Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що вона є власником квартири №34, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Герої АТО (раніше - Димитрова), буд.35. Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом на право на спадщину за законом (ВММ № 132111) від 01.12.2009 р. виданого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «ДИМИТРОВА, 35» від 06.11.2017 р., у даній квартирі зареєстровані двоє людей, а саме позивач [PERSON] , та відповідач - [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) В. А.. Вказує, що відповідач по справі, її онука, зареєстрована в квартирі з 2002 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з жовтня 2015 р. і по теперішній час. Зазначає, що вона не зверталася до відповідача з проханням, щоб вона добровільно виписалася з належної їй квартири, оскільки останнє відоме місце проживання відповідача - це адреса розташування її квартири: м. Кривий Ріг, вул. Герої АТО (колишня назва Димитрова)[ADDRESS]. З зазначеної квартири відповідач з'їхала з жовтня 2015 р., відносини не підтримують, жодного зв'язку не мають. Підкреслює, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, не надається субсидія, чим об'єктивно порушуються її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Просить визнати [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 34, розташованою за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня назва Димитрова), буд.35. Так, ухвалою суду від 24.07.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяви сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири №34, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Герої АТО (раніше - Димитрова), буд.35. Право власності на квартиру підтверджується Свідоцтвом на право на спадщину за законом (ВММ № 132111) від 01.12.2009 р., виданого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 6, 7). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої ОСББ «ДИМИТРОВА, 35» від 06.11.2017 р., у даній квартирі зареєстровані двоє людей, а саме позивач [PERSON], та відповідач - [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) В. А. (а.с. 8). Відповідно до довідки ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] з 13.03.2007 р. (а.с. 20). Як вбачається з акту мешканців буд. № 35 по вул. Димитрова (нині Героїв АТО) у м. Кривому Розі від 18.05.2018 р., завіреного головою ОСББ «ГЕРОЇВ АТО, 35», відповідач [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) В. А. з жовтня 2015 року за адресою: [ADDRESS] не проживає. (а.с. 10). На даний час у квартирі залишається бути зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) В. А., яка не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу позивач не чинила. Відповідач добровільно визначила собі інше місце проживання і даною житловою квартирою не користується. Будучи зареєстрованою у зазначеній житловій квартирі відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації з квартири, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація Відповідача в житловій квартирі є порушенням прав на безперешкодне користування квартирою позивачем. Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником житлового приміщення, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у квартирі, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким що втратив право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ухвалою суду від 24.07.2018 р. позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позову, а отже судові витрати у сумі 704, 80 грн. належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved