Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , який 03 листопада 2007 року був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції в Луганській області, про що складено відповідний актовий запис № 72 та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування доводів зазначила, що між ними припинені шлюбні та сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться. Сімейне життя з відповідачем не склалося, на даний час вони мешкають окремо та не мають наміру миритися, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. В судовому засіданні позивач [PERSON] не була присутньою, просила суд розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає, що однією з основних ознак шлюбу є його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 03 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції в Луганській області зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 72. Згідно позову сторони припинили шлюбні відносини, на даний час втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачка у позовній заяві просить стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але суд бере до уваги приписи ч. 2 ст. 182 СК України, згідно яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України та те, що відповідач участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] на утримання їх малолітньої дитини аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що становлять 768 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання до суду позивачем позовної заяви, суд покладає на відповідача. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved