Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 23.08.1993 було зареєстровано її шлюб з відповідачем. 19.12.2014 Києво-Святошинським суд Київської області шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне нерухоме майно: - будинок разом суміжними будівлями (літня кухня, гараж тощо), що знаходиться за адресою: Київська обл. [ADDRESS], та введений в експлуатацію в 2011 році;- земельні ділянки, що розташовані за адресою: Київська обл., с. Гурівщина;- легковий автомобіль Аudi 100;- легковий автомобіль Кіа sorenta;- легковий автомобіль Skodа Осtаvіа; - Трактор МТЗ-80;- пілорами в кількості 2 шт. Відповідач не бажає надавати їй право користуватися та володіти спільним майном не дозволяє, стверджуючи, що воно є його власністю, оскільки оформлене на нього. Тому просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку за адресою: Київська обл. [ADDRESS]; на ? частину земельних ділянок, на легковий автомобіль Аudi 100; легковий автомобіль Кia sorenta, право власності на пилораму. Судові витрати розподілити між сторонами. В судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив визнати за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; визнати за позивачкою право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER]; право власності на ? легкового автомобіля Кіа sorenta ( реєстраційний номер: [NUMBER], 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER]). Судові витрати розподілити між сторонами. Відповідач та представник позов визнали. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 23.08.1993 року у Ширмівській сільській раді Погребищенського району Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено відповідний запис за № 7. 19.12.2014 Києво-Святошинським суд Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: - будинок разом суміжними будівлями (літня кухня, гараж тощо), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, [ADDRESS], та введений в експлуатацію в 2012 році;- земельна ділянка, що розташована за адресою:[ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]; - легковий автомобіль Кіа sorenta (реєстраційний номер: [NUMBER], 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER]). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СКУ та ст.372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 суди, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. З ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 Постанови №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд визнає за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]; право власності на ? легкового автомобіля Кіа sorenta ( реєстраційний номер: [NUMBER], 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER]). За відповідачем суд визнає право власності на ? частину житлового будинку за адресою: Київська область, [ADDRESS], право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]; право власності на ? легкового автомобіля Кіа sorenta ( реєстраційний номер: [NUMBER], 2013 року випуску, номер шасі [NUMBER]). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на сторони. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved