Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивачка посилалась на те, що 23.03.2013р. між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 45650 грн. та 3000 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору складав: 100 євро=1034,93 грн., що складає 31020. Крім того, між позивачкою та [PERSON], 25.03.2013 року, було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 2000 євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору складав: 100 євро=1034,93 грн., та складає 20680 грн., 3000 доларів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору складав: 100 доларів США=799,30 грн., тобто складає 23970 та 29600 грн. Відповідачем була написана розписка 25.03.2013 року, якою він стверджував отримання від неї коштів як 23 так і 25.03.2013р. на загальну суму 150920 грн. Вказані кошти зі слів відповідача призначались для передачі заступнику міського голови [PERSON] для участі в побудові торгівельних приміщень біля будинку торгівлі м. Золотоноша, але [PERSON] своїх зобовязань не виконав і вона не отримала будь-яких документів на торгівельне приміщення і тому була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог та просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 228820 грн. та суму сплаченого судового збору. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав та пояснив, що у розписці зазначено, що кошти передаються для будівництва торгівельного павільйону, відповідачем були отримані кошти, але чи були вони передані далі не відомо, тому просив суд задовольнити позовні вимоги згідно офіційного курсу НБУ станом на 12.02.2016р., тобто на час подачі заяви. Відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення, вказавши, що гроші він у позику не брав, а лише передав їх по проханню позивачки [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона по проханню [PERSON] була присутня при передачі її 17.12.2014р. коштів в сумі 40000 грн. та 29.12.2014р. в сумі 30000 грн., від невідомого чоловіка. При передачі грошей відповідачу вона присутня не була, а зі слів [PERSON], то вона їх передала комусь через когось для будівництва торгівельного павільйону. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона була депутатом міської ради і по зверненню [PERSON] та [PERSON] робила депутатські запити та звернення до мера з приводу повернення грошей, які він обіцяв повернути. Вказала, що не бачила, чи брав відповідач гроші у позивача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показала, що вона була свідком повернення коштів [PERSON] молодим чоловіком взимку і ще раз навесні, точно яка була сума вона не памятає. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 25 березня 2013 року відповідач [PERSON], отримав від позивачки [PERSON], кошти 22.03.2013р. 45650 грн. та 3000 євро (по курсу 10.45), що дорівнює 31350 грн., разом 75000 грн. та 25.03.2013р. 2000 євро (по курсу 10.55), що дорівнює 21100 грн., 3000 доларів США (по курсу 8.1, що становить 24300 грн.) та 29600 грн., що в загальній сумі становить 75000 грн. Всього 150000 грн. для передачі заступнику міського голови [PERSON] для побудови торгівельного приміщення біля будинку торгівлі в центрі м. Золотоноша. Гроші отримував в присутності дружини [PERSON] Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з правовою позицією, викладеною у висновку Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі №6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Вказана розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення. Пояснення допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджують та не спростовують позиції відповідача про те, що він не отримував вказані гроші, оскільки на момент передачі коштів вони не були присутні. У відповідності до правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі №6-63цс13, За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд вважає, що за своєю правовою природою вказана розписка містить ознаки одного з різновидів договору доручення. Однак, відповідач не мав прямих повноважень за вказаним договором. У разі встановлення факту передачі або не передачі коштів стороні, яка визначена у розписці , може йтись мова про застосування положень ст.. 1212 ЦК України. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення боргу за договором позики відсутні, а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed