Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що вона 13.12.1995 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований виконкомом Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №17. В шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач посилається на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим. Їх сімейне життя не склалось через різні погляди на життя та часті сварки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Протягом останніх двох років вони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують. З цих підстав вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер та просив його розірвати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просить розглянути справу у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.12.1995 року, що стверджується повторним свідоцтвом про одруження серії 1-МИ № 054436 від 11.09.2002 року (а.с. 5). В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], яка на даний час повнолітня, заміжня та проживає окремо та син - [PERSON]І, [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду сімї є те, що сімейне життя сторін не склалось через різні погляди на життя та часті сварки. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. Протягом останніх двох років вони проживають окремо, будь-яких відносин не підтримують.. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На виконання вимог ст. 113 СК України та зважаючи на вибір позивача прізвище останньої слід залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved