Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 06 червня 2015 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Через деякий час після укладення шлюбу між сторонами виникли непорозуміння у сімейних відносинах через несумісність характерів. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, часто сварилися. Сторони проживають окремо з листопада 2015 року. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб і після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Під час розгляду справи позивач заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Додатково вона повідомила, що примирення між нею та відповідачем за весь час розгляду справи не відбулося, з листопада 2015 року вони разом вже як подружжя не проживають і на даний час вони також проживають окремо, не спілкуються, не ведуть спільне господарство, у них немає спільного бюджету. На утримання дитини відповідач через органи ДВС сплачує аліменти, але не у повному обсязі. Жодної іншої участі у вихованні дитини відповідач не бере і навіть не навідав дитину, коли вона народилася. За весь час розгляду справи відповідач лише один раз влітку 2017 року зателефонував їй, щоб зустрітися із дитиною, але на зустріч у визначений час він не з'явився. Ні відповідач, ні вона за весь час розгляду справи не вживали заходів для примирення, оскільки вона вважає неможливим збереження сім'ї через несумісність характерів, різні погляди на життя, сварки. Також вона вказала, що саме вона особисто підписувала подану до суду позовну заяву, оскільки вона насправді хоче розлучитися з відповідачем. Представник позивача заявлені позовні вимоги також підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Також він зазначив, що судом було вжито усіх можливих заходів для збереження шлюбу між сторонами, але вони не дали позитивного результату. На даний час збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін, які проживають окремо, але розірвання шлюбу у подальшому не буде перешкодою за умови примирення між сторонами для укладення повторного шлюбу. Відповідач не з'явився у дане судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Окрім того, він надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких вказав, що у нього виникли сумніви щодо справжності підпису позивача у позовній заяві, а також щодо того, чи дійсно саме позивач прагне розлучитися з ним і чи не викликане вказане рішення тиском з боку її близьких родичів. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову також заперечував і вказав, що ним як фізичною особою було подано до правоохоронних заяву про вчинення невстановленою особою злочину, який полягає у поданні до суду позовної заяви, яка не підписана особисто позивачем [PERSON], але кримінальне провадження на даний час ще не порушено. Окрім того, він вказав, що на даний час відповідач вимушений був покинути м. Пологи, щоб уникати конфліктів із родичами позивача - її матір'ю та бабусею, але він все ще сподівається на примирення з позивачем і тому заперечує проти розірвання шлюбу. Також він вважає, що сторони на даний час продовжують спілкуватися у соціальних мережах, оскільки відповідач показував йому фотокартки його доньки, які, як він вказував, йому надсилала [PERSON] Окрім того, він зазначив, що саме позивач під впливом своїх родичів блокує будь-які намагання відповідача примиритися. Саме тривалий конфлікт між родичами сторін і став причиною напружених відносин у їх сім'ї. Також він вказав, що його син [PERSON] на даний час дійсно проживає окремо від дружини і протягом наданого судом часу для примирення він не вживав спроб примиритися з нею саме через конфлікт з її родичами. Окрім того, він повідомив, що зустріч із дитиною у відповідача не відбулася, оскільки позивач зателефонувала і запропонувала йому передати через паркан будинку велосипед для дитини, що його образило. Він наполягав на тому, що позовна заява не була підписана особисто позивачем, що матиме наслідком ухвалення незаконного рішення за наслідками її розгляду, а також на тому, що на позивача тиснуть з даного питання її мати та бабуся, і саме тому він та відповідач категорично заперечують проти розірвання шлюбу. На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України під час розгляду справи судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача та її представника на задоволенні позову, заперечення проти позову відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 червня 2015 року. Від подружнього життя вони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень учасників справи вбачається, що між сторонами склалися напружені стосунки через несумісність характерів та різні погляди на життя, сторони шлюбні відносини не підтримують і не проживають разом з листопада 2015 року, що не заперечується і представником відповідача. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2017 року за клопотанням відповідача було надано сторонам строк для примирення - 6 місяців. Однак, як пояснила позивач, і не заперечував представник відповідача, за весь цей час примирення між сторонами не відбулося і вони на час розгляду справи продовжують проживати окремо, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Тобто, на даний час взаємовідносини сторін не мають характер сімейних. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом із пояснень позивача з'ясовано, що її волевиявлення щодо розірвання шлюбу з відповідачем є її свідомим вибором, саме вона добровільно звернулася до адвоката за допомогою щодо складання позовної заяви про розірвання шлюбу і саме вона безпосередньо у присутності адвоката підписувала подану до суду позовну заяву. Різницю у підписах на різних документах вона пояснює хвилюванням. На час розгляду справи її позиція не змінилася і вона наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає подальше спільне життя та примирення з відповідачем неможливим. Наведене спростовує посилання представника відповідача на те, що подану до суду позовну заяву підписувала не позивач і підтримує вона її під впливом своїх родичів. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних позивачем обставин відповідачем та його представником до суду надано не було. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо звернення його до правоохоронних органів з приводу підпису позовної заяви у даній справі не особисто позивачем, оскільки сам по собі вказаний факт не є беззастережним свідченням саме наявності вини певної особи у поданні до суду позовної заяви, яка підписана не особисто [PERSON] Окрім того, на час розгляду даної справи до суду не було надано доказів на підтвердження внесення до ЄРДР відомостей за вказаним фактом і проведення певних слідчих дій, наслідки яких дали б підстави вважати, що дійсно у даному випадку було вчинено певний злочин. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і шлюб має лише формальний характер, оскільки сторони вже тривалий час не проживають разом, не піклуються один про одного, не ведуть спільне господарство і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, оскільки позбавляє їх можливості створити нові сім'ї на засадах взаємоповаги та любові, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, оскільки зростання в родині, де батьки хоча і перебувають у шлюбі, але проживають окремо, або в атмосфері сварок і непорозумінь між батьками може негативно вплинути на її психологічний стан і створити у неї хибне уявлення про допустимі у цивілізованому суспільстві взаємовідносини між подружжям, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». Тому на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача суд стягує на користь позивача сплачений позивачем судовий збір у сумі 640,00 грн. згідно із квитанцією №44 від 13.05.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved