійсності нікчемного правочину. У виниклих між сторонами правовідносинах встановлення нікчемності заповіту має наслідком його невиконання, а тому спадкування здійснюється за законом на загальних підставах шляхом звернення позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . За вказаних обставин, суд не може перебирати на себе повноваження нотаріуса, який\~при видачі свідоцтва про право на спадщину обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Такий висновок суду узгоджується із змістом ст. 1223 ЦК України, якою передбачено, що право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial