Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить, згідно уточнених вимог, розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.02.2008 року, укладений між Солонківською сільською радою Пустомитівського району та ПП [PERSON];зобов'язати [PERSON] знести очисні споруди на земельній ділянці в с.Солонка Пустомитівського району, яка належить [PERSON] відповідно до зведеного кадастрового плану земельної ділянки та відновити земельну ділянку до попереднього стану - до стану, який існував до початку забудови очисних споруд; стягнути з відповідачки судові витрати та витрати пов'язані з виготовленням технічної документації. Свої вимоги мотивує тим, що, вона є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері [PERSON], якій у відповідності до розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації від 31.01.2006 р. за №38 на праві власності належала земельна ділянка площею 1,0644 га, в с. Солонка Пустомитівського району, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що її права як власника земельної ділянки є порушеними, оскільки відповідач -[PERSON] самовільно без будь-яких правових підстав захопила частину земельної ділянки, яка належала її матері, а тепер належить їй як спадкоємцю, та збудувала на ній очисні споруди глибокого біологічного очищення стічних вод. Так, згідно договору оренди землі від 01.02.2008 року, який укладений між Солонківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області та приватним підприємцем [PERSON], земельна ділянка для будівництва очисних споруд надавалася відповідачу у іншому місці, а план забудови очисних споруд не затверджений на сесії сільської ради. Вказує, що внаслідок проведення неправомірної забудови відповідачем захоплено частину її земельної ділянки розміром 0,1288 га, що підтверджується кадастровим планом належної їй земельної ділянки, виготовленого ДП «Львівський інститут землеустрою» у 2014 році. На підставі наведеного [PERSON] просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] подала зустрічний позов, який згодом уточнила до [PERSON], Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, третіх осіб Відділу держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку, в якому просить визнати недійсним розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації № 38 від 31.01.2006 р., щодо надання [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею 1,0644 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва (пай), визнати недійсним державний акт серії ЯГ №048346 від 22.03.2006 р. на право власності на земельну ділянку площею 1,0644 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого [PERSON] на підставі розпорядження Пустомитівської РДА №38 від 31.01.2006 р., в задоволенні первісного позову відмовити за безпідставнісю. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що очисні споруди збудовані нею на належно відведеній та наданій їй у користування відповідно до договору оренди землі від 01.02.2008 р., земельній ділянці. Зазначає, що згідно рішення Солонківської сільської ради № 246 від 03.06.2005 року, їй надано місце для будівництва очисних споруд за межами житлового кварталу площею 0,0350 га для обслуговування семи житлових зблокованих будинків котеджного типу. Додатком до цього рішення було викопіювання із карти землекористування із зазначенням місця розташування очисних споруд, і саме на ній розташовані очисні споруди. Крім того зазначає, що Пустомитівська районна державна адміністрація не мала право розпоряджатися земельною ділянкою, яку надала [PERSON] на підставі розпорядження Пустомитівської РДА № 38 від 31.01.2006 р., оскільки ділянка розташована в межах населеного пункту, а [PERSON] не мала законного права на отримання земельного паю, оскільки не входила до жодної категорії осіб, які мали таке право, відповідно до чинного законодавства. Наголошує на тому, що згідно листа Відділу Держземагенства в Пустомитівському районі Львівської області №01-14/07-5272 від 05.12.2014 р., технічна документація із землеустрою щодо видачі державного акта на земельну ділянку площею 1,0644 га на території Солонківської сільської ради з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва [PERSON], на підставі якої було видано державний акт серії ЯГ №048346 від 22.06.2007 р., на зберігання до відділу держземагенства в Пустомитівському районі Львівської області не надходила. Тобто державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий [PERSON] без належно виготовленої та затвердженої технічної документації на земельну ділянку, тобто незаконно. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] з'явилися, позовні вимоги підтримали повністю з підстав вказаних у позовній заяві та уточненнях до неї, надали пояснення аналогічні викладеним, просять позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечили повністю. 22.01 2015 року позивач подала клопотання про закриття провадження у справі в частині зустрічного позову [PERSON] щодо вимог про скасування розпорядження Пустомитівської РДА № 38 від 31.01.2006 року про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 1,0644 га для ведення сільськогосподарського виробництва. Своє клопотання мотивує тим, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 року в справі № 1/6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г», ст.12 Земельного кодексу України, пункту 1 ч.1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності. Тобто даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнали, просили у їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримала, з підстав вказаних у зустрічному позові та уточненнях до нього, просять такий задоволити. Представник відповідача за зустрічним позовом Пустомитівської РДА у Львівській області у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Проте, представником позивача було подано заперечення на зустрічну позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити з тих підстав, що районна державна адміністрація при винесенні розпорядження № 38 від 31.01.2006 року про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільського-господарського виробництва громадянам власникам середніх земельних часток (паїв) на території Солонківської сільської ради за межами населеного пункту, згідно з додатком, в тому числі і [PERSON], діяла в межах своєї компетенції. Розпорядження голови Пустомитівської РДА видане з врахуванням вимог законодавства України, оскільки технічна документація по передачі у власність громадянам, власником середніх земельних часток (паїв) на території Солонківської сільської ради за межами населеного пункту розроблялася відповідною ліцензованою організацією, а не райдержадміністрацією. Представники третіх осіб Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Відділу держземагенства у Пустомитівському районі Львівської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, які належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, не з'явилися в судове засідання та не повідомили причини неявки, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи не з'явилися в судове засідання, проте від них надійшла заява, в якій вони просять у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити оскільки такий є безпідставним, не ґрунтується на законі та порушує їхні права на житловий будинок, для обслуговування якого збудовані спірні очисні споруди. При цьому зазначили, що зустрічний позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі, просять такий задоволити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що первісний позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розпорядження голови Пустомитівської РДА Львівської області № 38 від 31.01.2006 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільського-господарського виробництва громадянам власникам середніх земельних часток (паїв) на території Солонківської сільської ради за межами населеного пункту», [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 1,0644 га. На підставі даного розпорядження [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 048346 від 22.03.2006 року, що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №01:06:458:02007. Із вказаного державного акту видно, що земельна ділянка [PERSON] фактично складається із земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:07:000:0098 площею 1,0042 га та земельної ділянки кадастровий номер 4623686600:06:000:0499, площею 0,0602 га., що в сумі становить 1,0644 га. 07.04.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І -НМ № 163995, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Калушу реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області. Факт родинних відносин між [PERSON] (донька) та [PERSON] (мати), яка померла, не заперечується і визнається сторонами, а тому у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що рішенням Солонківської сільської ради від 03.06.2005 року №246 «Про надання згоди по зміні цільового призначення земельної ділянки, яка є у власності гр. [PERSON]» надано згоду на зміну цільового призначення земельної ділянки, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №088691, площею 0,3038 га, з метою будівництва семи житлових зблокованих будинків котеджного типу. Надано [PERSON] місце для будівництва малих очисних споруд біологічної чистки за межами житлового кварталу, нижче по схилу, площею 0,035 га, для обслуговування семи житлових зблокованих будинків котеджного типу Відповідно до рішення сільської ради №374 від 24.01.2008 року «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 350,00 м. кв. в межах с.Солонка Пустомитівського району Львівської області для надання в оренду гр. [PERSON] під будівництво очисних споруд глибокого біологічного очищення «Віотал-10» в с.Солонка вул. Наварійська квартал К-6» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 350,00 м.кв. в межах с.Солонка Пустомитівського району Львівської області для надання в оренду гр. [PERSON] під будівництво очисних споруд глибокого біологічного очищення «Віотал-10» в с.Солонка вул. Наварійська квартал К-6 та передати гр. [PERSON] земельну ділянку площею 350,00 м.кв. під будівництво очисних споруд глибокого біологічного очищення «Віотал-10» в с.Солонка вул. Наварійська квартал К-6 в оренду на 10 років. 01.02.2008 року укладено договір оренди землі між Солонківською сільською радою в особі її голови [PERSON] В та [PERSON] згідно якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під будівництво очисних споруд Віотал-10 для семи зблокованих котеджів, яка знаходиться в с.Солонка, вул. Наварійська, квартал К-6. При цьому, у пункті 3 даного договору оренди вказано, що на земельній ділянці вказані очисні споруди вже розміщені, тобто будівництво очисних споруд проведено ще до прийняття рішення №374 від 24.01.2008 року на предмет погодження землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її в оренду під будівництво. Згідно акту, складеного комісією в складі депутатів Солонківської сільської ради [PERSON], [PERSON] та її землевпорядником [PERSON] від 12.03.2014 р., засвідчено факт того, що згідно поданих матеріалів [PERSON], а саме копії державного акту серії ЯГ №048346 виданого [PERSON], на земельну ділянку площею 1,0644 га цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на даній земельній ділянці розміщується об'єкт очисних споруд ПП [PERSON] Вказана комісія вирішила запропонувати ПП [PERSON] демонтувати очисні споруди з вказаної земельної ділянки та встановити їх на місці заздалегідь погодженому договором оренди. Факт розташування на земельній ділянці позивачки очисних споруд підтверджується також актом прийомки-здачі межових знаків на зберігання, який складений 10.06.2014 року Сокільницькою сільською радою за участі представника ДП «Львівський інститут землеустрою». Згідно кадастрового плану земельної ділянки, яка належить [PERSON], виготовленого ДП «Львівський інститут землеустрою» у 2014 році, земельна ділянки [PERSON] є суміжною з земельною ділянкою [PERSON] Площа ділянки, що фактично перебуває у власності [PERSON] станом на час виготовлення кадастрового плану земельної ділянки становить 0,9356 га, хоча згідно державного акту на земельну ділянку їй належить 1,0644 га. Тобто фактично [PERSON] захоплено 0,1288 га (1,0644 га - 0,9356 га), що становить різницю вказану в державному акті та відповідно до кадастрового плану земельної ділянки. Статтею 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п. 8, 17 ППВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 р. право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ст.16 ч.2 п.3 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є припинення дії, що порушує право. Оскільки ні [PERSON] ні її правонаступник [PERSON] згоди на будівництво очисних споруд на належній їм земельній ділянці відповідачу [PERSON] не надавали, то такі вважаються збудованими самовільно та повинні бути знесені відповідно до ст.376 ЦК України, а порушені охоронювані законом права позивача на володіння та користування належною їй земельною ділянкою підлягають відновленню. Отже, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] в частині зобов'язання [PERSON] знести очисні споруди на земельній ділянці в с.Солонка Пустомитівського району, яка належить [PERSON] відповідно до зведеного кадастрового плану земельної ділянки та відновлення земельної ділянки до попереднього стану - до стану, який існував до початку забудови очисних споруд підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.02.2008 року, укладеного між Солонківською сільською радою Пустомитівського району та ПП [PERSON] то такі задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Статтею 204 ЦК України, встановлюється презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Оскільки позивач [PERSON] не є стороною договору оренди землі від 01.02.2008 року та не надала суду жодних доказів незаконного отримання [PERSON] земельної ділянки в оренду, тому її позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Суд критично також оцінює доводи представника позивача про те, що підпис в договорі оренди від імені голови Солонківської сільської ради [PERSON] виконаний іншою особою, оскільки такі нічим не доведені та не підтверджені достатніми доказами цього. Не підлягає до задоволення також клопотання позивача [PERSON] від 27.01.2015 року, про закриття провадження по справі в частині зустрічного позову щодо позовних вимог про скасування розпорядження Пустомитівської РДА № 38 від 31.01.2006 року про надання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 1,0644 га для ведення сільськогосподарського виробництва, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в силу наступного. Відповідно до п.1. ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» відповідно до п..ч.1 ст. 3 КАС позначає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. За змістом ст.ст. 2 та 5 ЗК України, рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин. Тобто позов предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передання відповідних прав щодо неї не може бути розглянуто за правилами КАС. При цьому в разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передання земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд керується наступним. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Земельний Кодекс України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування (ч.2 ст.116 ЗК України. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції станом на 01.01.2006 року, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновків про те, що при винесенні розпорядження № 38 від 31.01.2006 року «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільсько-господарського виробництва громадянам власникам середніх земельних часток (паїв) на території Солонківської сільської ради за межами населеного пункту», яким [PERSON] в приватну власність була передана земельна ділянка площею 1,0644 га призначена для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, Пустомитівська РДА діяла в межах наданих їй повноважень. А посилання [PERSON] в зустрічному позові на те, що [PERSON] не мала законного права на отримання вказаної земельної ділянки (паю), оскільки не входила до жодної категорії осіб, які мали таке право, відповідно до чинного законодавства, є безпідставним, оскільки нею не надано жодних доказів про це і в матеріалах справи такі відсутні. Крім цього, є безпідставними і посилання позивача за зустрічним позовом на незаконності видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки такий був виданий без належно виготовленої та затвердженої технічної документації із землеустрою, що на його думку підтверджується листом відділу Держземагенства в Пустомитівському районі Львівської області № 01-14/07-5272 від 05.12.2014 року, відповідно до якого така на зберігання у Відділ Держземагенства у Пустомитівському районі не поступала. Проте, відсутність технічної документації на земельну ділянку [PERSON] у Відділ Держземагенства у Пустомитівському районі не може свідчити про відсутність такої в природі. Згідно статей 3, 4, 11 ЦПК України, кожна особа має право у визначеному порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які суд захищає у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.4 ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторонам роз'яснено їх права та обов'язки щодо подання доказів, і позивач за первісним позовом скористалась таким правом та довела суду існування факту порушеного її права власника земельної ділянки зі сторони суміжного землекористувача [PERSON] Відповідач за первісним позовом, не визнавши позов, не надала суду доказів на спростування тверджень позивача за первісним позовом та судом таких доказів не здобуто. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документальні судові витрати. Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі викладено та

Outcome: partial