Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням Підволочиського районного суду від 25 липня 2014 року шлюб з відповідачем розірвано, дочка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, домовленості про його участь в утриманні дітей між ними не досягнуто, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 16 січня 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Крім того, на обґрунтування заявленої суми аліментів у своїй заяві зазначила, що щомісячно витрачає на дочку наступні кошти: відвідування хореографічного гуртка - 150 грн, гуртка «Малювання» 200-300 грн, ( в тому числі фарби, альбом), уроки вокалу - 280 грн, уроки англійської мови - 300 грн, харчування 1500 грн, а також необхідний одяг, засобі гігієни, тощо. Відповідач відзив на позов на надав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/255/14 від 25 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 25 серпня 2010 року, який розірвано 25 липня 2014 року. Після розірвання шлюбу гр. [PERSON] залишено шлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 07 листопада 2018 року [PERSON], [INFO], змінила прізвище на «[PERSON]». Під час перебування у шлюбі сторін у них народилася дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27 травня 2011 року. У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02 січня 2019 року № 5 та довідки № 2, виданої виконавчим комітетом Скалатської міської ради 02 січня 2018 року [PERSON], 1986 року народження, проживає в [ADDRESS]. В склад її сім'ї входять: мати: [PERSON], дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. [PERSON] сама виховує і забезпечує своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 року ? 2027 грн. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом встановлено, що позивач працює в Полупанівській філії ТОВ «Виробничої компанії» Гірничодобувна промисловість», її дохід за період червень- листопад 2018 року складає 20288,70 грн. Відповідач володіє транспортним засобом марки «TOYOTA CARINA», номерний знак [NUMBER]. У відповідності до листа ДФС України Головного Управління ДФС в Одеській області за 2018 рік [PERSON] задекларовано суму доходу - 57010,00 грн, з них дохід від підприємницької діяльності 0,00 грн. З 01 серпня 2018 року ФОП [PERSON] є платником податків по спрощеній системі оподаткування. Разом з тим судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дочки. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам закону, інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: partial