Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 5 800 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн., посилаючись на те, що 13 липня 2013 року уклала з відповідачем договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав кошти в сумі 5 800 грн. та зобов'язався повернути їх у строк до 15 серпня 2013 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач пізніше надав розписку, однак свої зобов'язання не виконав, кошти не повернув, чим завдав позивачу душевні страждання, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі (а. с. 16, 25). Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а. с. 42), про причини неявки суд не повідомив. З цих підстав суд, відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики, згідно з яким останній отримав кошти в сумі 5 800 грн. та зобов'язався повернути їх у строк до 15 серпня 2013 року, що підтверджується наданою відповідачем розпискою (а. с. 9). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи, що сторони уклали договір позики, що підтверджується розпискою, зобов'язання за яким відповідач не виконав, а саме грошові кошти позивачу у встановлений у розписці строк не повернув, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення коштів за договором позики в сумі 5 800 грн. Разом з тим суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина друга статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з вимогами п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З частини першої статті 60 ЦПК України вбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд вважає, що позивачем не надано жодного доказу спричинення їй моральної шкоди, не доведено чи мали місце душевні страждання та в чому вони полягали, а тому дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині за недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial