Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] який було зареєстровано 04.08.2000 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харків, актовий запис № 994. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що у 2000 році вони зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через те, що між ними відсутні спільні інтереси, наявні різня погляди на життя, на шлюб та сім'ю, відсутнє взаєморозуміння. Наразі кожен з них живе власним життям, фактично шлюбні відносини між ними припинені повністю з лютого 2017 року. Спільного господарства вони не ведуть. Позивач зазначила, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе. Тому вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позов підтримала повністю, просила розглядати справу без її участі, прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову заперечував та просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 04.08.2000 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харків, про що зроблено актовий запис № 994, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. За клопотанням відповідача ухвалою суду від 08.11.2017 року судом було надано сторонам строк для примирення з метою збереження сім'ї, строком на чотири місяці, з урахуванням того, що позов був поданий до суду позивачем у червні 2017 року, сторони мали час для примирення (а.с. 33). Судом встановлено, що примирення між сторонами не відбулося. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, судом приймалися всі заходи для збереження сім'ї. Однак проаналізував обставини, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї не можливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сім'я існує лише формально, перспектив примирення немає. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. За таких обставин шлюб підлягає розірванню, після розірвання шлюбу прізвище позивача та відповідача суд залишає без змін.

Outcome: approved