Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради про визнання права власності на гараж, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності згідно Договору дарування від 28.08.1999 належить частка одноповерхового будинку по [ADDRESS] , з надвірними спорудами, в тому числі 1/6 частина сараю «Б». Відповідно до рішення виконавчого комітету № 355 від 08.07.2004 їй було дозволено переобладнати вказаний сарай під гараж, тому такі роботи були проведені у 2006 році, і станом на 28.11.2006 вказаний сарай «Б» був у її користуванні як гараж «Б1» і Уманським КП ЧОБТІІ були внесені відповідні зміни у технічний паспорт на житло. Оскільки гараж знаходиться на прибудинковій території, то окремий правовий документ на нього не видавався. У травні 2014 року рішенням сесії міської ради №3.18-54/6 їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гараж із присвоєнням адреси: [ADDRESS] . Рішенням сесії Уманської міської ради від 26.12.2014 №2.26-65/6 було затверджено проект землеустрою і передано їй у власність вказану земельні ділянку, 25.02.2015 [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності та Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно на земельну ділянку під гаражем. У 2017 році позивач звернулася до Уманської міської ради за наданням містобудівних умов для реєстрації права власності на гараж, але їй було відмовлено у зв?язку з відсутністю затвердженого плану зонування території міста, хоча фактично вказаний гараж існує ще з 2004 року. Оскільки іншим шляхом дане питання вирішити не можливо, позивач з позовом вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, подавши до суду заяву, в якій підтримує подані нею позовні вимоги, просить їх задовольнити та справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Щербак Н .Л. , діючий на підставі довіреності № 90/01/01-35 від 01.01.2020, в судове засідання не з?явився, подавши до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , просить справу розглядати у його відсутність. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності згідно договору дарування від 28.08.1999 належить частка одноповерхового будинку по [ADDRESS] , з надвірними спорудами, в тому числі 1/6 частина сараю «Б». Відповідно до рішення виконавчого комітету № 355 від 08.07.2004 [PERSON] було дозволено переобладнати вказаний сарай під гараж, тому такі роботи були проведені у 2006 році. Станом на 28.11.2006 вказаний сарай «Б» був у її користуванні як гараж «Б1» і Уманським КП ЧОБТІІ були внесені відповідні зміни у технічний паспорт на житло. Оскільки гараж знаходиться на прибудинковій території, то окремий правовий документ на нього не видавався. У травні 2014 року рішенням сесії міської ради №3.18-54/6 [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під гараж із присвоєнням адреси: [ADDRESS] . Рішенням сесії Уманської міської ради від 26.12.2014 №2.26-65/6 було затверджено проект землеустрою і передано [PERSON] у власність вказану земельні ділянку. 25.02.2015 [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності та Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно на земельну ділянку під гаражем. У 2017 році [PERSON] звернулася до Уманської міської ради за наданням містобудівних умов для реєстрації права власності на гараж, проте листом № 543 від 08.06.2017 їй було відмовлено у зв?язку з відсутністю затвердженого плану зонування території міста, не дивлячись на те, що фактично вказаний гараж існує ще з 2004 року. Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та планувальних рішень гаража по [ADDRESS], затвердженого директором ПП « Проектсервіс » Табачук А.О. 09.04.2020, гараж по [ADDRESS] придатний для експлуатації та розміщення його в комплексі гаражів і відповідає: ДБН Б .2.2-12:2019 «Планування та забудова території»; ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»; ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об?єктів будівництва». Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно із ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав є визнання права. Нормою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що зазначений вище гараж відповідає будівельним та пожежно-санітарним нормам та правилам, а також перебуває в задовільному стані, що дає можливість надійно та безпечно його експлуатувати, переобладнаний із сараю він був за наявності всіх необхідних дозвільних документів, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 321, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved