Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~вказаним позовом,\~у якому\~просить стягнути\~із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в Національному технологічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання, але не більше як до досягнення [PERSON] 23 років. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона має спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Драбівського районного суду від 27.08.2009р. відповідач сплачував аліменти на утримання сина до повноліття. На даний час син навчається на 1 курсі Національного технологічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського». Син навчається на денній формі навчання та не може влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач працевлаштований, однак у добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання сина відмовляється. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про визначення порядку позовного провадження від 09.04.2021р. відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали має право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. У встановлені ухвалою строки від відповідача відзив на позовну заяву та заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надходили. Натомість відповідач скерував до суду заяву вх. № 1509/21-Вх від 28.04.2021р., у якій позовні вимоги визнав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено,\~щозгідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 квітня 2003р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 6576-К від 01.04.2021р., виданої Національним технологічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет біомедичної інженерії, [PERSON] є студентом 1 курсу групи БС-03 ФБМІ КПІ ім. Ігоря Сікорського денної форми навчання за держзамовленням. Термін навчання з 21 вересня 2020р. по 30 червня 2024р. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] є сином сторін по справі, який досяг повноліття та навчається у вищому навчальному закладі. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок утримувати дітей до їх повноліття, а також у випадку продовження ними навчання - покладається на обох батьків, а не лише на одного із них. Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. При визначені розміру аліментів на утримання сина відповідача, що продовжує навчання, суд враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище, як підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав. Оскільки відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача до суду не надав та проти заявленого розміру аліментів не заперечив, натомість позов визнав, а позивач просить стягнути із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку, суд погоджується із зазначеним позивачем розміром аліментів в цій частині. У той же час щодо вимоги про стягнення аліментів в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Таким чином положення щодо стягнення аліментів в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може бути застосовано в даній справі, оскільки [PERSON] є повнолітньою особою, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Окрім того, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Нормами ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином при стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина має враховуватися час навчання останнього в навчальному закладі. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що повнолітній син відповідача, який навчається на денній формі навчання безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що працевлаштуватись, щоб забезпечувати себе самостійно, [PERSON] не може, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати таку допомогу. Однак відповідно до зазначеної вище довідки навчального закладу [PERSON] закінчує навчання 30.06.2024 року, тому аліменти на утримання останнього мають стягуватися в межах тривалості навчання, що визначено відповідною довідкою навчального закладу, тобто по 30.06.2024 року. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого при подачі заяви була звільнена позивач, який становить 908,00 грн. та розрахований відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial