Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання трудових відносин припиненими. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим що, [PERSON] 12 листопада 2018 року була прийнята на роботу оператором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД». 02 вересня 2019 року позивачка прийшла на роботу до офісу, однак з`ясувалось, що замки змінено, телефони керівництва не відповідають. [PERSON] залишається працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД», що грубо порушує її права, оскільки позивач не має можливості працевлаштуватися. До того ж, у відповідача залишилась трудова книжка позивача, без якої також неможливо працевлаштуватися. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД» та [PERSON] припиненими на підставі п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи працівника з 05 вересня 2019 року. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Лукацька Л.Г. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 08.05.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, відповідно до якої просили суд розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД» в судові засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка повернулися до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача та третьої особи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.11.2018 [PERSON] була прийнята на роботу оператором до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД». 02.09.2019 [PERSON] прийшла на роботу до офісу, однак з`ясувалось, що замки змінено, телефони керівництва не відповідають. 05.09.2019 [PERSON] направила керівництву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД» заяву про звільнення за власним бажанням та повернути трудову книжку, однак відповіді позивач не отримала. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підстави припинення трудового договору можливо шляхом розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Відповідно, до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.93р., трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року № 260, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації ) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї із сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до норм статей 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на сьогодні трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, з 05 вересня 2019 року між сторонами припинились трудові відносини, однак припинити трудові відносини виявилось неможливо, оскільки позивачу невідоме місце знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД». Таким чином, суд вважає необхідним припинити трудові відносини та вказаний трудовий договір розірвати, так як трудові відносини [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРМЕД» позбавляють позивача можливості реалізувати свої конституційні права. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору в розмірі 840,80грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved