Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2006 року по 2017 рік. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають разом з нею і вона сама займається їх вихованням й матеріальним забезпеченням, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Зараз вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок дітям в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя задля підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд, але добровільно згоди на виїзд їх дітей не надає. З зазначених підстав просить суд надати дозвіл на виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. На підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON]. Оскільки батько життям дитини не цікавиться, не приймає участі в їх вихованні, суд вважає можливим надати дозвіл на вивезення неповнолітніх дітей за кордон без згоди їх батька.

Outcome: approved