Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають із позивачем, який фактично опікується ними, повністю утримує, виховує та забезпечує всім необхідним. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2-17р. шлюб між відповідачами розірваний. Відповідач [PERSON] не займалась вихованням та утриманням дітей і у 2017р. передала дітей до КЗ КНП «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради». Відповідачі дітей у закладі не відвідували, долею, життям та здоров`ям дітей не цікавились, не зверталися до органів державної влади із заявами про повернення малолітніх дітей у родину. У березні 2020р. за сприяння позивача та за заявою відповідача [PERSON] діти були передані на виховання у родину [PERSON] , але у вересні 2020р. він вчинив злочин і з жовтня 2020р. утримується в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор». [PERSON] навчається у загальноосвітній школі, позивач повністю нею займається, дитина вважає позивача мамою. [PERSON] відвідує дитсадочок і нею також займається позивач. Відповідачі дали свою згоду на позбавлення їх батьківських прав щодо дітей, про що свідчать заяви, посвідчені нотаріусом та адміністрацією ДУ «Черкаський СІЗО» відповідно. Тривалий час батьки ухиляються від виховання дітей, позбавили їх права на батьківську любов та опіку. Таким чином, позивач просить суд, - позбавити відповідачів батьківських прав щодо дітей, а також просить судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 24.02.2021р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей Черкаської міської ради. Ухвалою суду від 30.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи, що викладені у позовній заяві. Крім того, зазначила, що має намір оформити опіку над дітьми. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю Молчанович Н.О. просила задовольнити позовні вимоги повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомила. В судове засідання не з`явився відповідач [PERSON] , який утримується в ДУ «Черкаський СІЗО», будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи без нього, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.07.2017р. При цьому, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] . Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.02.1994р. (актовий запис №04). Батьками [PERSON] , [INFO] є мати [PERSON] та батько [PERSON] (свідоцтво про народження від 16.06.2016р.). Батьками [PERSON] , [INFO] є мати [PERSON] та батько [PERSON] (свідоцтво про народження від 07.08.2014р.). Відповідно до заяви [PERSON] , підпис якої 30.07.2020р. посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. (реєстр №1217), вона дала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо дітей [PERSON] , 2016р. народження та [PERSON] , 2014р. народження. Крім того, просить розглядати справу за її відсутності. Аналогічну заяву подано 18.11.2020р. відповідачем [PERSON] , підпис якого посвідчений начальником ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» Дяченко Р. За даними актів про факт передачі дитини від 12.03.2020р., встановлено, що діти - [PERSON] та [PERSON] адміністрацією КНП «Прилуцький ОБД «Надія» передаються [PERSON] (батькові) у задовільному стані. За медичними висновками від 09.11.2020р. діти здорові. Крім того, встановлено, що відповідно до даних акту обстеження житлово-побутових умов виховання та утримання неповнолітньої, складеного комісією дошкільного закладу КТ №62 «Казка» від 01.12.2020р., [PERSON] проживає разом із бабусею [PERSON] і санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. Дитина відвідує даний дошкільний заклад, відповідно до довідки від 02.12.2020р. №52. Також, [PERSON] зареєстрована за місцем проживання позивача: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. [PERSON] також зареєстрована за місцем проживання позивача: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. [PERSON] навчається у Черкаській загальноосвітній школі №25 Черкаської міської ради, відповідно до довідки від 23.11.2020р. №139. За інформацією навчального закладу, забезпеченням дитини займається бабуся [PERSON] , яку дитина вважає матір`ю. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, складеного ЧСШ №25, [PERSON] проживає із бабусею і має задовільні умови проживання, всі необхідним забезпечена. Відповідно до висновку № 659/30-03-03 від 23.12.2020р. виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . На час розгляду справи, даний висновок батьками не оскаржувався. У судовому засіданні достовірно встановлено, що батьки дітей дошкільний та навчальний заклади, де виховуються та навчаються їхні діти, не відвідували, не цікавляться життям дочок, їхніми успіхами та проблемами. Батьки тривалий час із дітьми стосунків не підтримують, свідомо уникають спілкування та не надають будь-якої матеріальної допомоги на їхнє утримання. Як зазначено у Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 (у редакції на час спірних правовідносин), зокрема, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Слід зазначити, що з 18.03.2020 діє редакція п.2 ч.1 ст. 164 СК України, за якою передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Під час розгляду справи встановлено факт системного невиконання батьками (відповідачами по справі) обов`язку по вихованню дітей та відсутності їхніх намірів, бажання і у подальшому займатись питаннями виховання та утримання дочок, 2014р. та 2016р. народження; батьки взагалі не вчиняли жодних дій та заходів, направлених на виконання ними батьківських обов`язків щодо своїх дітей і таких намірів не мають, навіть на час розгляду даної справи, враховуючи їхні заяви про згоду на позбавлення батьківських прав. На думку суду, відповідачі, як батьки дітей не виконують батьківські обов`язки щодо своїх дітей, не цікавляться їхнім життям, здоров`ям, проблемами, не приймають участі у вихованні, не дбають про нормальне самоусвідомлення дітей, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до їхнього внутрішнього світу, не відвідують і взагалі не спілкуються з дітьми без поважних причин, не забезпечують їм необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що вони свідомо ухиляються та фактично самоусуваються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дочок і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від них причин. Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що бабуся дітей (позивач по справі) чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батьків із дочками. Таким чином, суд вважає, що батьки мали всі достатні та реальні можливості спілкуватися із дітьми та виховувати їх. Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування від 23.12.2020 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дітей. Таким чином, судом встановлено, що зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідачів, а тому є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно дітей. При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав не буде суперечити інтересам дітей, а навпаки буде повністю відповідати їхнім інтересам. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах малолітніх дітей. Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 840грн. 80 коп. (квитанція від 28.12.2020), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів в рівних частинах. На підставі викладеного та

Outcome: approved