Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та відповідно до уточнених позовних вимог просила усунути завдані [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення з квартири [ADDRESS] наступних осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що проживання відповідачів у належній їй на праві приватної власності квартирі порушує її права як власника житла (майна). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2021 року було прийнято заяву до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.03.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Желіховський В.М. уточнені (збільшені) позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів - адвокат Семенюк І.В. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, оскільки спірна квартира була лише частково придбана за кредитні кошти, а позивач [PERSON] має альтернативний спосіб захисту свого порушеного права. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , не з`явилися. Службою у справах дітей Вінницької міської ради як органу опіки та піклування подано до суду Висновок про недоцільність виселення дитини [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 96). Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач[PERSON] є власником квартири, загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 квітня 2019 року. Так, відповідно до Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 26 квітня 2019 року, на підставі статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», статті 41 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акту про проведені прилюдні торги, затвердженого 27 березня 2019 року начальником Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совиком Р.С., [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з квартири вартістю 614 000 грн., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яке придбано [PERSON] за 614 000 грн., що раніше належало відповідачеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. 27 жовтня 2011 року за реєстровим № 3262, і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 27 жовтня 2011 року за номером запису 32558261. Як вбачається з довідки МКП «УК «Замостя» № 1818 від 29.05.2019 року, з 31.01.2012 року до 03.05.2019 року (тобто станом на момент придбання квартири на прилюдних торгах) у квартирі за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] . Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 05.06.2019 року № 31888, № 31889, № 31891 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 05.06.2019 року № 31890, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, 23 травня 2019 року майстром МКП «УК «Замостя» Карпенком О.Д. складено Акт опиту сусідів, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що в квартирі [ADDRESS] проживають такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON] , що не заперечувалося ними у судовому засіданні, а тому в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 27 жовтня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № PML-B03/1594/11 на суму 184 000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] ; продаж було вчинено за 384 000 грн., що еквівалентно 48000 дол. США, з них 200 000 грн. отримано продавцями від покупця до підписання договору, а 184 000 грн. мало бути сплачено протягом двох банківських днів. Таким чином, спірна квартира лише частково була придбана відповідачем [PERSON] за рахунок кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (№ 14-93цс19) зроблено висновок, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення; як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Велика Палата Верховного Суду вважає, що статтю 109 ЖК УРСР викладено в саме в такій редакції з урахуванням економічної та соціальної ситуації в державі з метою захисту суспільних інтересів, зокрема незахищених верств населення, які в силу об`єктивних обставин мають ризики втратити право користування житлом. Разом з тим, відповідно до практики ЄСПЛ, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й обмеження мирного володіння майном, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Державний виконавець зобов`язаний був надавати інформацію про обтяження майна, яке реалізується на електронних торгах. Зокрема, зазначити, що в ній зареєстрований та проживає власник, який передав майно в іпотеку, разом з членами його сім`ї. А покупець такого майна, в свою чергу, мав оцінити ризики та обмеження пов`язані з його придбанням. Неповне інформування учасників електронних торгів про обтяження майна, яке реалізується, є підставою для відшкодування збитків, що свідчить про наявність альтернативних способів захисту прав нового власника. Отже, обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статей 109 ЖК УРСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню норми статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 29115сво18) зазначила, що тлумачення частини другої статті 109 ЖК Української РСР з урахуванням змісту статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. Враховуючи те, що спірна квартира [ADDRESS] , була лише частково придбана за кредитні кошти (184 000 грн. кредитних коштів з 384 000 грн. вартості квартири), то виселення без надання іншого житлового приміщення у даному випадку є неможливим. Разом з тим, позивач [PERSON] як новий власник вказаної квартири має право на захист свого права у альтернативний спосіб, оскільки неповне інформування учасників електронних торгів про обтяження майна, яке реалізується, є підставою для відшкодування збитків. Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , за участі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed