Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу з 30.06.1992 року. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між подружжям припинені два роки тому, причиною припинення шлюбних відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, все це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За останні три місяці, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не надавав матеріальної допомоги сім'ї та не забезпечував матеріально свою сім'ю. У добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач також не надає. Шлюб розриває вперше, строк на примирення надавати не має необхідності. Спору стосовно місця проживання неповнолітньої доньки між подружжям не має. Спір щодо спільного нажитого майна на теперішній час, як вказує позивач, вона та відповідач намагаються вирішити у позасудовому порядку. Вважає, що сім'я розпалась та зберегти її неможливо. Просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, надала суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, а також пояснила, що строк на примирення надавати немає необхідності, оскільки сім'я розпалася та зберегти її неможливо. Питання щодо матеріального утримання доньки на теперішній час вирішується у судовому порядку. Після розірвання шлюбу виявила бажання залишитися на прізвищі «Недєлєва». У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позивачем вимоги та просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, пояснивши, що строк на примирення надавати не має необхідності, оскільки сім'я розпалася та зберегти її неможливо, діти після розірвання шлюбу залишаться проживати разом з матір'ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у юридичному шлюбі, який був зареєстрований 30 червня 1992 року Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за актовим записом № 11. (а.с. 5) Від шлюбу мають двох дітей - неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 11,10), які на теперішній час проживають разом з [PERSON] та після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишиться проживати з нею, проти чого не заперечували сторони у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільного господарства не ведуть, фактичних шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо один від одного. Враховуючи той факт, що сторони, спільного господарства не ведуть, фактичних шлюбних відносин не підтримують, суд вважає можливим задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 243,60 грн., сплаченого останньою за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу (а.с. 2). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 105,110,112 СК України,

Outcome: approved