Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 20.04.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO], яка наразі проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд розірвати шлюб та не надавати строк для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) Маряною Іванівною було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис № 146, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб (повторним) [PERSON] І-ФМ № 143970 від 14.09.2016 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO] З копії Свідоцтва про народження (повторне) [PERSON] І-ФМ №358361 від 15 вересня 2016 року, виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області встановлено, що [PERSON] народилася 08.05.2006 року, про що 12 травня 2006 року складено відповідний актовий запис № 528. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З довідки вих. № 870 від 23.09.2016 року, виданої Виконавчим комітетом Тарнівецької сільської ради [PERSON], [INFO], жительці с. Шишлівці, вул. Добов Іштвана, буд. 20, Ужгородського району, встановлено, що до складу сімї [PERSON] входять: чоловік [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO] З копії Свідоцтва про народження (повторне) [PERSON] І-ФМ № 004238 від 01.12.2000 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради встановлено, що [PERSON] народилася 25.06.1995 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 21 серпня 1996 року зроблено відповідний запис за № 32. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Судом також встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинилися з березня 2016 року, проживають окремо, спільного господарства ними не ведеться. Спільне життя між подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю та обовязки з ведення спільного господарства. Спроби зберегти шлюб не дали бажаних результатів, на переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб, після розірвання шлюбу, просить залишити проживати разом з нею малолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved