Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд: встановити відносно неї факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця п.Розівка Куйбишевського району Запорізької області, громадянина України, померлого [INFO]; зобов'язати Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису №254 від 28.06.1993 року про її народження, зазначивши батьком [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з квітня 1991 року її мати [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, проживали разом у будинку [ADDRESS], вели спільне господарство. Під час цивільного шлюбу [INFO] народилася вона, про що відділом ЗАГС Приморського райвиконкому м.Маріуполя в книзі реєстрації актів про народження 28.07.1993 року зроблено запис за №254, в якому запис про батька проведена за прізвищем матері ([PERSON]), ім'я, по батькові батька ([PERSON]) дитини записані за її вказівкою, що збігаються з ім'ям по батькові її батька [PERSON] Після її народження батько забрав з пологового будинку її та матір привід їх знов за вказаною адресою, де вони проживали однією сім'єю. На кінці 1993 року мати разом з нею виїхала проживати до своїх батьків в Сумську область, куди неодноразово приїздив батько. У 1995 році мати обміняла свій указаний дім на квартири [ADDRESS], куди вона з матір'ю переїхала проживати. Проживаючи від них окремо [PERSON] постійно відвідував їх, дарував їй подарки, допомагав матері матеріально ростити та виховувати її. З 2000 року по 2010 рік її батько не проживав в м.Маріуполі, виїхав до м.Дніпропетровськ, при цьому він її не забував присилав відкритки та грошові кошти. Після 2010 року батько повернувся в м.Маріуполь, хоча з ними не проживав, але приходив до неї у гості. Крім батька вона весь час спілкується з його родичами, які завжди приймали її як доньку батька. [INFO] її батько помер, вона була присутня на його похоронах. 24.07.2014 року вона звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини батька, в заяві зазначила, що іншим спадкоємцем є її звідна сестра по лінії батька - [PERSON], з якою вона до смерті батька підтримувала родинні відносини. При прийнятті спадщини було з'ясовано, що в свідоцтві про її народження фактично [PERSON] не зазначений її батьком, в юридичному сенсі, хоча весь час вона знає, що саме [PERSON] є її батьком. Останній за життя вважав її своєю рідною донькою, але не встиг належним чином оформити своє батьківство. Встановлення батьківства для неї має юридичне значення, оскільки є необхідність в отриманні та оформлені спадщини. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні за обставинами наведеними у позовній заяві, та дослідженими судом доказами. У судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, не з'явилася, надала суду заяву в якій позов не визнала оскільки вважає себе єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька [PERSON] та єдиної його законною донькою. [PERSON] представник відповідача в судовому засідання позов [PERSON] не визнав, заперечував проти його задоволення, оскільки позивач та її представник під час розгляду справи не довів належними доказами факт батьківства, а саме проживання та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, та не надав переконливих доказів, що з достовірністю підтверджують визнання [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON] Представник третьої особи Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та вирішення спірних відносин на розсуд суду, одночасно суд повідомив, що відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] №254 від 28.06.1993 року внесені за вказівкою матері. Представник третьої особи Маріупольської міської Ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив прийняти по справі рішення у відповідності до норм діючого законодавства. Свідки позивача в судовому засіданні зазначили наступне. Свідок [PERSON], суду пояснила, що 21.04.1991 року вона познайомилась з [PERSON], з жовтня 1991 року стали разом проживати, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в будинку [ADDRESS], при цьому спілкувалися з його та її родичами. Під час цивільного шлюбу [INFO] у них народилася донька [PERSON], відомості про батька дитини були записані з її слів, при цьому ім'я, по батькові батька ([PERSON]) були нею вказані, як у [PERSON] У вересні доньку похрестили, а в листопаді 1993 року вона з [PERSON] та донькою поїхала до батьків у Сумську область. [PERSON] повернувся до м.Маріуполя, а вона продовжила проживати у батьків. У 1994 році їх відвідував [PERSON], у 1995 році вона сама приїздила в м.Маріуполь розміняла свій дім на квартиру. Після смерті батьків у 2000 році вона приїхала в Маріуполь, де проживає з донькою до теперішнього часу. В подальшому [PERSON] перебував у м.Дніпропетровську, але ніколи не забував доньку, від нього приходили відкритки, передавались подарунки. Після повернення із м.Дніпропетровська [PERSON] проживав окремо, але спілкувався з донькою, так як весь час вважав себе її батьком. [INFO] [PERSON] помер. До теперішнього часу вона з донькою спілкується з родичами [PERSON], які вважають [PERSON] донькою [PERSON] Cвідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її двоюрідний брат, з ним була знайома з дитинства, знає що у нього від першого шлюбу є донька [PERSON], потім він проживав з [PERSON], про яку добре відкликався, у них народилася [PERSON], яку [PERSON] вважав своєю донькою. За життя [PERSON] говорив, що він не хоче образити ні кого із дочок: [PERSON] та [PERSON], тому вважав, що його квартиру повинні успадкувати обидві доньки. Мати [PERSON] завжди вважала [PERSON] онукою, а сестри - племінницею. На похоронах [PERSON] обидві його доньки спілкувались між собою, визнали себе сестрами. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його двоюрідний брат, знає що останній з 1991 року по 1993 рік проживав у шлюбі без його реєстрації з [PERSON] по [ADDRESS], у них народилася донька [PERSON], батьком якої [PERSON] завжди вважав себе. [PERSON] він побачив, коли їй було п'ять місяців. Разом з [PERSON] їздив до школи, коли [PERSON] пішла до першого класу. Мати [PERSON] двох його доньок [PERSON] та [PERSON] вважала своїми внучками, завжди із села їм передавала подарунки, продукти харчування. За життя [PERSON] вважав, що його квартиру повинні успадкувати його дві доньки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знає приблизно з 1988 року, як землячку, підтримує з нею стосунки. [PERSON] доглядала свою бабку, після її смерті стала власником будинку [ADDRESS]. [PERSON] у 1991 році познайомилась з [PERSON] вони стали проживати у цивільному шлюбі у вказаному будинку, при цьому [PERSON] ремонтував будинок, у ним з'явився новий диван, спілкувалися вони між собою та на людях, як чоловік та дружина. У 1993 році у них народилася [PERSON], батьком якої [PERSON] визнав себе, в подальшому вони спілкувалися як батько та донька. Потім у [PERSON] захворів батько, разом з донькою вона поїхала до батьків у Сумську область, відвозив їх туди [PERSON], який повернувшись у м.Маріуполь продовжував проживати у вказаному будинку, але періодично їздив у Сумську область до [PERSON] та доньки. В подальшому [PERSON] обміняла будинок на квартиру, а коли донька пішла у перший клас повернулася в м.Маріуполь. На квартиру до [PERSON] приходили [PERSON], його мати, сестри, котрі [PERSON] завжди вважали відповідно внучкою та племінницею. При спілкування з [PERSON] [PERSON] називала його батьком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її рідний брат, в молодості уїхав проживати в м.Маріуполь, де одружився з [PERSON], у них народилася донька Свєта, потім шлюб було розірвано. У 1991 році брат познайомився з [PERSON], з якою стали проживати однією сім'єю в будинку [ADDRESS], за час цивільного шлюбу у них народилася донька [PERSON], із пологового будинку [PERSON] та [PERSON] забирав брат [PERSON]. [PERSON] з [PERSON] уїхала в Сумську область доглядати батьків, потім повернулася до м.Маріуполь. До першого класу [PERSON] проводжав [PERSON], який завжди вважав себе батьком [PERSON]. Остання завжди брата називала батьком. Вся численна родина [PERSON] до теперішнього часу вважає [PERSON] рідною та підтримує з нею та [PERSON] родинні відносини. [PERSON] завжди [PERSON] вітав з днем народження, в останній час спілкувався з нею по Інтернету. Брат завжди визнавав [PERSON] та [PERSON] своїми доньками, тому за його заповітом, написаним ним власноруч, квартиру заповідав обом донькам. Цей «заповіт» він передав їй, зараз він долучений до матеріалів справи. Свідок відповідача [PERSON], її мати [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] знайома з березня 1981 року, 3.06.1981 року зареєстрували шлюб, 5.03.1982 року у них народилася донька [PERSON], до 1986 року проживали разом, 15.03.1986 року шлюб між ними було розірвано офіційно. Після розірвання шлюбу [PERSON] отримав квартиру, аліменти на дочку сплачував спочатку у добровільному порядку, а з 1.09.1996 року у примусовому порядку. У 1998 році від [PERSON] дізналася, що у нього є дочка [PERSON], яку йому треба утримувати. 2002 року [PERSON] осудили, у 2009 році він прислав фотографію з сестрою та лист для [PERSON] в якому повідомив її, що у неї є сестра [PERSON]. У 2013 році [PERSON] навідав дочку та просив її знайти через Інтернет [PERSON], яку вона розшукала, остання підтвердила, що її батьком є [PERSON] Дочка [PERSON] пропанувала спілкуватися, але [PERSON] відмовилась. [INFO] [PERSON] помер, дочка [PERSON] була присутня на похоронах. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані заяви та докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO], матір'ю якої записана [PERSON], батьком в порядку ст.55 КПШС України - [PERSON]. (а.с.5) Згідно копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], є уродженцем п.Розівка, Куйбишевського району Запорізької області. (а.с.118) За свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. (а.с.6). Згідно документів нотаріуса Кудлаєва О.О., наданих суду із заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON]. (а.с.8-12) Статтями 10, 11, 57, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини», - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що [PERSON] народилася [INFO] дитина, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норм КпШС України. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини. Або спільне виховання чи утримання ними дитини. Або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у запис у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. На підтвердження наведених пояснень свідків суду надані: - фотографії позивачки [PERSON] з дитинства, де вона разом із матір'ю [PERSON], батьком [PERSON] та окремо з бабкою - матір'ю [PERSON], тіткою [PERSON] - рідною сестрою [PERSON]; (а.с.43) - вітальні відкритки [PERSON] адресовані донці [PERSON]; (а.с.42) - складений [PERSON] «заповіт» на випадок смерті, за яким заповідав однокімнатну квартиру дочкам [PERSON] та [PERSON]; (а.с.38) - довідка Комітету самоорганізації населення «Балтійський» №132 від 22.05.2015 року, за якою [PERSON] разом з [PERSON] вели спільне господарство та проживали за адресою: [ADDRESS], в червні 1993 року у них народилась донька - [PERSON]. Наведені судом докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування - встановлення факту батьківства, їх всебічне, повне, об'єктивне та безпосереднє дослідження свідчать про те, що [PERSON], який помер [INFO], є рідним батьком [PERSON], позивача по справі, оскільки [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство до народження дитини, спільно виховували, утримали дитину та [PERSON] завжди визнавав [PERSON] своєю дочкою. Заперечення відповідача та його представника проти позову, пов'язані з довідкою Комітету самоорганізації населення «Криштальний» №12 від 29.01.2015 року щодо проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в період часу з 1991 року по 1993 рік не відповідають дійсності, оскільки наведена обставина спростовується всією сукупністю досліджених доказів, тому вказана довідка не є належним доказом. На підставі наведеного, з огляду на досліджені судом докази, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту батьківства задовольнити. Також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення змін до свідоцтва про народження позивачки, при цьому суд керується Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року та ст.134 СК України.

Outcome: approved