Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, витребування майна та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог вказала, що 28.11.2017 року Димитровським міським судом Донецької області задоволено її позовні вимоги до [PERSON] про встановлення права спільної сумісної власності та автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску зеленого кольору, номер кузову Y6D110307701062016 визнано спільною сумісною власністю її та [PERSON] без виділення частки в натурі і без встановлення засобу користування. 06.04.2018 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації частини вартості спільного майна з [PERSON]. На той час автомобіль знаходився на подвірї [PERSON] 09.07.2018 року [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] автомобіль зник. 17.07.2018 року вона з працівниками поліції виїхала на розшук вказаного автомобіля за адресою мешкання матері померлого [PERSON] відповідача по справі [PERSON], яка повідомила, що автомобіль знаходиться у неї в гаражі за адресою: гараж № 23 біля буд.№ 1 по вул.Різдва Христова в м.Мирнограді. Після чого відповідач написала розписку про те, що вона бере на себе відповідальність зберігати автомобіль у себе в гаражі, а вона була змушена написати розписку, що не заперечує проти збереження спірного мана відповідачем. В поліції заяву від неї не прийняли і розслідування з цього приводу не проводили у звязку з тим, що вони вважають це сімейними стосунками. Вважає, що відповідачем заподіяна їй моральна шкода, яка виражається у приниженні її честі та гідності, у вчиненні на її адресу непристойних жестів у присутності працівників поліції та сусідів відповідача, які вказували у непристойній формі позбавлення її права на отримання у користування автомобіля. Просить суд зобовязати відповідача не перешкоджати їй користуватись власним майном - автомобілем «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску зеленого кольору, номер кузову Y6D110307701062016 та зобовязати відповідача передати їй автомобіль, ключі від нього, технічний паспорт, а також стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. Позивач до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду відзив на позов, де вказала, що дійсно рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.11.2017 року було задоволено позовні вимоги позивача до її сина [PERSON] про встановлення права спільної сумісної власності та автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску зеленого кольору, та вказаний автомобіль визнано їх спільною сумісною власністю. 06.04.2018 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації частини вартості спільного майна з [PERSON] На той час автомобіль знаходився на подвірї [PERSON] 09.07.2018 року її син [PERSON] помер. Оскільки після смерті сина вона залишилася єдиним спадкоємцем першої черги , то забрала спадкове майно - автомобіль до себе на зберігання. Між нею та позивачкою 17.07.2018 року у формі розписки був укладений договір зберігання зазначеного автомобілю. Крім того, вона прийняла спадщину після сина, подавши нотаріусу відповідну заяву і згідно ч.5 ст.1268 спадщина належить їй з часу відкриття спадщини. Вважає, що спірний автомобіль знаходиться у неї на законних підставах. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.11.2017 року автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузову Y6D110307701062016, визнано спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] (а.с.7-9). 09.07.2018 року [PERSON] помер (а.с.24). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.23). Згідно розписки від 17.07.2018 року, [PERSON] зобовязалась зберігати автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], у себе в гаражі № 23 біля буд.1 кв.9 по провулку Різдва Христова в м.Мирнограді протягом півроку після смерті її сина [PERSON], який помер 09.07.2018 року (а.с.10). Згідно розписки від 17.07.2018 року, [PERSON] погодилась з тим, що автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], зберігатиметься в гаражі № 23 біля будинку 1 по провулку Різдва Христова в м.Мирнограді протягом півроку після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], який помер 09.07.2018 року (а.с.25). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.08.2018 та довідки нотаріуса від 13.09.2018, за заявою [PERSON] заведено спадкову справу після смерті її сина [PERSON], який помер 09.07.2018 року (а.с.26, 32). Таким чином, [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті її сина [PERSON], вона прийняла спадщину після смерті сина, подавши нотаріусу відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає, що спадкове майно - автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], який належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], правомірно знаходиться у спадкоємця [PERSON] - його матері [PERSON] до закінчення встановленого законодавством шестимісячного строку для подання заяв про прийняття спадщини, після чого відповідач відповідно до ст.1298 ЦК України має право отримати свідоцтво про право на спадщину та сторони можуть вирішити питання щодо здійснення спільної сумісної власності на вказане майно. Крім того, судом встановлено, що 17.07.2018 року між сторонами було укладено договір зберігання вищевказаного автомобілю на строк півроку після смерті [PERSON]. Так, відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно до ч.1 ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. 17.07.2018 року кожна із сторін написала розписку про те, що автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER], буде знаходитися на зберіганні у відповідача протягом півроку після смерті її сина [PERSON], що також підтверджує правомірність знаходження на даний час автомобіля у відповідача. Таким чином, судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача, також позивачем не надано суду будь-яких доказів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed