Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Національної акціонерної компанії «Надра України» дочірнє підприємство «Західукргеологія», третя особа - Львівська геологорозвідувальна експедиція, в якому просить стягнути з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 3 472 грн. 53 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 9 463 грн. 20 коп., збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 1 128 грн. 57 коп., пеню в розмірі 371 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 19 435 грн. 30 коп. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 18 липня 2005 року вона працювала в НАК «Надра України» ДП «Західукргеологія» Львівська геологорозвідувальна експедиція на посаді гідрогеолога ІІ категорії КГГП. Була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін 30.10.2014 року. На день звільнення їй була нарахована але не виплачена заробітна плата за період часу з липня 2014 року по жовтень 2014 року у сумі 3 472 грн. 53 коп. На день пред'явлення позову до суду, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити за час затримки виплати заробітної плати складає 9 463 грн. 20 коп., крім того, на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці», згідно розрахунків позивача, відповідач повинен також сплатити компенсацію за час затримки виплати заробітної плати, а саме збитки з врахуванням індексу інфляції за період з 30.10.2014 року по 30.02.2015 року, що складає 1 128 грн. 57 коп., а також 371 грн. - сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, викладеним в позові, просила такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні, яка діє на підставі довіреності від 16.12.2014р. /а.с.36/ позовні вимоги визнала частково, посилаючись на долучені до матеріалів справи заперечення та пояснення до заперечень. Додатково пояснила, що дійсно нарахована заробітна плата позивача складає 3 472 грн. 53 коп., яка не виплачена, в зв'язку із скрутним матеріальним становищем підприємства. Крім цього, вказала, що позовна вимога щодо компенсації втрати доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати є передчасною, проте подала письмовий розрахунок, згідно якого розмір такої складає 551 грн. 16 коп., а також пояснила, що визнає позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у сумі 1 746 грн. 14 коп., виходячи з кількості робочих днів за час затримки виплати заробітної плати та нарахованої заробітної плати за останні два місяці, що передували звільненню, а саме - за вересень 2014 р. - 319 грн. 62 коп., за жовтень 2014 року - 331 грн. 58 коп. /без врахування компенсації за невикористану відпустку/. В решті позовних вимог просить відмовити. Суд, ухвалив справу розглядати у відсутності третьої особи, представник якої у судове засідання не з'явився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, та враховуючи, що присутні сторони не наполягали про обов'язкову участь у розгляді справи і матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з НАК «Надра Україна» ДП «Західукргеологія» з 18.07.2005 р., що стверджується копією трудової книжки [PERSON] /а.с.12-14/. Згідно копії наказу № 97-К від 30.10.2014 року [PERSON] - гідрогеолога 2 категорії Комплексної гідрогеологічної партії звільнено з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерію зобов'язано провести з [PERSON] повний розрахунок згідно чинного законодавства України./а.с.8/. Згідно довідки №19 виданою 03.02.2015року Львівською геологорозвідувальною експедицією ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» вказано про наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] в розмірі 3 472 грн. 53 коп., в тому числі: за липень 2014 року - 92,63 грн., за серпень 2014 року - 853, 97 грн., за вересень 2014 року - 319, 62 грн., за жовтень 2014 року - 2 206, 31 грн./а.с.9/ Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Зважаючи на те, що спору між сторонами щодо розміру заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, яка складає 3 472 грн. 53 коп., немає, відтак, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог [PERSON] щодо стягнення такої. Разом з тим, суд не приймає до уваги поданий позивачем розрахунок щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 9 463 грн. 20 коп. виходячи з наступного. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається із роз'яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач не представив суду жодних доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних сум позивачу, а також доказів того, що позивачем одержувалися інші суми, що підлягали б врахуванню при визначені суми, що підлягає стягненню на підставі ст.117 КЗпП України. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З долучених до матеріалів справи заперечень представника відповідача вбачається, що розмір заробітної плати [PERSON] за жовтень 2014 року, без врахування компенсації за невикористану відпустку, становить 331 грн.58 коп., що підтвердила позивач в судових засіданнях. Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню становить 651 грн. 20 коп. / за вересень 2014 року - 319 грн. 62 коп. та за жовтень 2014 року - 331 грн. 58 коп./ З долучених до матеріалів справи копій наказів НАК «Надра України» ДП «Західукргеологія» Львівська геологорозвідувальна експедиція № 61 від 02.09.2014 р., № 65 від 30.09.2014 р., № 68 від 30.10.2014 р., № 76 від 02.12.2014 р., № 81 від 30.12.2014 р., № 6 від 02.02.2015 р. для працівників встановлено одноденний робочий тиждень. Відтак, у вересні 2014 року встановлено 5 робочих днів на місяць, у жовтні 2014 року встановлено 4 робочих дні на місяць, у листопаді 2014 року - 4 робочих дні на місяць, у грудні 2014 року - 5 робочих днів на місяць, у січні 2015 року - 3 робочі дні на місяць, у лютому 2015 року - 4 робочі дні на місяць. Відповідачем недолучено до матеріалів справи копій наказів НАК «Надра України» ДП «Західукргеологія» Львівська геологорозвідувальна експедиція про кількість робочих днів у березні 2015 року та квітні 2015 року. Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» встановлені наступні показники робочих днів: березень 2015 р. - 21 робочий день, квітень 2015 р. - 21 робочий день. Середньоденна заробітна плата за вказаний період /вересень-жовтень 2014 року/ становить 72 грн. 35 коп., виходячи з кількості робочих днів у вересні-жовтні 2014 року /9 робочих днів/. З моменту звільнення позивача до винесення судом рішення по справі станом на 08 квітня 2015 року відповідачем заборговано позивачеві 3 111 грн. 05 коп. /72 грн. 35 коп. х 43 робочих дні/. Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед [PERSON] становить 3 111 грн. 05 коп., тобто в цій частині позов слід задовольнити частково. Згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Як вбачається із змісту «Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 р., сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом І. Конституційний Суд України у рішенні № 4рп/2012 по справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відтак, суд приходить до переконання, про обґрунтованість доводів представника відповідача про те, що, оскільки на момент розгляду справи заборгованість перед позивачем по виплаті нарахованої але не виплаченої заробітної плати у сумі 3 472 грн. 53 коп. не погашена, то позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, є безпідставними, так як компенсація підлягає сплаті у місяць, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Відтак, враховуючи те, що заборгованість по виплаті заробітної плати станом на день прийняття рішення по справі відповідачем не погашена, то підрахунок компенсації за її виплату є фактично вимогою, заявленою на майбутнє, так як точний момент погашення відповідачем заборгованості за рішенням суду, невідомий, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги позивача. Що стосується позовної вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 371 грн., суд приходить до переконання, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 14.11.2012 року у справі № 6-139 цс 12, у трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовуються. Аналізуючи норми Закону України «Про оплату праці» та ст. 117 гл. VII «Оплата праці» КЗпП України, слід дійти висновку про те, що відносини стосовно виплати заробітної плати за своєю правовою природою є трудовими, а не цивільними чи господарськими, а тому не може застосовуватись такий вид санкції як стягнення пені, яка має цивільно-правовий характер. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 237-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вина. Даний перелік обставин визнаний загальними, так як його наявність необхідна у всіх випадках відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів в підтвердження вимоги щодо стягнення на її користь моральної шкоди. Крім цього, не вказала в чому полягають її моральні страждання, втрата нормальних життєвих зв'язків, або у чому полягали її додаткові зусилля для організації свого життя. Відтак, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за недоведеністю. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 3 472 грн. 53 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 3 111 грн. 05 коп., а всього 6 583 грн. 58 коп., в решті позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору пропорційно до задоволеної частини позову.

Outcome: partial