Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 05.07.2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Звенигородського районного управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 66. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що їхнє подружнє життя з відповідачем поступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають несумісні характери, між ними зникло взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім`ї, яка існує лише формально, оскільки на час звернення з позовом до суду подружні відносини між ними фактично припинені. Після фактичного розпаду сім`ї діти залишилися проживати з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач належної допомоги на утримання дітей не надає. У зв`язку з тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та є недоцільним, вона просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Тому просить позов задовольнити з вказаних підстав та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.02.2020 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання (а.с.21). Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 18.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.25). Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю і просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи наявне підтвердження, причину неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не надіслав, клопотань від його імені про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі до суду не надходило. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 05.07.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Звенигородського районного управління юстиції в Черкаській області, актовий запис № 66, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.8) . Від даного шлюбу сторони мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до вказаних свідоцтв про народження, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,10). Подружнє життя сторін поступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім`ї, яка існує лише формально. Між тим, [PERSON] зазначає про те, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, бажає стягнути кошти на утримання дітей у примусовому порядку. Після фактичного припинення подружніх відносин неповнолітні діти сторін: дочка [PERSON] та дочка [PERSON] залишилися проживати з позивачем [PERSON] та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи № 261 від 30.03.2018 року та копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №7117-2009701-2018 (а.с.12-13). 14.04.2020 року через канцелярію суду позивачем для приєднання до матеріалів справи надано акт депутата Звенигородської міської ради Ільченка О.Б. від 06.04.2020 року про те, що гр. [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти фактично знаходяться на утриманні матері. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. ч. 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Як встановлено ст.56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню через те, що обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Сторони проживають окремо. Позивач категорично налаштована на припинення даних шлюбних відносин, збереження шлюбу не відповідає її інтересам, відповідач у підготовче та судове засідання не з`являвся, що суд оцінює як його незацікавленість у збереженні шлюбу з позивачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Питання щодо спору про поділ спільного майна подружжя в даному позові не зазначено. З урахуванням клопотання позивача, після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище - [PERSON] . Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. [PERSON] та [PERSON] не домовилися про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей, відповідач [PERSON] на даний час проживає окремо від дітей і тому, згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, є підстави присудити кошти на утримання дітей (аліменти) у частці від доходу відповідача, враховуючи вимогу позивача. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Згідно ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки домовленість між сторонами про спосіб виконання обов`язку утримувати дітей відсутня, з урахуванням вимог діючого законодавства, наданих позивачем письмових доказів, при визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує той факт, що неповнолітні діти перебувають на утриманні своєї матері [PERSON] , а також те, що відповідачем не представлено суду доказів, які б свідчили про існування в платника аліментів обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру стягуваних аліментів на утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу ст. 182 СК України з відповідача, який є батьком неповнолітніх дітей слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в розмірі 1/3 частин заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів та понесені судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved