Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави Україна в особі державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції в Одеській області, треті особи - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі про відшкодування шкоди, завданої рішеннями органу досудового слідства. В обґрунтування позову зазначила, що 27 травня 2015 року Органом досудового розслідування, в особі слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на той час, Мойсеева Олександра Сергійовича , їй було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160020000030 від 09 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 366 КК України. 29 вересня 2015 року, підготовлений та підписаний слідчим Мойсеевим О.С. і затверджений прокурором прокуратури м. Одеси Удовиченком О.Ф., обвинувальний акт за звинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, направлено до Малиновського районного суду міста Одеси для розгляду по суті. Як вказує позивач, розгляд кримінального провадження тривав більше року і лише 17 лютого 2017 року ухвалою суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160020000030 від 09 лютого 2015 року відносно позивача, повернуто до Одеської місцевої прокуратури № 2. Прокурор - Поліш Д.О., за результатами вивчення матеріалів досудового розслідування, 25 квітня 2017 року прийняв рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто за реабілітуючими підставами. Позивач зазначила, що в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, їй спричинено матеріальну шкоду в розмірі 10900 грн. (витрати на правову допомогу адвоката) та моральну шкоду в розмірі 750 000 грн. Моральну шкоду у розмірі 750000 грн. позивач обґрунтовує тим, що незаконне порушення кримінального провадження стосовно неї, розслідування справи, здійснення процесуального керівництва за розслідуванням злочину, якого не вчинювала, незаконне повідомлення про підозру та підтримання в суді необґрунтованого обвинувачення порушило нормальні стосунки з оточуючими позивача людьми, очорнило та принизило її в очах підлеглих працівників, поклало пляму на репутацію, завдало душевні страждання. Багато знайомих змінило своє відношення до позивача не в кращу сторон але самим болючим був удар по сімейному життю. Крім того, позивач вказує, що коли її мати похилогло віку дізналась, що притягують до кримінальної відповідальності її доньку, то стан здоров`я матері різко погіршився. З почуттями приниження та душевного страждання вони удвох із матерю прожили більше двох років. Та за цей час у позивача значно погіршилося здоров`я. Таким чином, позивач у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зазначає, що має право в даному випадку на відшкодування моральної шкоди, оскільки кримінальну справу відносно неї було закрито. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача Прокуратури Одеської області, в судове засідання не прибув, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що прокуратура області у цих правовідносинах процесуальних дій, які б порушували конституційні права [PERSON] , відносно неї не вчиняла, а тому вона є неналежним відповідачем у цій справі. Отже, у спірних правовідносинах, суб`єктом відповідальності є держава, а не конкретний орган прокуратури чи її посадова особа. Також представник відповідача зазначив, що [PERSON] не наведено обґрунтованих розрахунків, з яких вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди саме у сумі 750 тис. грн. На підставі зазначеного, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник Головного управління національної поліції в Одеській області в судове засідання не прибув, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порушення кримінального провадження відбулося внаслідок виявлення ознак кримінального правопорушення у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності в діях складу кримінального правопорушення могло бути встановлено лише в рамках кримінального провадження. Тому, на думку відповідача, з урахуванням інкримінованого позивачу кримінального правопорушення, застосування запобіжних заходів, а також проведення слідчих дій в рамках досудового розслідування, на думку органів досудового розслідування та прокуратури було цілком логічними діями, з точки зору кримінального процесуального законодавства України та не були діями, які не відповідали вимогам КПК України. Також, відповідач зазначив, що твердження позивачки про заподіяння моральної шкоди не обґрунтовані. Заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, згідно з діючим законодавством, повинні бути обґрунтовані наявністю такої шкоди, протиправністю діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вище зазначене, відповідач вважає, що Головне управління Національної поліції в Одеській області, в кримінальному провадженню № 12015160020000030 від 09 лютого 2015 року, за фактом службового підроблення, відносно [PERSON] , протизаконні дії не вчиняло, незаконність процесуальних дій під час кримінального провадження не доказана та нічим не підтверджується, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Управління Державної казначейської служби України в м. Одесі в судове засідання не прибув, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не зроблено жодних посилань на нормативно-правовий документ, який передбачав би покладення відповідальності саме на державну казначейську службу України за неправомірні дії чи бездіяльність інших підприємств, установ, організацій. Представник зазначив, що Державна казначейська служба України не уособлює державу чи Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Також, представник вказує, що згідно з положеннями ч. 4 ст. 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Тому, стягнення з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 760 900,00 грн., призведе до нецільового використання бюджетних коштів саме Державної казначейської служби України, оскільки кошти, які виділяються на утримання органів Державної казначейської служби України, як окремих юридичних осіб та суб`єктів господарювання, на цілі, визначені чинним законодавством України, не можуть бути стягнуті на користь інших осіб. Щодо розрахунку моральної шкоди, представник зазначив, що відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір мінімальної заробітної плати на 2015-2017 рік (т.я. спірні правовідносини тривали у період з 27 05.2015 (день повідомлення про підозру [PERSON] ) до 25.04.2017 р. (день винесення рішення про закриття кримінального провадження) було встановлено відповідними Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік у місячному розмірі: з 1 січня 2015 - 1218 грн., з 1 вересня 2015 - 1378 грн., з 1 січня 2016 - 1378 гри., з 1 травня 2016 - 1450 грн.„ з 1 грудня 2016 -1600 грн., з 1 січня 2017- 3200 грн., про що не зазначається [PERSON] у позовній заяві. Отже, до внесення змін до законів України щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн. На підставі зазначеного, Державна казначейська служба України вважає, що задоволення позовних вимог [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України щодо стягнення за рахунок коштів. Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 10 900 (десяти тисяч дев`ятисот) грн., що виразилась у витратах на правову допомогу адвоката, та моральної шкоди у розмірі 750 000 (сімсот п`ятдесяти тисяч) грн., загальною сумою 760900 (сімсот шістдесят тисяч дев`ятсот ) грн., на користь [PERSON] призведе до економічно-необґрунтованих збитків Державного бюджету України та нецільового використання бюджетних коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України». Суд, оцінивши доводи учасників справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 травня 2015 року Органом досудового розслідування, в особі слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області - Мойсеева Олександра Сергійовича, [PERSON] було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160020000030 від 09 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 366 КК України.(а.с. 6) 29 вересня 2015 року, підготовлений та підписаний слідчим Мойсеевим О.С. і затверджений прокурором прокуратури м. Одеси Удовиченком О.Ф., обвинувальний акт за звинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, направлено до Малиновського районного суду міста Одеси для розгляд по суті.(а.с. 8-9) 17 лютого 2017 року ухвалою суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015160020000030 від 09 лютого 2015 року відносно позивача, повернуто до Одеської місцевої прокуратури № 2. (а.с. 15-17) 25 квітня 2017 року прокурор - Поліш Д.О., за результатами вивчення матеріалів досудового розслідування прийняв рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, тобто за реабілітуючими підставами.(а.с. 4-5) Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимогами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується в разі, якщо вона завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Частиною 7 ст. 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи без діяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі ст. 3 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному .фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду Враховуючи вищезазначені обставини, а також досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позивач перебувала під слідством та судом з 09.02.2015 по 25.04.2017, тобто: 26 місяців і 14 днів. За цей період часу, вона дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків з оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, - що надає позивачці право на отримання компенсації на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній і на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, в ході судового розгляду встановлено, що кримінальну справу відносно позивача було закрито та він перебував під слідством і судом з 09 лютого 2015 року по 25 квітня 2017 року (закриття судом кримінального провадження), що в загальному становить 26 місяців і 14 днів, то виходячи з приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до висновку про доведеність факту спричинення органами досудового розслідування та прокуратури позивачу моральної шкоди та часткове задоволення позову шляхом стягнення на користь останнього моральної шкоди. Прожитковий мінімум та мінімальна зарплата на 2019 рік визначені ст. 7 та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 р. № 2629-VIII. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні. Відтак, саме виходячи із вищевказаного розміру мінімальної заробітної плати, суд повинен обчислити розмір моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Аналогічні роз`яснення надані й в абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Отже розмір моральної шкоди, обрахованої у відповідності до вищевказаних норм права повинен становити 110445,40грн. (26 міс. х 4173 грн.= 108498 + за 14 днів (1947,4грн.)). Застосування визначення розміру морального відшкодування мінімальної заробітної плати у розмірі 1 600 грн. з посиланням на п.3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є неправомірним. Також, застосування до спірних правовідносин п. 3 р. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII призведе до порушення принципу верховенства права та суперечить вищенаведеному правовому висновку Верховного Суду України. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Також, згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 2 ст. 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава реалізує правосуб`єктність через систему своїх органів. Від імені держави у відносинах, що регулюються цивільним законодавством, беруть участь органи управління державним майном, фінансові та інші спеціально уповноважені державою органи. Казначейська служба є юридичною особою, яка діє від імені держави. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями (органів дізнання) органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,(попереднього слідства) органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в тому числі і моральної шкоди), провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч. 1 ст. 4 Закону). Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, а тому Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави.

Outcome: partial