Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та з відповідачем [PERSON], зареєстрований 08 вересня 2001 року, відділом реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис №358; визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], 21.10.2003р.н., та [PERSON], 07.08.2006р.н., разом з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], 21.10.2003р.н., та [PERSON], 07.08.2006р.н., в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 вересня 2001 року зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], 21.10.2003р.н., та [PERSON], 07.08.2006р.н. Зазначає, що спільне сімейне життя у них з відповідачем не склалось, останній їй та дітям матеріально не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає, їхнім навчанням та потребами не цікавиться. Вказує, що шлюб між ними фактично припинено з жовтня 2010 року, спільне господарство вони не ведуть, діти повністю перебувають на її та її матері утриманні. Стверджує, що примирення між ними неможливе. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити, а після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Стасик». Пояснила, що незважаючи на те, що вона проживає з відповідачем в одній квартирі, вже протягом шести місяців вони не ведуть спільний побут та господарство, не підтримують подружніх відносин та шлюб між ними існує лише формально. Категорично заперечила можливість примирення. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей заперечив, позовні вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матірю визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що дійсно протягом декількох місяців в нього з позивачем існують неприязні відносини, однак він вважає, що все ще може змінитися. Щодо стягнення аліментів пояснив, що надає та в майбутньому надаватиме матеріальну допомогу дітям у позасудовому порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та причини позову, повно та всебічно зясувавши фактичні взаємини сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно положень ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини або чоловіка на особисту свободу і недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2001 року в відділі реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м.Львові, актовий запис за №358. В шлюбі в них народилися двоє дітей [PERSON], 21.10.2003р.н., та [PERSON], 07.08.2006р.н. Сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2001 року, міцної сімї вони не утворили. Так, протягом останніх шести місяців відносини між сторонами погіршились, вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків,\~не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин та \~їх шлюб носить формальний характер.\~ Позивач категорично ствердила суду, що вони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сімя існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконана, що не буде вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу. Так, у відповідності до\~ст.111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак, зважаючи на те, що з моменту звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу (31.05.2016 року) станом на час розгляду справи пройшло два місяці, та за цей час примирення між подружжям не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, категорично стверджує суду, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що сім'я сторін по справі розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а шлюб існує лише формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. \~ Судом встановлено, що сторони з врахуванням їх матеріального становища, прихильності дітей до кожного з них, дійшли згоди, щоб їх неповнолітні діти - [PERSON], 21.10.2003р.н., та [PERSON], 07.08.2006р.н., залишилися проживати разом з матір'ю позивачем [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вище викладене, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, з огляду на те, що відповідач не заперечує щодо запропонованого позивачем визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. \~ Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~ За ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітніх дітей. Згідно довідки ТзОВ «Західенергомонтаж» від 29.07.2016р. №21, відповідач [PERSON] працює на даному підприємстві з 10 вересня 2012 року, на даний час займає посаду водія автотранспортних засобів, стабільно отримує заробітну плату, та його дохід за період з серпня 2015 року по липень 2016 року 14823,64грн. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік, матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, те, що стягнення за виконавчими листами з відповідача не проводиться, у нього задовільній стан здоров'я /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, інших утриманців він немає, діти сторін перебувають на утриманні позивача. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають до задоволення, а саме, слід визначити аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 551,20грн. судового збору, понесеного позивачем при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу. Разом з тим, згідно з ст. 88 ЦПК України у разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів від сплати судових збору звільнена законом. Таким чином\~з відповідача потрібно стягнути 551,20грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.24, 56, 105, 111, 112, 141, 161, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved