Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач вказувала, що із відповідачем перебувала у шлюбі з 04.03.1989 року по 14.02.2011 року, де набули спільно майно : приміщення магазину «[INFO]» у [ADDRESS], приміщення магазину (МАФ) «[INFO]» по [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21102 д.р.н. [NUMBER]. Крім того, нею за рахунок особистих коштів 01.04.2011 року було сплачено 6 583, 20 грн. в рахунок заборгованості по внесках перед ТОВ «Автоклуб», через яке відбувалося придбання автомобіля. Позивач просила провести розподіл спільного майна подружжя, виділивши їй у власність малу архітектурну форму - магазин «[INFO]» в [ADDRESS], вартістю 47 111 грн., автомобіль ВАЗ 21102 д.р.н. [NUMBER], вартістю 27 200 грн.; [PERSON] виділити у власність приміщення магазину «[INFO]» у [ADDRESS], вартістю 90 985 грн., стягнути з [PERSON] на її користь 16 674 грн. компенсації у вартості спільного майна подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь 3 291, 6 грн. компенсації на відшкодування сплачених боргів подружжя, стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. За зустрічним позовом [PERSON], із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позиваючись до [PERSON] вказував, що вважає, що на магазин «[INFO]» та магазин «[INFO]» не розповсюджується режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки кожен із них будучи зареєстрованим як ФОП здійснював окремо один від одного свою підприємницьку діяльність, він - у магазину «[INFO]», [PERSON] - у магазині «[INFO]». Вважаючи спільною сумісною власністю автомобіль ВАЗ 2110 р.н. [NUMBER], вартістю 27 200 грн., телевізор, вартістю 4 500 грн., холодильник, вартістю 4 000 грн., шафу-купе, вартістю 3 500 грн., комод, вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х спальне, вартістю 3000 грн., набір меблів до кухні з мийкою, плитою, електродуховкою, вартістю 12 000 грн., позивач [PERSON] просив виділити йому із спільного майна автомобіль ВАЗ 2110 р.н. [NUMBER], вартістю 27 200 грн., а [PERSON] - телевізор, вартістю 4 500 грн., холодильник, вартістю 4 000 грн., шафу-купе, вартістю 3 500 грн., комод, вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х спальне, вартістю 3000 грн., набір меблів до кухні з мийкою, плитою, електродуховкою, вартістю 12 000 грн., всього майна на загальну суму 28 800 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали заявлений позов із викладених підстав, у зустрічному позові [PERSON] просили відмовити. Суду пояснила, що магазини та автомобіль вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбавалися вони за спільні кошти сімї. Вона зареєстрована як ФОП із 19.12.2004 року, займалася здійсненням підприємницької діяльності в магазині «[INFO]», також допомагала і чоловіку, який здійснював підприємницьку діяльність в магазині «[INFO]». Побутова техніка та меблі, які заявлені за зустрічним позовом, вона залишила після розірвання шлюбу [PERSON] і жодної речі із вказаних відповідачем у неї не має. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали заявлений зустрічний позов із викладених у ньому підстав, у позові [PERSON] просили відмовити. У своїх поясненнях [PERSON] вказав, що він був зареєстрований як ФОП із 1994 року, і з того час у здійснював торгівлю на ринку, будівництво магазину «[INFO]» та «[INFO]» здійснювалося за спільні кошти сімї. Магазин «[INFO]» будувався у той час, коли [PERSON] була за кордоном, де заробляла гроші для сімї. А магазин «[INFO]» вони будували разом, коли дружина була уже в Україні, але на той час була безробітною. Автомобіль вони дійсно придбали в розстрочку, і на день розірвання шлюбу борг складав біля 6 000 грн. Побутова техніка та меблі, на які він вказує у позові, були придбані ними у період шлюбу, знаходиться воно у [PERSON] Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.ст.60,61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч. 3 ст. 61 СК України). Відповідно до змісту ст.ст. 3, 10-11, 59, 60, 61 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує спір на засадах змагальності та диспозитивності, в межах та на підставах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами належних і допустимих доказів. Кожна сторона доказами зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 04.03.1989 року сторони зареєстрували шлюб, 14.02.2011 року шлюб між ними розірвано, що стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.03.1989 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.2011 року. [PERSON] зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності із 23 серпня 1994 року, згідно даних свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності [NUMBER]. [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець з 19.12.2004 року, що відповідачем за зустрічним позовом в судовому засіданні не заперечувалося. Як убачається з проекту відведення земельної ділянки для будівництва магазину «[INFO]» по [ADDRESS] ( 2000 рік), земельні ділянка відводилася [PERSON] як фізичній особі, а не як ФОП, аналогічний висновок випливає і із дозволу на виконання будівельних робіт від 26.01.2001 року, акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 15.06.2001 року, інвентарної справи на приміщення магазину по [ADDRESS], рішення виконавчого комітету Славутської міської ради від 27.11.2001 року №305 про затвердження Акту Державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію магазину «[INFO]» по [ADDRESS]. Мала архітектурна форма-магазин «[INFO]» 28.12.2005 року прийнятий в експлуатацію та виконавчим комітетом Славутської міської ради рішенням прийнято рішення № 486 Про затвердження акту Державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію магазину «[INFO]» із збірних інвентарних конструкцій ( власник [PERSON]). Рішенням Славутської міської ради від 27.03.2012 року № 4.3.-17/2012 поновлено ФОП [PERSON] договір оренди землі, що зареєстрований у державному реєстрі земель 19.06.2006 року за № 040676000055 строком на 3 роки ( земельна ділянка площею 30 кв.м. по [ADDRESS], на земельній ділянці розташований магазин зі збірних інвентарних конструкцій «[INFO]»). Не заперечується [PERSON] того, що подружжям було придбано у розстрочку у ТзОВ «Автоклуб» автомобіль ВАЗ-21102 у період шлюбу сторін, та того, що після розірвання шлюбу [PERSON] 01.04.2011 року було сплачено 6 583,20 грн. власних коштів із заборгованості за вказаний автомобіль. Згідно висновку експерта № 40110/З_С від 30.04.2014 року ринкова вартість приміщення магазину «[INFO]» у [ADDRESS] становить 90 985 грн., ринкова вартість малої архітектурної форми-магазину «[INFO]» у [ADDRESS] - 47 111 грн. Згідно висновку експерта № 40110/З ПС від 10.02.2014 року ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ-21102, дрн [NUMBER] становить 27 200 грн. За таких обставин, [PERSON] не надано суду будь-яких доказів на підтвердження належності нерухомого майна - магазину «[INFO]» відповідачу на праві особистої власності як ФОП. Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише дружину, це ще не означає, що вона є одноосібним власником майна. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Відтак, оскільки нежитлова будівля - магазин по [ADDRESS], мала архітектурна форма-магазин «[INFO]» у [ADDRESS], автомобіль ВАЗ-21102, дрн [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, позовні вимоги [PERSON] суд знаходить підставними. Безпідставними суд вважає твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що магазин «[INFO]» та магазин «[INFO]» не є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, оскільки набувалися ними як фізичними особами-підприємцями. Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно рішення Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, приватне підприємство, засноване одним із подружжя - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Виходячи з наведеного, спільним майном подружжя є також майно, яке використовується для здійснення господарської діяльності фізичною особою - підприємцем за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Та обставина, що спірний кіоск чи магазин використовується для зайняття підприємницькою діяльністю одним із подружжя може бути врахована при обранні способу його поділу та виділенню цьому подружжю майна із компенсацією іншому належної йому частки в ньому. Правова позиція щодо можливості віднесення до спільного майна подружжя майна, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів, висловлена також Верховним Судом України в постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-56цс13. Заявлена вимога про поділ боргу між подружжям у розмірі 6 583,20 грн. підлягає до задоволення, так із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 12 сплаченої нею після розірвання шлюбу суми коштів на погашення боргових зобов'язань за придбаний подружжям автомобіль - 3 291,6 грн. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду належних і допустимих доказів щодо того, що майно, на яке він вказує як на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя : телевізор, вартістю 4 500 грн., холодильник, вартістю 4 000 грн., шафа-купе, вартістю 3 500 грн., комод, вартістю 1 800 грн., ліжко 2-х спальне, вартістю 3000 грн., набір меблів до кухні з мийкою, плитою, електродуховкою, вартістю 12 000 грн. було придбане сторонами в період шлюбу та за спільні кошти подружжя. На підставі викладеного, суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] частково. Та з врахуванням того факту, що сторони користуються спірним майном наступним чином : [PERSON] - малою архітектурною формою - магазином «[INFO]» та автомобілем ВАЗ 21102, а [PERSON] - магазином «[INFO]», оцінивши вартість спільного майна сторін у 165 296 грн., де відповідно розмір частки кожного з подружжя становить 82 648 грн., суд приходить до висновку, що [PERSON] має бути присуджено майна на суму 74 311 грн. (мала архітектурна форма - магазин «[INFO]» та автомобіль ВАЗ 21102) , а [PERSON] ( магазин «[INFO]») на суму 90 985 грн. При цьому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 8 337 грн. Також зважаючи на викладене суд знаходить зустрічний позов [PERSON] безпідставним, тому відмовляє у його позові. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи. До судових витрат, пов'язаних із розглядом судової справи належать витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. [PERSON] сплачено судовий збір та витрати на проведення судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial