Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона з 11 липня 1989 року працювала на підприємстві відповідача, та 10 січня 2021 року його було звільнено наказом №4-к від 11 січня 2021 року за станом здоров`я за п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. В день звільнення з [PERSON] не було здійснено розрахунок при звільненні. Станом на 27 квітня 2021 року відповідач не сплатив позивачці належні при звільненні суми у розмірі 29946,85 грн, які позивачка просить стягнути на її користь. Позивачка, зазначає, що його середньоденний заробіток на день звільнення становив 382,32 грн, а тому за 86 робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день складання позовної заяви (включно) відповідач повинен сплатити їй середній заробіток у сумі 32879,52 грн. Дії роботодавця, щодо не проведення з позивачем розрахунку при звільненні, поставили її у скрутне матеріальне становище, що унеможливило нормальне існування її та членів її сім`ї та призвело до тяжкого психологічного стану позивачки, остання змушена була шукати інше джерело доходу, у зв`язку із чим вона зазнала моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 5000,00 гривень. З огляду на викладене позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь: невиплачену суму заробітної плати у розмірі 29946,85 грн середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення до дати складання позовної заяви (включно) у розмірі 32879,52 грн та в порядку відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 21 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 02 серпня 2021 року (а.с. 14). Від відповідача на адресу суду 03 червня 2021 року надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах цієї цивільної справи. Згідно з наданим відзивом відповідач зазначає, що позивачка була звільнена наказом по підприємству №4-к від 01 жовтня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я за п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Розмір усіх належних працівнику при звільненні сум складає 39403,62 грн. Станом на 26 травня 2021 року заборгованість перед позивачем становить 26744,62 грн. Джерелами виплати заробітної плати працівникам державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивача може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 Кодексу законів про працю України. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачем не доведено наявності понесених моральних страждань та причин їх виникнення. Відповідач просив суд справу розглянути без участі представника державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 17-18). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, від сторін не надходило. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка у період часу з 14 липня 1989 року по 10 січня 2021 року працювала на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», та була звільнена 10 січня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] (а.с. 6-9). Відповідно до листів державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1125 від 29 квітня 2021 року та №1424 від 27 травня 2021 року [PERSON] дійсно працювала на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» з 14 липня 1989 року. Згідно з наказом №4-к від 11 січня 2021 року була звільнена внаслідок невідповідності стану здоров`я на підставі п.2 ст. 40 Кодексу законів про працю України 10 січня 2021 року. Нараховані грошові кошти на момент звільнення позивача склали 39403,62 грн. Сума до сплати у січні 2021 року складає 31719,92 грн, яка була сплачена частково: - 2665,53 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №38 від 09 лютого 2021 року (а.с. 11, 25); - 3202,23 грн перераховано згідно з платіжним дорученням №130 від 12 травня 2021 року (а.с. 24). Станом на 26 травня 2021 року позивачці не перераховано 26744,62 грн (31719,92 грн 2665,53 грн 3202,23 грн + 892,46 грн (частина заробітної плати за жовтень 2020 року). Середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення склала 382,32 грн (а.с. 10, 24). Згідно з актами про початок цілозмінних простоїв по ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» від 08 грудня 2019 року, 02 січня 2020 року, від 03 лютого 2020 року, від 19 березня 2020 року та акту про продовження цілозмінних простоїв від 02 квітня 2020 року, від 25 червня 2020 року, від 01 липня 2020 року, від 19жовтня 2020 року через відсутність розрахунків збоку ДП «Даржвуглепостач» та «ПАТ «Центренерго» за відвантажену вугільну продукцію відповідач не має змоги сплатити заробітну плату. З 19 березня 2020 року ПрАТ ДТЕК «ПЕМ-ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ» припинило постачання електроенергії відповідачу через заборгованість за спожиту електроенергію, у зв`язку з чим були розпочаті цілозмінні простої підприємства (а.с. 20-23). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працювала на державному підприємстві\~«Шахтоуправління «Південнодонбаське\~№1»\~та була\~звільнена з\~підприємства 10\~січня 2021\~року внаслідок\~невідповідності стану\~здоров`я на\~підставі п.2\~ст.\~40\~Кодексу законів\~про працю\~України.\~В день\~звільнення з\~останньою не\~було проведено\~повного розрахунку\~всіх належних\~їй сум.\~Середньоденна заробітна\~плата [PERSON] становить 382,32 грн, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Крім того, з відзиву відповідача вбачається, станом на 26 травня 2021 року невиплаченою залишається заробітна плата у сумі 26744,62 грн. Згідно зі статтею 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих до суду листів відповідача №1125 від 29 квітня 2021 року та №1424 від 27 травня 2021 року та платіжного доручення №38 від 09 лютого 2021 року заборгованість із заробітної плати за січень 2021 року у сумі 31719,92 грн була частково сплачена відповідачем та станом на 26 травня 2021 з урахуванням заборгованості із заробітної плати за жовтень 2020 року у сумі 892,46 грн становить 26744,62 грн (31719,92 грн 2665,53 грн 3202,23 грн + 892,46 грн), а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становить 382,32 грн, що підтверджується листом державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №1424 від 27 травня 2021 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до дня складання позову 19 травня 2021 року (включно) у розмірі 32879,52 грн, хоча в розрахунку, наданому позивачем, зазначено розмір середнього заробітку у сумі 46386,00 грн, яку останній розрахував виходячи з 86 робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток, та середньоденного заробітку 382,32 грн, однак зазначений розрахунок є помилковим, а тому суд не може погодитись з даним розрахунком позивача. Так,\~розмір компенсації\~середнього заробітку\~за період,\~коли позивачу\~з вини\~відповідача не\~було здійснено\~розрахунок при\~звільненні,\~а саме,\~за період\~з 11\~січня 2021\~року (наступний\~день після\~звільнення)\~по день\~складання позовної\~заяви \~19\~травня 2021\~року (включно),\~де кількість\~робочих днів\~ становить\~90\~день (у\~січні 2021\~року \~16\~р.д.,\~у лютому\~2021\~року \~20\~р.д.,\~у березні\~2021\~року \~22\~р.д.,\~у квітні\~2021\~року \~22\~р.д.,\~у травні\~2021\~року \~10\~р.д.),\~розмір середнього\~заробітку складає\~34408,80 грн (90 робочих дні х 382,32 грн). Однак, виходячи з принципу диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог та виходячи з розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 32879,52 гривень. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачці сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки [PERSON] виконувала покладені на неї трудові зобов`язання, а державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені. Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати. Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення [PERSON] сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати складала 39403,62 грн, що підтверджується листом відповідача №1424 від 27 травня 2021 року, яка була сплачена підприємством частково, тому стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 січня 2021 року по 19 травня 2021 року (включно) у розмірі 32879,52 грн буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому\~засіданні встановлено,\~що неправомірними\~діями відповідача,\~а саме\~порушенням термінів\~здійснення розрахунку\~при звільненні,\~порушено,\~гарантоване ст.\~43\~Конституції України,\~право [PERSON] на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивачки, яка понад 30 років працювала на державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», була вимушена звільнитись внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального стану [PERSON] , що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, доходить висновку, що з відповідача державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 грн, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовної вимоги зі стягнення заборгованості із заробітної плати [PERSON] у сумі 26744,62грн, а остання відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 810,91 грн (26744,62 грн х 908,00 грн / 29946,85 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції №0.0.2119551331.1 від 12 травня 2021 року позивачем було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 908,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32879,52 грн та моральної шкоди у сумі 5000,00 грн, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у сумі 908,00 грн. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial