Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 січня 2013 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу подружжя має дочку, [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що весь тягар по вихованню та утриманню дитини покладений лише на неї. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча зобовязаний утримувати дитину, є працездатним, інших осіб на утриманні не має, а тому позивач вимушена звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів, оскільки сама не в змозі матеріально забезпечити дитину. Просить стягувати з відповідача аліменти на доньку Вєроніку, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 січня 2013 року, вони є батьками доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії І-БВ № 198995. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідач [PERSON] є працездатним та фізично здоровим. Відповідно до ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи вимоги ч.1ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, суд вважає, що розмір стягуваних аліментів з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину слід визначити в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved