Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 10 жовтня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2856. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10 жовтня 2014 року зареєструвала шлюб із відповідачем. Дітей у шлюбі не має. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, а спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на розподіл сімейних обов'язків, відсутністю у відповідача елементарної поваги до позивача, між ними систематично виникали сварки та скандали, що призвело до того, що з жовтня 2016 року сторони проживають окремо. Враховуючи наведене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, таке суперечить інтересам сторін, сім'я існує формально та те, що примирення між сторонами неможливе, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, заочно, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10 жовтня 2014 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2856. Від шлюбу дітей не має. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 2014 року, міцної сім'ї вони не утворили, між [PERSON] та [PERSON] систематично виникали непорозуміння, які призвели до розпаду сім'ї. На протязі тривалого часу сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Враховуючи те, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаємодопомоги, без яких повноцінна сім'я існувати не може, а також переконання позивача, що не буде вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу, наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам сторін, відновлення сімейних стосунків неможливе, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, зокрема, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу слід залишити прізвище - «[PERSON]». Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу звільнена від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 640 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved