Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь половину із фактично понесених додаткових витрат на малолітню дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 4424,75грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що в період з 03 листопада 2007 року по 20 лютого 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З 02 травня 2014 року відповідач покинув сім'ю та пішов проживати окремо, син залишився проживати з нею, повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 листопада 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року, з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1000грн. Виконавчий лист виданий на виконання зазначеного рішення суду перебуває на примусовому виконанні в провадженні Залізничного ВДВС ЛМУЮ. Однак, у зв'язку з особливими обставинами - незадовільним станом здоров'я дитини, а також розвитком його здібностей, вона несе додаткові витрати на утримання сина. Зазначає, що відповідач в добровільному порядку категорично відмовляється від придбання дитині ліків, надання матеріальної допомоги на відвідування лікарів, здачі аналізів, підготовку дитини до школи, від організації, забезпечення та оплати дитині санаторно - курортного лікування на морі, що призначене лікарем.Їх син часто хворіє, постійно перебуває на амбулаторному лікуванні, страждає хронічними застудними захворюваннями з ускладненнями, алергічним ренітом, обструктивним бронхітом, респіраторним омергозом, аденоїдитом, в 2013 році був прооперований з приводу видалення аденоїдів, з 07 грудня 2012 року по даний час перебуває на «D» обліку в КЗ ЛОР «Львівський протитуберкульозний диспансер». А відтак, потребує додаткових спостережень та обстежень лікарів, посиленого харчування, вітамінотерапії, масажів та санаторно-курортного лікування на морі, а також відповідного медикаментозного лікування. У зв'язку із хворобою дитини вона постійно несе додаткові витрати на лікування та підтримання нормального стану здоров'я дитини. Зокрема, в період з вересня 2014 року по даний час нею витрачено 3583,26грн. на придбання ліків, які підтверджені призначенням лікаря та фіскальними чеками. Окрім цього, за призначенням лікарів в період з 24.06.2015 року по 05.07.2015 року дитина перебувала на санаторно-курортному лікуванні в Оздоровчо-спортивному таборі «Лісотехнік» в с.Рибаківка Миколаївської області. На зазначене санаторно-курортне лікування дитини нею понесені додаткові витрати в розмірі 3600грн., що стверджується відповідними тимчасовими посвідченнями з обхідними листами на підтвердженням оплати. Окрім цього, нею понесені кошти на квитки залізничного транспорту в обидві сторони на неї, як супроводжуючу особу, оскільки дитина такого віку не може подорожувати самостійно, та дитину в загальній сумі 824,88грн., що стверджується відповідними квитками. Також, дитина відвідувала дошкільний заклад №37, який також оплачується. За листопад 2014 року, березень 2015 року, травень 2015 року та червень 2015 року нею сплачено кошти в загальній сумі 841,36грн. А відтак, за період з вересня 2014 року по липень 2015 року вона понесла 8849,50грн. додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, з яких: 3583,26грн. - витрати на придбання ліків; 4424,88грн. - витрати на санаторно-курортне лікування дитини на морі; 841,36грн. - витрати на відвідування дитиною дошкільного закладу. З врахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, в розмірі 4424,75 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до змісту позовних вимог. Додатково пояснила, що вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Син хворіє, потребує постійних витрат на лікування, зокрема і санаторно - курортне лікування, які відповідачем в добровільному порядку не надаються. Зазначає, що вона працює лаборантом хімічного аналізу ПП «Оліяр» та отримує заробітну плату в розмірі від 694,91грн. до 1878,63грн., інших доходів не має. Цих коштів разом з аліментами в розмірі 1000грн., які сплачуються відповідачем, недостатньо для підтримання нормального стану здоров'я дитини, забезпечення санаторно-курортного лікування, належних умов проживання та розвитку сина. Стверджує, що відповідач проживає з іншою жінкою та її дитиною, винаймає квартиру, отримує мінливі доходи, періодично їздить на заробітки в Республіку Польща та має фінансові можливості матеріально допомагати сину, однак в добровільному порядку категорично відмовляється. Зазначає, що нею витрачається набагато більше коштів, які відносяться до додаткових витрат на дитину, плавання з оплатою 250грн. щомісяця, студія загального розвитку дітей «Мудрагелики» з оплатою 100грн. щомісячно, та інше, однак такі оплачуються неофіційно, а тому не можуть бути підтвердженні відповідними платіжними документами та вона не ставить такі предметом своїх позовних вимог. З урахуванням вищенаведеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях, в яких зазначив, що сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1000грн., що вважає достатнім для забезпечення усіх потреб дитини. Вважає, що додаткові витрати, які позивач просить з нього стягнути не підтверджені належними та допустимими доказами. Зазначає, що в представлених суду чеках є анальгетики, диклофенак та АЦЦ-200, на яких позивачем на надано призначення лікарів, а відтак відсутні докази необхідності придбання таких препаратів. Окрім цього, представлені суду чеки на придбання ліків вважає неналежними доказами, оскільки в них не зазначено, що вони видавалися саме позивачу, та на придбання ліків саме для його сина [PERSON] Ствердив, що позивач не повідомляла його про необхідність санаторно-курортного лікування сина в 2015 році. Висновок лікаря - пульнолога, яким їх сину рекомендовано санаторно-курортне лікування вважає неналежним доказом, оскільки такий завірений лише печаткою лікаря, а немає печатки лікарської установи. Обхідні листи оздоровчо-спортивного табору «Лісотехнік» вважає неналежним доказом оплати санаторно-курортного лікування. Вважає необґрунтованими покликання позивача на оплату дороги та путівки, які видані на ім'я позивача. Погоджується оплатити половину вартості путівки та половину вартості дороги в розмірі 1085 грн. Оплату за дошкільний заклад дитини не вважає додатковими витратами, вважає що такий повинен оплачуватись за рахунок аліментів. Окрім цього, покликається на те, що він не працює, а тому не може оплачувати додаткові витрати, які позивач хоче отримати в корисливих цілях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період з 03 листопада 2007 року по 20 лютого 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати з позивачем. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21 листопада 2014 року, яке змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року, частково задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн., щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст.10, ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вищезазначеним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2015 року, встановлені наступні обставини, які при розгляді даної справи доказуванню не підлягають. Позивач [PERSON] проживає за зареєстрованим у встановленому законом порядку своїм місцем проживання разом із малолітньою дитиною сторін із власною матір'ю, бабцею та братом. Наявні матеріально-побутові умови не забезпечують усіх потреб дитини. Так, у дитини немає окремого ліжка, дитина не забезпечена приладдям для підготовки до школи та шкільним приладдям у чому має потребу у зв'язку із досягненням у 2015 році шкільного віку, що визнано відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] проживає з іншою жінкою та її дитиною не за своїм зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а на квартирі, яку вони винаймають сплачуючи 3000грн. щомісячно. Доходи позивача [PERSON], що складали у вересні 2014 року біля 700 грн. на місяць (враховуючи, що вона працювала на половину ставки) на даний час як лаборанта хімічного аналізу становлять 1400 грн. на місяць із тенденцією до збільшення. Доходи відповідача [PERSON] становлять мінливі, нерегулярні доходи як приватного підприємця у сфері торгівлі в середньому біля 2000грн. на місяць. Син сторін страждає хронічними застудними захворюваннями та потребує у зв'язку з цим посиленого харчування, додаткових спостереження та обстежень, лікування, тощо. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. За вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. А відтак, суд не приймає покликання відповідача [PERSON] на те, що він сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1000грн., а тому не зобов'язаний сплачувати будь-які інші кошти на забезпечення потреб дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти усіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу змагальності та однакової відповідальності обох батьків за виховання умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з представлених суду медичних документів, зокрема довідки КЗ ЛОР «Львівський протитуберкульозний диспансер» від 17.10.14р., виписки із медичної карти від 30.08.2014р., виписки із медичної карти від 17.10.2014р., консультацій лікарів від 29.09.2014р. та 14.11.2014р., санаторно-курортної карти Комунальної 2-ої міської поліклініки за №7 від 19.06.2015 року, неповнолітній дитині сторін - [PERSON], [INFO], встановлено діагноз - алергічний реніт, обструктивний бронхіт, респіраторний омергоз (омергічний риніт), повторні епізоди обструктивного бронхіту, аденоїдит, дитина з 07 грудня 2012 року по даний час перебуває на амбулаторному лікуванні та знаходиться на «D» обліку в КЗ ЛОР «Львівський протитуберкульозний диспансер», в 2013 році був прооперований з приводу видалення аденоїдів, страждає хронічними застудними захворюваннями з ускладненнями, потребує постійного догляду, профілактичного лікування та лабораторного обстеження 2 рази на рік, корекції харчування, вітамінотерапії, масажів, санаторно - курортного лікування на Південному узбережжі Чорного або Азовського моря, у санаторії органів дихання в с.Рибаківка Одесса. Відтак, дитина сторін хворіє, постійно перебуває на амбулаторному лікуванні, та відповідно стан здоров'я дитини потребує постійних додаткових витрат на лікування, в тому числі і санаторно-курортне, які надаються позивачем .[PERSON] Згідно представлених суду фіскальних чеків від 29.09.2014р., 09.10.2014р., 09.10.2014р., 14.10.2014р., 16.10.2014р., 17.10.2014р., 21.10.2014р., 25.10.2014р., 25.10.2014р., 27.10.2014р., 27.10.2014р., 27.10.2014р., 09.11.2014р., 12.11.2014р., 14.11.2014р., 14.11.2014р., 26.11.2014р., 11.12.2014р., 07.03.2015р., 20.04.2015р., 04.05.2015р., 16.06.2015р., 18.06.2015р., 23.06.2015р., 07.07.2015р., 07.07.2015р., 08.07.2015р., які є належними та допустимими доказами, позивачем витрачені кошти на придбання виписаних за рецептом лікарів ліків для дитини на загальну суму 3583,26грн. Суд не приймає покликання відповідача [PERSON] на те, що фіскальні чеки не можуть бути доказами придбання ліків саме позивачем та саме для їх сина, оскільки такі є належним підтвердженням товарно-касової операції та в таких не зазначаються анкетні дані покупця чи хворого. Необґрунтованими є також покликання відповідача на те, що позивачем без призначення лікаря придбані АЦЦ-200, анальгетики, в тому числі і диклофенак, оскільки такі є призначені лікарями, та зазначені у відповідних рецептах та консультаціях лікарів, завірених печатками. А відтак, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами необхідність в додаткових витратах на лікування дитини, та позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1/2 частини коштів витрачених позивачем на придбання лікарських препаратів, що становитиме 1791,63грн. є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Як вбачається з пояснень позивача [PERSON], на виконання рекомендацій та призначень лікарів, з метою запобігання загострення хвороби дитини, вона забезпечила санаторно-курортне лікування дитини на Чорному морі в Оздоровчо-спортивному таборі «Лісотехнік» в с.Рибаківка Миколаївської області в період з 24.06.2015 року по 05.07.2015 року, вартістю 3600грн. - на неї, як супроводжуючу особу, та малолітню дитину. На підтвердження оплати позивачем представлені тимчасові посвідчення серії [NUMBER] та серії [NUMBER], з обхідними листами, з яких вбачається, що дійсно позивач [PERSON] разом з малолітнім [PERSON], [INFO], в період з 24.06.2015р. по 05.07.2015р. перебували в оздоровчо-спортивному таборі, та оплачено 3600грн. Окрім цього, позивачем витрачені кошти на проїзд до м.Одеса - квитки залізничного транспорту в обидві сторони на неї, як супроводжуючу особу, та дитину, що в загальній сумі становить 824,88грн., що стверджується відповідними посадочними документами квитками з датою відправлення 23.06.2015р. та датою повернення 06.07.2015р.. Судом встановлено, що для поїздки дитини сторін - [PERSON], [INFO], на призначене лікарем санаторно-курортне лікування в Оздоровчо-спортивний табір «Лісотехнік», що в с.Рибаківка Миколаївської області, необхідний був супровід матері, оскільки вік дитини не дозволяє їй самій здійснювати такі переміщення. А відтак, додаткові витрати на санаторно - курортне лікування малолітнього сина сторін, стверджуються належними та допустимими доказами, та вимоги позивача щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на необхідне для дитини згідно медичних довідок санаторно-курортне лікування в розмірі половини з оплачених позивачем коштів за путівки та проїзд, що становитиме 2212,44грн. є підставними та підлягають до задоволення. Окрім цього, судом встановлено, що у зв'язку з досягненням дитиною [PERSON] в 2015 році шкільного віку, необхідністю дошкільної підготовки виникли додаткові витрати, що полягають в оплаті цієї підготовки. Так, згідно представлених суду квитанцій дошкільного закладу №37 за листопад 2014 року, березень 2015 року, травень 2015 року та червень 2015 року, позивачем сплачено кошти в загальній сумі 841,36грн. Ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання) та суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача 1/2 частини понесених позивачкою витрат на дошкільну підготовку дитини в розмірі 420,68грн. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивачем в повній мірі доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач довела належними та допустимими доказами необхідність в додаткових витратах для утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину, суд враховує те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 4424,75грн., тобто про стягнення половини суми, затраченої нею на придбання ліків, санаторно-курортне лікування та навчання дитини в дошкільному закладі. Суд визнає даний розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд не приймає покликання відповідача на те, що він не працює, оскільки є особою працездатного віку, не надав суду доказів існування будь-яких обставин, які обмежують його працездатність, докази існування у нього зобов'язань по утриманню інших осіб, докази матеріального та сімейного стану, докази існування інших обставин, що мають істотне значення, що дозволяє зробити висновок про його неспроможність брати участь у додаткових витратах на дитину, які викликані особливими обставинами, зокрема навчанням та незадовільним станом здоров'я дитини. З врахуванням вищевикладеного, а також матеріального становища сторін та дитини, інших обставин, що мають істотне значення, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі половини витрачених позивачем коштів, є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved