Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просила розділити будівельній матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Лісова, №22-А в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.1971 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.03.2013 року. Після розірвання шлюбу між ними почали виникати конфлікти, щодо володіння та користування вищевказаним майном. Будівництво вищезазначеного житлового будинку ними було розпочато в 1988 році, і вони разом встановили фундамент під будинок та на першому поверсі збудували дві кімнати. Починаючи з 1997 року стосунки між ними погіршилися, так як відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки, знущатися над позивачкою, крім того не бажав заробляти кошти та надалі подовжувати будівництво житлового будинку. Разом з ними в даному господарстві проживає їхній спільний син [PERSON], який починаючи з 16-ти років продовжував будівництво житловою будинку та по господарських будівель разом з нею. В 2002 році [PERSON] отримав у своєї тітки [PERSON] будівельний блок та кірпіч в кількості 10 кубів, які надав їй не безоплатно для будівництва житлового будинку та по господарських будівель. Починаючи з 2002 року їхній спільний з відповідачем син постійно виїжджає на заробітки в Росію, та фактично всі зароблені кошти передавав їй, і вона витрачала їх на будівництво, що підтверджується розпискою даною [PERSON] про отримання від сина [PERSON] не безоплатно коштів в сумі 40000 гривень для завершення будівництва житлового будинку та квитанціями про придбання будівельних матеріалів на загальну суму 37066 гривень, які були використані для завершення будівництва житлового будинку. [PERSON]К надав їй небезоплатно для завершення будівництва житлового будинку кошти в сумі 77066 гривень. Вказує також на те, що вона все життя важко працювала і всі зароблені кошти витрачала на будівництво. З позивачем як подружжя вони не проживали з 2004 року, що було встановлено рішенням суду, у них не було спільного бюджету, кожен всі зароблені кошти витрачав на свій власний розсуд, що підтверджує той факт, що з починаючи з 2000 року вона з сином фактично завершували будівництво, а відповідач з цього часу жодним чином не приймав участь у будівництві. Через те, що будівництво житлового будинку та по господарських будівель проводилось не відповідно до плану в технічній документації було проставлено відмітку про самовільне будівництво житлового будинку та по господарських будівель. В 2015 році на розгляді Глибоцького районного суду Чернівецької області перебувала позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання житлового будинку з по господарськими будівлями, що розташовані в с.Станівці по вул. Лісовій №22-А, спільною частковою власністю, проте судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог. В процесі розгляду справи за клопотанням [PERSON] проводилась судова будівельно-технічна експертиза, згідно якої експертом було визначено ступінь готовності двоповерхового цегляного житлового будинку з підвалом під частиною будинку, що розташований в с. Станівці по вул. Лісовій 22-А, що склав 95 відсотків, при цьому експертом були визначені приблизні роки побудови даних будівель та вартість будівельних матеріалів які були використані. Так, було визначено, що навіс літ. «І» побудований в 2012 році, літня кухня літ. «Ж» побудована в 2006 році, гараж літ. «З» побудований в 2012 році огорожа №3-9 побудована в 2012 році, вимошення №1 побудовано в 2010 році, а саме в той період часу коли вони з відповідачем не проживали як подружжя. Всього на будівництво вказаних будівель були використані будівельні матеріали та обладнання, вартість яких склала 171 519 гривень. В цьому ж висновку експертом було визначено вартість будівельних матеріалів та обладнання, використаних при будівництві житлового будинку та по господарських будівель, а саме житлового будинку літ. «А» - 449 922 гривні, сараю літ «Д» - 30825 грн., сараю ліг. «Е» - 23959 грн., сараю літ. «С» - 15083 грн., літньої кухні літ. «Ж» - 11561 грн., гаражу літ. «З» - 59958 грн., літньої кухні літ. «И» - 60 930 грн. В загальному вартість будівельних матеріалів та обладнання , використаних при будівництві житлового будинку та по господарських будівель , які розташовані в с. Станівці по вул. Лісовій №22-А склала 752238 гривень. Виходячи наведеного, нею на придбання будівельних матеріалів для завершення будівництва житлового будинку, по господарських будівель в період з 2000 року було використано власні кошти та кошти , які надав [PERSON] на загальну суму 248 585 гривень, вказані будівельні матеріали не можуть бути обєктом спільної власності. А тому вважає, що обєктом спільного майна можуть бути будівельні матеріали, що використані в процесі будівництва житлового будинку та господарських будівель загальною вартістю 503 653 гривні за мінусом коштів, які були надані для завершення будівництва житлового будинку [PERSON] в сумі 77066 грн., а саме будівельні матеріали вартістю 426 587 гривень. Вважає, що необхідно поділити саме будівельні матеріали, оскільки житловий будинок не зданий в експлуатацію, а тому до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як спосіб захисту своїх порушених прав вона посилалася на ч.ч.1, 6 ст.57 та ч.ч. 1, 2 ст.70 Сімейного Кодексу України. Просила суд, поділити будівельні матеріали, що використані в процесі будівництва житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по вул. Лісова, №22-А в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області та визнати за нею право власності на будівельні матеріали загальною вартістю 538\~944,50 грн., що складають 72% від витрачених на будівництво та виділити відповідачу та визнати за ним право власності на будівельні матеріали, що використані в процесі будівництва житлового будинку та по господарських будівель загальною вартістю 213293,50 гривень, що складають 28% від використаних при будівництві будівельних матеріалів, а також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 3400 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю і просили суд їх задовольнити, обґрунтовуючи обставинами які викладені у позові. При цьому уточнили суду, що вони просять суд відійти від рівності часток при поділі спільного майна подружжя, у звязку з тим, що при будівництві спірного будинку були використані особисті кошти позивача та її сина. Відповідач [PERSON] та в його інтересах представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, вказували на те, що вони не заперечують проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані при будівництві житлового будинку та по господарських споруд, при цьому вказали на те, що підстав для того щоб відійти від рівності часток не має. Просили також відмовити у визнанні за відповідачем права власності на частку у будівельних матеріалів, оскільки з такими позовними вимогами він не звертався, а позивача та її представник він не уповноважував на захист його прав та інтересів. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сил, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21 листопада 1971 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.03.2013 року. Цим рішенням було також встановлено, що сторони до розірвання шлюбу не проживали як подружжя 9 років. Сторони зареєстровані та проживають в одному господарстві за адресою вул. Лісова, 22-А, в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області, до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею 165,3 кв.м., у т.ч. житловою площею 118,7 кв.м., підвал літ. «АПд», ґанок літ. «а», балкон літ. «а1», коптильня літ. «Б», навіс літ. «В», убиральня літ. «Г», сараї літ. «Д», «Е», «Є», літня кухня літ. «Ж», ґанок літ. «ж», гараж літ. «З», літня кухня-баня літ. «И», підвал літ. «ИПд», вхід до підвалу літ. «ВхПд», ґанок літ. «и», навіс літ. «І», фундамент літ. «Ї», колодязь №1, ворота №2, огорожа №4, 5, 6, хвіртка №7,8 вимощення №І. Будівництво вищевказаного житлового будинку та господарських будівель і споруд відбувалося під час перебування сторін у шлюбі, воно проводилось на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. При цьому, будівництво проводилось на підставі відповідних дозвільних документів, які дають право виконувати будівельні роботи та згідно з затвердженим проектом, про те на даний час будівництво не завершене. У звязку з відхиленням від проекту, вказане нерухоме майно вважається збудованим самочинно. Вищенаведені обставини сторонами в судовому засіданні не заперечувались, підтверджуються рішенням Глибоцького районного суду від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, і відповідно не підлягають доказуванню. В своїй позовній заяві позивач, як на спосіб захисту своїх прав посилається на ч.2 ст.70 СК України та на ч.6 ст.57 СК України. Згідно вимог ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї. Тобто в даному випадку, мова йде про відступ від рівності часток у спільному сумісному майні подружжя набутим ними за час шлюбу, під час їхнього спільного проживання однією сімєю, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї. Відповідно ж до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Тобто в даному випадку, шлюб між сторонами не розірвано, але подружжя проживають окремо у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, то відповідно майно, набуте сторонами за цей період може бути за рішенням суду визнане роздільним. Посилаючись на вищенаведені норми Закону, позивач у прохальній частині позовної заяві фактично просить суд поділити будівельній матеріали та відійти від рівності часток, і визнати за нею право власності на 72% будівельних матеріалів, які були використані при будівництві, а за відповідачем просить визнати право власності на 28% будівельних матеріалів, при цьому позивач не просить суд визнати за нею право власності на майно, яке вона вважає, що належить їй на праві особистої власності. В судовому засіданні позивач та її представник вказали суду, що вони просять суд відійти від рівності часток подружжя у майні, саме з тих підстав, що частина даного майна була придбана за особисті кошти позивача. Разом з тим, така підстава для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя ст.70 СК України не передбачено. Судом може бути визнано особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (ч.1 ст.57 СК України). Це правило стосується як грошей, які були набуті одним із подружжя до шлюбу, так і тих, які були одержані одним із подружжя за час шлюбу (за договором дарування, внаслідок спадкування тощо) Про те, в судовому засіданні позивач не надала суду належних та допустимих доказів, про те, що частина майна була придбана за її особисті кошти. Так, в позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про те, що вона завершувала будівництво за власні кошти, посилається на розписку про отримання від сина [PERSON] грошей у розмірі 40000 гривень та квитанцій про придбання нею будівельних матеріалів. Однак, сама розписка, копія якої міститься в матеріалах справи, може свідчити тільки про отримання коштів позивачем та виникнення у неї певних зобовязань перед [PERSON], а квитанції про придбання чатини будівельних матеріалів на які посилається позивач, виписані не на її імя, а на імя [PERSON]. Слід зазначити, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказав на те, що він є сином сторін по справі і проживає разом з ними в одному господарстві, при цьому всі будівельні роботи, які він проводив з 2001 року у господарстві, він проводив за власні зароблені кошти. Роботи проводив з дозволу батьків, оскільки батько йому казав, що все залишиться йому, що фактично спростовує доводи позивача про те, що будівництво велося за її особисті кошти. Необґрунтованими також є посилання позивача на те, що частину майна було набуто за час їхнього окремого з відповідачем проживання. Так позивач вказує на те, що літня кухня зазначена у технічному паспорті літ.«Ж» була побудована нею у 2006 році, а гараж літ.«З» у 2012 році, тобто в той час коли вона з відповідачем проживали окремо. Разом з тим, висновок експерта №73 від 10.02.2015 року на який посилається позивач, був виготовлений при розгляді справи №715/1536/14-ц, і відповідно питання які ставилися перед експертом визначалися виходячи з тих позовних вимог, які були предметом розгляду тієї справи. Клопотань про призначення експертизи при розгляді даної справи про поділ будівельних матеріалів, позивачем заявлено не було. Крім цього, у вищевказаного висновку експертизи, на який посилається позивач, експертом в резолютивні частині було зазначено, що встановити конкретні роки забудови житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по вул. Лісовій, №22-А в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області не вдається можливим, при цьому експерт наводить орієнтовані роки побудови. А тому, суд вважає, що наданий доказ для підтвердження саме років побудови житлового будинку та господарських будівель є недопустимим. Інших письмових доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем не надано, а пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні не дають підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що самочинне будівництво житлового будинку та господарських будівель та споруд по вул. Лісова, 22-А, в с. Станівці, Глибоцького району, Чернівецької області проводилось сторонами по справі під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які б давали суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому суд приходить до переконливого висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані під час будівництва спірного будинку. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 331, 376 ЦК України, ст.ст. 57, 70 СК України,

Outcome: partial