Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ОП «Митниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини зарплати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала у TOB « ОП» Митниця» на посаді юрисконсульта з 01 червня 2012 року по 08 квітня 2015 року. Згідно з наказом № 4 - к від 08 квітня 2015 року, була звільнена з роботи за власним бажанням. На день її звільнення боржником нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з вересня 2014 року по 08 квітня 2015 року у сумі 23 647,91 гривні. В звязку з цим, змушена була звернутися до суду про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ОП «Митниця» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у звязку з затримкою термінів її виплати. 20 серпня 2015 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси їй відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з TOB «ОП» Митниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати. Відповідач виплатити їй усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відмовився, обґрунтовуючи відсутністю грошових коштів. Дії відповідача вважає незаконними, так як згідно з вимогами ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. Згідно із ч.5 ст.95 КЗпП України, також передбачено виплату урахуванням індексації. Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. За підрахунками, які здійснені за період часу з 10 жовтня 2014 року по 16 вересня 2015 року, сума індексу інфляції становить 7 161грн. 03коп. Відповідно до довідки TOB «ОП» Митниця» від 16 вересня 2015 року, середньоденна заробітна плата позивача за час роботи у товаристві становила 141грн 03коп. Згідно здійснених розрахунків по заборгованості, сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати становить 15 090грн. 21коп. За період з 09 квітня 2015 року по 16 вересня 2015 року (квітень 2015р. 15 робочих днів, травень 2015р. - 18р.д., червень 2015р. - 20 р.д., липень 2015р. -23 р.д., серпень 2015р. - 20 р.д., вересень 2015р. - 11 р.д., а всього 107 робочих днів). Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь: середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 15090грн. 21коп.; збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 7 161грн. 03коп., а всього 22251грн. 24коп. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, до початку слухання справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача - ТОВ «ОП «Митниця» не зявилася, до початку слухання справи надано заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення вимог позивача не заперечувала. Враховуючи думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків. [PERSON], [INFO], працювала у TOB «ОП «Митниця» на посаді юрисконсульта з 01 червня 2012 року по 08 квітня 2015 року, що підтверджується даними трудової книжки. Згідно із наказом № 4 - к від 08 квітня 2015 року, [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням. За даними довідки від 16 вересня 2015 року за №240, виданої директором ТОВ «ОП «Митниця», заборгованість по заробітній платі станом на 16.09.2015 складає 23647грн. 91коп. Відповідно до даних таблиці середньомісячної та середньоденної зарплати [PERSON] на підприємстві, - середньоденна зарплата становить 141грн. 03коп. Згідно із ч. 3 ст. 118 ЦПК України позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ОП «Митниця» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у звязку з затримкою термінів її виплати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 серпня 2015 року заявнику відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу, в частині стягнення з TOB «ОП» Митниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в звязку з затримкою термінів її виплати. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Згідно із ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст. 15 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного в договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. (ч.1 ст. 233 КЗпП України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не порушені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 по справі №4-рп/2012. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку з вересня 2014 року по 08 квітня 2015 року, тобто: 107 днів х 141грн. 03коп.= 15090грн. 21коп. При визначенні середньої заробітної плати суд враховує Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 з наступними змінами і доповненнями. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000, компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Таким чином, компенсація заборгованості за час затримки виплати зарплати з урахуванням індексів інфляції за період з вересня 2014 року по 08 квітня 2015 року включно, становить 7161грн. 03коп. Крім того, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, безпідставними є й посилання відповідача про відсутність на рахунках підприємства грошових коштів для виплати заробітної плати працівникові, оскільки такі обставини не звільняють його від відповідальності за ст. 117 КЗпП. До того ж, під час розгляду справи судом не встановлено вини [PERSON] як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку при її звільненні. Отже, позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 487грн. 20коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved