Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 14 квітня 2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Карпилівській сільській раді Рокитнівського району Рівненської області. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало те, що в них різні характери та погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, проживають окремо, не пов`язані спільним побутом. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе. Просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Згідно позовної заяви позивач просила розгляд даної справи проводити без її участі. В судовому засідання відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав пояснив, що шлюб зберегти не можливо, так як спільно не проживають, не підтримують жодних відносин. На розірвання шлюбу згідний. При цьому не згідний щодо стягнення з нього судових витрат. Заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони 14 квітня 2015 року зареєстрували шлюб у Карпилівській сільській раді Рокитнівського району Рівненської області, актовий запис №4 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8, 9). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами виникали непорозуміння, різні погляди на сімейне життя. Сторони зберігати сім`ю не бажають, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому враховуючи те, що позивач не висловила свого бажання змінити прізвище на дошлюбне, прізвище позивачу суд залишає « [PERSON] ». Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем [PERSON] до позовної заяви додано оригінали квитанцій про сплату судового збору у розмірі 840,80 гривень та сплату на рахунок Адвокатського бюро «Бернацький і Партнери» 3000,00 гривень (а.с.10,12). Також, позивачем додано рахунок №127 від 27.11.2020, виданий адвокатським бюро «Бернацький і Партнери», згідно якого: оплата послуг за надання правничої допомоги (розірвання шлюбу) - 2500,00 гривень, всього до оплати 3000,00 (а.с.11). Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, позивач не надала суду розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в рахунку №127, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц Верховний Суд зазначив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень, тому в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial