Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє також як законний представник малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що їй (позивачу) на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2001 року, належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Кіровоград, пров. Аджамський, 14-а. У 2001 році її син [PERSON] привів до будинку майбутню дружину - відповідача [PERSON], яка через деякий час завагітніла та син наполягав зареєструвати місце проживання відповідача за зазначеною вище адресою з метою оформлення останньої в жіночу консультацію, та 25 лютого 2005 року вона (позивач) зареєструвала [PERSON] в належному їй будинку №14-а по пров. Аджамському в м. Кіровограді, в якому вони проживали всією родиною, разом з онуками [PERSON] та [PERSON], які народилися у 2005 році та у 2009 році відповідно. Позивач також зазначила, що 19 листопада 2014 року шлюб між її сином [PERSON] та відповідачем було розірвано, у вересні, 2014 року відповідач разом з малолітніми дітьми виїхала з будинку. Крім того, позивач зазначила, що реєстрація відповідача в житловому будинку, який належить їй на праві власності порушує її права як власника будинку щодо розпорядження та користування ним, так як за наявності зареєстрованих у будинку осіб, які фактично в ньому не проживають, не є членами її сімї, вона не може розпорядитися належною їй власністю, окрім того, не може оформити субсидію. З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Кіровоград, пров. Аджамський, 14-а. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила позов задовольнити. Крім того, зазначила, що відповідач разом з малолітніми дітьми добровільно залишила житлове приміщення в вересні, 2014 року, за відсутності будь-яких перешкод з її сторони, при цьому, вона навіть не знала про такі наміри відповідача залишити місце проживання. З вересня, 2014 року відповідач не намагалася повернутися проживати до вказаного будинку. Зніматися з місця реєстрації за вказаною адресою відповідач добровільно не бажає. Відповідач під час судового розгляду справи, діючи також як законний представник в інтересах малолітніх дітей, позовні вимоги не визнала, зазначивши при цьому на порушенні житлових прав малолітніх дітей, які мають право на житлову площу, не заперечувала факту, що у вересні, 2014 року дійсно виїхала разом з малолітніми дітьми з будинку №14-а по пров.Аджамському у м.Кіровограді та на теперішній час проживає разом з дітьми на квартирі, яку орендує, наміру повертатися проживати в будинок №14-а по пров.Аджамському у м.Кіровограді не має, однак вважає, що її, а також дітей зареєстроване місце проживання має залишатися за вказаною адресою. Крім того, зазначила, що безпосередньо позивач не чинила їй перешкод у користуванні зазначеним будинком, нестерпні умови проживання в будинку були з боку колишнього чоловіка та сина позивача [PERSON], шлюб з яким було розірвано. В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради не зявився, до суду надав заяву за вх. № 379/16 вх від 10.02.2016 року про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області до суду не зявився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 01.02.2016 року, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило. Заслухавши позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], зваживши доводи, викладені в позовній заяві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3571, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у м. Кіровограді по пров. Аджамському, під номером 14-А. Право власності на ціле домоволодіння, що розташоване в м. Кіровограді по пров. Аджамському, 14-А зареєстровано в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» за позивачем [PERSON], 20 листопада 2001 року, записано у реєстрову книгу №116 за реєстровим № 20694. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом №19 Ленінського району м. Кіровограда 09 вересня 2015 року за № 983 склад сім'ї [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] складають: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO]. В довідці також зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за вище вказаною адресою, але не проживають з вересня 2014 року. Факт не проживання в будинку №14-а по пров.Аджамському у м.Кіровограді з вересня, 2014 року не заперечувався під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 27.10.2015 року місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [INFO], з 25.02.2005 року. Крім того, відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Окрім того, судом також встановлено, що відповідач [PERSON], яка є матірю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ № 005603, виданого 04 квітня 2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 565, та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-ОЛ № - 080035, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 07.07.2009 року, про що складено відповідний актовий запис № 1484, з вересня 2014 року разом з малолітніми дітьми не проживає в [INFO], який вона залишила добровільно, при відсутності перешкоджання їй у цьому з боку позивача, крім того, в будинку відсутні її особисті речі. Викладені обставини підтверджені в судовому засіданні поясненнями позивача, відповідача та матеріалами справи, зокрема, договором купівлі-продажу житлового будинку від 16.11.2001 року, яким підтверджено право власності [PERSON] на будинок №14-а по пров. Аджамському у м. Кіровограді, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 27.10.2015 року, згідно з якими [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою, довідкою, виданою квартальним комітетом № 19 Ленінського району м. Кіровограда 09 вересня 2015 року за №983 про склад сім'ї [PERSON], якою підтверджено, що [PERSON] разом з малолітніми дітьми, не проживає за адресою: [INFO], з вересня 2014 року, а тому вважаються судом встановленими. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сімї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю. Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут). Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Більш того, у разі втрати особою статусу члена сімї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сімї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України. При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сімї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сімї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач, яка набула права користування житловим приміщенням будинком №14а по пров.Аджамському у м.Кіровограді, без поважних на те причин та за відсутності перешкоджання проживання за вказаною адресою безпосередньо зі сторонни власника будинку позивача [PERSON], не проживає в будинку №14-а по пров.Аджамському у м.Кіровограді, з вересня, 2014 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, і даний факт не спростовано відповідачем в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в будинок, більш того, наміру повертатися проживати до вказаного будинку відповідач не має, про що остання зазначала під час судового розгляду справи, приймаючи також до уваги, що відповідач не вносила плату за користування житлом і за комунальні послуги, між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком №14а по пров.Аджамському у м.Кіровограді, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 321, 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial