Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] ». Самостійно сплачує внески. Між тим, позивач не має можливості користуватися належним їй нерухомим майном, оскільки у вищевказаному будинку незаконно вселився та проживає [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні нею житловим приміщенням будинком, шляхом виселення відповідача [PERSON] . Представник позивача адвокат Вавілов А.Є. в останнє судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його та позивачки, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явивися, неодноразово повідомлявся судом належним чином. Відзиву на позов не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши у судовому засіданні,\~покази свідків надані у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74968729 від 06.12.2016 року [PERSON] є власником садового будинку [ADDRESS] ,земельна ділянка кадастровий номер : 4824282501:04:002:0087. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74963416 від 06.12.2016 року [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер : 4824282501:04:002:0087,з цільовим призначенням для ведення садівництва. З листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 9-14-0.32-137/2-20 від 08.01.2020 року вбачається,що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером : 4824282501:04:002:0087 зареєстровано 01.12.2016 року за реєстровим номером земельної ділянки у Державному реєстрі прав 17845780 КП «ММБТІ» за [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, за вказаною адресою відомості про зареєстрованих осіб відсутні. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.02.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту позовної заяви , підставою для пред`явлення позову до відповідача є вчинення відповідачем перешкод у користуванні приватною власністю позивача , а предметом позову (вимогами) зобов`язання відповідача не чинити перешкод у користуванні будинком, шляхом його виселення. Отже, у вказаному спорі підлягають встановленню та оцінці обставини щодо: наявності у позивача права власності на спірне нерухоме майно; вчинення відповідачем перешкод позивачу у здійсненні ним права користування своїм майном. \~ \~ \~ \~Права власника житлового будинку визначені\~ст.383 ЦК України\~та\~ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У випадку порушення його прав, не пов`язаного з позбавленням права власності, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні (ст.391 ЦК України). В разі, коли такі перешкоди полягають у неправомірному користуванні житлом власника, або іншим належним йому приміщенням для цілей проживання, останній вправі, відповідно до положень житлового законодавства, вимагати виселення із належного йому приміщення. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме\~статті 1 ЦПК України\~(у редакції, чинній на час розгляду справи в судах), згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Те саме міститься у\~статті 2 ЦПК України\~у редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України\~у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, яка відповідає\~статті 5 цього Кодексу\~у редакції від 03 жовтня 2017 року). Як проголошено у\~статті 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до частини першої\~статті 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій\~статті 10 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11. Установивши, що позивач не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідач відмовляється виселятися, суд доходить до висновку про те, що порушене право позивача, як законного власника, підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивакчи судові витрати.

Outcome: approved