Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 04 грудня 1978 року. В період шлюбу за договором поставки автомобіля № [NUMBER] від 21 червня 2018 року ними був придбаний автомобіль модель Mercedes-Benz GLE 250 d 4MATIC, 2018 року виготовлення, за 1838489,59 грн. в т.ч. ПДВ. Титульним власником зазначеного автомобіля є відповідач, але нею особисто для придбання зазначеного автомобіля були позичені грошові кошти від родичів та знайомих на загальну суму 674000 грн., а саме: 12 березня 2018 року від [PERSON] отримала 79000 грн., 12 березня 2018 року від [PERSON] отримала 79000 грн., 16 лютого 2018 року від [PERSON] Хозейн огли отримала 79000 грн., 12 березня 2018 року від [PERSON] отримала 79000 грн., 01 лютого 2018 року від [PERSON] отримала 79000 грн., 10 квітня 2018 року від [PERSON] отримала 79000 грн., 16 лютого 2018 року від [PERSON] отримала 60000 грн., 01 лютого 2018 року від [PERSON] отримала 75000 грн., 11 січня 2018 року від [PERSON] [PERSON] [PERSON] отримала 65000 грн. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль модель Mercedes-Benz GLE 250 d 4MATIC д/н [NUMBER]; поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме зазначений автомобіль; визнати за нею 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на зазначений автомобіль. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, оскільки автомобіль придбаний в шлюбі, та гроші в сумі 674000 грн. на купівлю вищезазначеного автомобіля вона позичала у родичів та знайомих. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль модель Mercedes-Benz GLE 250 d 4MATIC д/н [NUMBER]; поділити спільне майно подружжя, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме зазначений автомобіль; визнати за нею 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на зазначений автомобіль. Відповідач в судове засідання не зявився, але в матеріалах справи є письмова заява відповідача, в якій\~він позовні\~вимоги визнає\~в повному\~обсязі,\~просить розглядати\~справу за\~його відсутності\~ та\~не заперечує\~проти задоволення\~позову.\~ Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1978 року, про що свідчать копії паспортів позивача та відповідача, де на сторінках №10 мається штамп про сімейний стан (а.с.7,8). Відповідно до договору поставки автомобіля № [NUMBER] від 21 червня 2018 року, укладеного між ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» через директора філії «Автосалон Мерседес» ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» [PERSON], що діє на підставі Довіреності №4 від 02 січня 2018 року (продавець) та [PERSON] [PERSON] (покупець) був укладений договір поставки автомобіля Mercedes-Benz GLE 250 d 4MATIC, замовлення № [NUMBER], рік виготовлення 2018, ціна якого становить 60101 Євро, що відповідає 1836085,55 грн. (а.с.9-11). Згідно додаткової угоди №1 від 04 липня 2018 року до договору купівлі-продажу № [NUMBER] від 21 червня 2018 року, укладеної між ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» через директора філії «Автосалон Мерседес» ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» [PERSON], що діє на підставі Довіреності №4 від 02 січня 2018 року (продавець) та [PERSON] [PERSON] (покупець), сторони домовилися про зміну ціни (загальної вартості автомобіля), який поставляється згідно договору № [NUMBER] від 21 червня 2018 року, ціна (загальна вартість) автомобіля складає 1838489,59 грн. (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХК 884917 власником автомобіля Mercedes-Benz GLE 250 d, 2018 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], зазначений [PERSON] [PERSON] (а.с.17). Як вбачається з копій розписок позивача [PERSON] вона отримала в борг: у [PERSON] 13 березня 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі трьох років; у [PERSON] Хозейн огли 16 лютого 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі трьох років; [PERSON] 12 березня 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі трьох років; [PERSON] 12 березня 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі трьох років; [PERSON] 01 лютого 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі двох років; [PERSON] 10 квітня 2018 року - 79000 грн., які зобовязалася повернути на протязі двох років; [PERSON] 01 лютого 2018 року - 75000 грн., які зобовязалася повернути на протязі двох років; [PERSON] 16 лютого 2018 року - 60000 грн., які зобовязалася повернути на протязі двох років; [PERSON] [PERSON] [PERSON] 10 січня 2018 року - 65000 грн., які зобовязалася повернути на протязі двох років (а.с.18-26). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON]в судовому засіданні пояснив, що дійсно він у лютому 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 60000 грн. Свідок [PERSON]\~[PERSON]в судовому засіданні пояснив, що дійсно він у січні 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 65000 грн., розписка яка знаходиться в матеріалах справи відповідає дійсності. Свідок [PERSON] Хозейн огли в судовому засіданні пояснив, що дійсно він 16 лютого 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 79000 грн., підтверджує дійсність розписки, яка знаходиться у справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він у березні 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 79000 грн., розписка яка знаходиться в справі відповідає дійсності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він 01 лютого 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 75000 грн., позивач надавала йому розписку про борг, яку він підтверджує. Свідок [PERSON]в судовому засіданні пояснив, що він у квітні 2018 року дав у борг позивачу [PERSON] 79000 грн., розписка яка знаходиться в справі відповідає дійсності. Відповідно до заяви свідка [PERSON], посвідченої 22 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] підтверджує, що 12 березня 2018 року надав у займ [PERSON] 79000 грн., які вона зобовязалася йому повернути протягом трьох років. Як вбачається з заяви свідка [PERSON], посвідченої 20 листопада 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу лаванда Н.О., [PERSON] підтверджує, що 12 березня 2018 року надав у позику [PERSON] 79000 грн., які вона зобовязалася йому повернути протягом трьох років. Згідно з заявою свідка [PERSON], посвідченої 26 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] підтверджує, що 01 лютого 2018 року надав у займ [PERSON] 79000 грн., які вона зобовязалася йому повернути протягом двох років. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності\~до ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України зазначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~69\~Сімейного Кодексу\~України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу\~України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обовязок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року по справі № №654/5243/14-ц. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.\~2\~ст.\~370Цивільного Кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно п.\~23\~Постанови Пленуму\~ Верховного\~Суду України\~від 21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. На правовідносини, які склалися між сторонами, поширюються вимоги ст.ст. 368, 370 ЦК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, та частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду Згідно ст. 372 ЦК України майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За загальним правилом застосування презумпції спільної сумісної власності визначеної\~статтею 60 СК України\~майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17). Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № №153/898/17-ц. Судом приймається до уваги те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача та відзиву не надавав, тобто відповідач визнав те, що в період шлюбу з позивачем було придбано автомобіль Mercedes-Benz GLE 250 d 4MATIC, державний номер [NUMBER]. \~ \~ \~ \~Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, та з урахуванням ст. 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а тому слід визнати автомобіль марки Mercedes-Benz\~GLE\~250\~d\~4MATIC,\~державний номер\~[NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON] [PERSON], поділити зазначений автомобіль між ними, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вищезазначеного автомобіля. У зв`язку\~з тим,\~що позивач\~не наполягає\~на стягненні\~з відповідача\~судового збору,\~що є\~її правом,\~суд при\~ухваленні рішення\~зазначене питання\~не розглядає. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved