Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , який був зареєстрований 04.05.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 17. Від спільного проживання в шлюбі вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 29.04.2011 шлюб між ними розірваний. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з нею. На підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2011 з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з березня 2016, відповідач перестав приймати участь у вихованні та утриманні сина. Відповідач взагалі перестав спілкуватися із сином та надавати йому будь-яку допомогу. Станом на 01.09.2018 заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина складає 31 481,50 гривень. 27.11.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 2903, вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який активно приймає участь у вихованні та утриманні її сина [PERSON] . На даний час в неї інша сім`я, і вона разом зі своєю сім`єю проживає у приватному будинку, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. В їхній сім`ї склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню сина, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. На скільки їй відомо, відповідач ніде не працює, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають. Відповідач є працездатною особою, відтак має можливість сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Проніва Н.Р. в судове засідання не з`явилися, до суду надіслали заяви про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки у судове засідання не повідомив, відзиву до суду не надав. Третя особа - представник органу опіки та піклування Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 04.05.2006 сторони уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 17, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 29.04.2011 розірвано (а.с. 4) Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 3). Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.03.2011 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.02.2011 і до досягнення дитиною повноліття. В даний час виконавчий лист знаходиться на виконанні у Липовецькому районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. В добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, тому аліменти стягувались з нього виконавчою службою в примусовому порядку. Станом на 01.09.2018 заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у [PERSON] складає 31 481,50 грн. грн., що підтверджується розрахунком Липовецького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). 27.11.2012 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 2903, позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 8). [PERSON] приймає активну участь у вихованні [PERSON] Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». У відповідності з ч. 2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 p.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.» Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і це є підставою до позбавлення його батьківських прав. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. З висновку органу опіки та піклування Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав від 19.12.2018 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 30,-31). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримує, не спілкується, не цікавиться її навчанням та станом здоров`я, повністю байдужий до її проблем та розвитку. Вихованням та фактичним утриманням малолітньої дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 2 статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з цього розмір аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] має бути не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2019 року 2027 грн., з 01.07.2019 року 2118 грн., з 01.12.2019 року 2218 грн. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно ст.. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, враховуючи матеріальне становище сторін, те, що відповідач працездатний, інших дітей та утриманців не має, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1536 грн. 80 коп. На підставі викладеного, ст. 164 -167, 182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved