Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, зазначивши на підтвердження своїх позовних вимог, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини фактично припиненні з січня 2009 року, а 08.12.2009 року шлюб розірвано. Відповідач переїхав мешкати до своїх батьків. З того моменту відповідач перестав виконувати свої обов`язки по відношенню до дитини. Ніякої участі у вихованні дитини не приймає, взагалі ніякого інтересу до дитини не проявляє, фінансово дитину не утримує. Таким чином, позивачем було вирішено звернутися до суду з заявою про позбавлення батьківських прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснила суду, що відповідач переїхав мешкати до м. Донецьк та взагалі перестав контактувати з нею та дитиною, телефон не бере, дитині не телефонує, про дитину взагалі не цікавиться. Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 10) Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] має сукупний розмір заборгованості 75297,39 гривень. (а.с. 18-19) Згідно висновку органу опіки та піклування Вугледарської міської ради від 15.11.2019 року визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , 2006 р.н. [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він з батьком не спілкується, жодних відносин вони не підтримують, батько його життя не цікавиться. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є дідом [PERSON] , дитина виховується в сім`ї його доньки - позивачки [PERSON] , діда та баби, у дитини є усе необхідне для життя, батько жодним чином на життя дитини не впливає, його життям не турбується, батьківських обов`язків не виконує. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, а відповідно до частини 4 статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 164, 165 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У будь-якому разі, не може бути сумнівів, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських прав. Крім того, вирішуючи питання щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини суд виходить із наступного: Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що з урахуванням думки самої дитини, позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу інтересам самої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved