Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним вище позовом в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], наступним чином: - у її користування виділити житлову кімнату площею 17,0 кв. м., що відповідає її частці в праві власності на квартиру не позбавляючи її права у повному обсязі володіти своїм майном; - у користуванні відповідача, залишити житлову кімнату, площею 11,5 кв.м, що перевищує в натурі розмір його частки в праві власності на квартиру, кладову кімнату 0,5 кв.м, а всього - 12,00 кв.м; - в загальному користуванні залишити: кухню - 7,7 кв.м., ванну кімнату - 2,0 кв.м., коридор - 3,8 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач є співвласниками спірної квартири. Їй, зокрема належить 1/2 частина квартири, 1/3 частина квартири належить відповідачу, 1/6 частина квартири зареєстрована на праві власності за померлим [PERSON] Вказує, що вона, відповідач та третя особа, з якою відповідач перебуває у сімейних відносинах, не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою. Відповідач та третя особа чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Посилається на те, що квартира складається з двох кімнат, житлова площа - 28,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 17,0 кв.м., 2-а кімната -11,5 кв.м., кухня - 7,7 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2,0 кв.м., коридор - 3,8 кв.м., кладова кімната - 0,5 кв.м. Загальна площа квартири - 43,7 кв.м . Зазначає, що її частка у спільній частковій власності становить 1/2 частину, тобто фактично відповідає 14,2 кв.м житлової площі, частка відповідача у спільній частковій власності становить 1/3 частину, тобто фактично відповідає 9,5 кв.м житлової площі. Таким чином, акцентує увагу а тому, що виділення відповідачу у користування кімнати площею 11,5 кв.м навіть перевищує в натурі розмір його частки в праві власності на квартиру. З наведених підстав просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася. За таких обставин, суд, з урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, думки позивача, дійшов висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні у відсутності відповідача та третьої особи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 976 від 07.05.2012 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу О.С. Похитайло. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/3 частина вказаної квартири належить відповідачу [PERSON], 1/6 частина вказаної квартири належить [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Спадкова справа щодо належного йому майна не заводилася. Належна йому частка у праві спільної власності ніким успадкована не була. Згідно з технічним паспортом, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 17.0 кв.м., 2-а кімната -11,5 кв.м., кухня - 7,7 кв.м., вбиральня - 1,2 кв.м., ванна кімната - 2.0 кв.м., коридор - 3,8 кв.м., кладова кімната - 0,5 кв.м. Загальна площа квартири - 43,7 кв.м . З матеріалів справи вбачається, що на даний час у спірній квартирі зареєстрованіь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування даною квартирою. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено з матеріалів справи після смерті [PERSON], який був співвласником спірної квартири, належна йому частка ніким не успадкована. Таким чином судом встановлено, що право власності на частину спірної квартири до цього часу зареєстровано за померлим [PERSON], тобто на час розгляду справи не визначено власника цієї частки, між тим спадкоємці які фактично прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, і яким згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК спадщина належить з часу її відкриття, не позбавлені права у встановленому законом порядку оформити своє право власності на успадковану частку у встановленому законом порядку. При цьому відповідно до ст. 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. За таких обставин, за відсутності даних кому належить на час розгляду справи право на частку, що досі зареєстрована за [PERSON], суд дійшов висновку про неможливість встановлення порядку користування спірною квартирою на даний час. З урахуванням наведених вище обставин справи, враховуючи, що встановлення запропонованого позивачкою порядку користування спірною квартирою призведе до порушення законних прав інших осіб, суд приходить до висновку про неможливість його встановлення, відповідно вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed