Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 10.04.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошей, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 64\~299,38 гривень (що еквівалентно 8050 доларів США), які він зобов'язався повернути в строк до 10.07.2012 року, однак дане зобовязання не виконав. Згідно п.6 Договору у разі несвоєчасної сплати основного боргу позивач повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від суми боргу. Проте [PERSON] до теперішнього часу суму заборгованості не сплатив, у звязку з чим позивач звернувся до суду з дійсним позовом та просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за період прострочення виконання зобовязань за договором позики грошей за період з 17.10.2015 року по 10.07.2017 року, яка складає 633 дні, з яких сума штрафних санкцій складає: 64\~299,38 грн. (сума основного боргу)* 05,% (відсотки за кожен день прострочення виплати боргу згідно п.6 Договору позики) / 100% * 633 дня = 203506,53 гривень і суму інфляційних витрати за період з 17.10.2015 року по 1007.2017 року складає: 64\~299,38 грн. (сума основного боргу)*1,2262176 :100%-64299,38 грн. =14545,65 грн., а всього 218053,18 грн. Також просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним при зверненні до суду судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2181,00 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву в якій підтримала заявлені позовні вимоги, просить суд їх задовольнити та у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з*явився, хоча повідомлення про час та місце розгляду справи направлялось за адресою його реєстрації, що згідно до ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням і дає суду право розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно договору від 10.04.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 64\~299,38 гривень (що еквівалентно 8050 доларів США, по курсу НБУ 1 долар-7,9875 гривень), які зобов'язався повернути в строк до 10.07.2012 року. Пунктом 6 зазначеного договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу з урахування встановлено індексу інфляції за весь час прострочення та пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від суми боргу. Відповідно до рішенням Володарського районного суду від 10.09.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] була стягнута сума боргу в сумі 64\~299, 38 грн., сума пені за період прострочення виконання зобовязань за період з 11.07.2012 року по 23.07.2012 року в розмірі 3857,90 гривень. Рішення набуло законної сили 21.09.2012 року та було звернуте до виконання. Згідно рішення Володарського районного суду Донецької області з [PERSON] від 28.11.2013 року на користь [PERSON] були стягнуті штрафні санкції за договором позики грошей від 10.04.2010 року за період з 24.07.2012 року по 30.09.2013 року в сумі 64\~299, 38 грн. рішення набуло законної сили 09.12.2013 року та було звернути до виконання. Відповідно до рішення Володарського районного суду Донецької області від 20.11.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті штрафні санкції за договором позики грошей від 10.04.2010 року за період з 01.10.2013 року по 16.10.2015 року в сумі 289715,97 грн. Рішення набуло законної сили 01.12.2015 року та було звернуто до виконання. Так, згідно із ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а згідно ч.1 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.\~ Таким чином, відповідач, після ухвалення судових рішень продовжує, ухилятися від виконання своїх зобовязань за договором позики, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути інфляційних витрати за невиконання грошових зобовязань за весь час прострочення, а саме за період з 17.10.2015 року по 1007.2017 року , яка складає: 64\~299,38 грн. (сума основного боргу)*1,2262176 :100%-64299,38 грн. =14545,65 грн. Що стосується вимог про стягнення пені за договором позики , вони не підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати\~Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» № 197. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження Володарський район Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року. Проте, згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при БУ № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], Нікольського (Володарського) району Донецької області, тобто на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, а тому вимоги про стягнення пені за договором позики не підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише інфляційних витрати за період з 17.10.2015 року по 10.07.2017 року в сумі 14545.65грн ( 64\~299,38 грн. (сума основного боргу)*1,2262176 :100%-64299,38 грн.) В решті позову слід відмовити. Відповідно\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем при звернені до суду по сплаті судового збору підлягають розподіленню пропорційно задоволених вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2181 грн, що становить 1% від заявлених при зверненні з позовом вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 6,67 %, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 145,47 грн., а решту судових витрат віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial