Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 27.01.2017 року, в якій просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Бикова 18/18, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування предявлених вимог вказала, що на підставі договору купівлі-продажу серії ВММ № 631855 від 29.09.2004 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею в квартирі значаться зареєстрованими [PERSON] донька та [PERSON] її колишній співмешканець, який фактично з червня 2015 року та по теперішній час в квартирі не проживає, його особисті речі відсутні, будь-яких звязків вона з ним не підтримує. Оскільки реєстрація відповідача в квартирі обмежує її права як власника та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що ставить її в скрутне матеріальне становище, у звязку з чим за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, згідно заяви просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в контексті ст.76 ЦПК України вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, згідно заяви просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову [PERSON] не заперечувала. Зі згоди позивача відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу серії ВММ № 631855 від 29.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS], право власності зареєстровано в КП «Криворізьке БТІ» номер запису 208 в книзі 208П-208, реєстраційний № 7474963 від 19.10.2004 року (а.с.12-16). Згідно довідки Криворізької ОМ ДІС «НОВА КОМ» № 39 від 24.01.2017 року та відомостей з [PERSON] України в Дніпропетровській області (а.с.10, 24), за вказаною адресою значаться зареєстрованими: [PERSON], [INFO] власник, [PERSON], [INFO] донька, [PERSON], [INFO] інші члени сімї. Як вказував позивач, що в ході судового розгляду будь-якими доказами не спростовано, з відповідачем [PERSON] вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах, тобто в розумінні ст.3 СК України є членом його сімї. Таким чином, визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сімї, у звязку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено в ході судового розгляду, відповідач [PERSON] в належному позивачеві житловому приміщенні, розташованому за адресою: вул. Бикова 18/18, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, дійсно зареєстрований з 07.09.2006 року, але з 01.06.2015 року та по теперішній час не проживає, що підтверджується актом з місця проживання від 22.10.2016 року, посвідченим ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.27). Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житлі не проживає понад один рік, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, а його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON], через що вона вимушена сплачувати за відповідача комунальні послуги, що негативно впливає на її матеріальний стан, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №18 в буд.№18 по вул. Бикова в м. Кривому Розі Дніпропетровській області.

Outcome: approved