Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позову зазначає наступне. 29.03.2014 року було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем по справі. В період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ватутінського міського суду шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. Після розірвання шлюбу вона разом з сином переїхала на постійне місце проживання до м. Ватутіне Черкаської області, а відповідач залишився проживати в с. Родниківка Уманського району Черкаської області. 05 вересня 2017 року рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини на її користь. Виконавчий документ щодо стягнення аліментів направлений на примусове виконання до виконавчої служби. 07.07.2020 року головним державним виконавцем Уманського районного відділу державної виконавчої служби винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, наданий рахунок на який мають нараховуватися кошти, але станом на 21.07.2020 року по вказаному виконавчому провадженню наявна заборгованість в розмірі 64017,25 грн. З метою реєстрації місця проживання дитини разом з нею, позивач звернулася до ЦНАПу в м. Ватутіне, де їй повідомили, що для цього необхідна письмова згода батька. 19.06.2020 року вона звернулася до відповідача з проханням надати відповідну згоду, однак до цього часу жодної відповіді не отримала. Син проживає з нею, навчається у Ватутінській школі, нею створені усі умови для проживання дитини, вона піклується про сина, забезпечує його усім необхідним, турбується про його здоров`я, розвиток, навчання, син також має бажання проживати з нею. Раніше вимога щодо встановлення місця проживання дитини ні нею, ні відповідачем фактично не ставилася, однак в подальшому таке рішення усуне можливі перешкоди, що виникатимуть при здійсненні нею реалізації прав дитини у процедурних питаннях, які потребують обов`язкової згоди батька. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконкому Ватутінської міської ради орган опіки ті піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті правової допомоги та судового збору. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги та факти, викладені у позові, в подальшому в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений, у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляд справи у його відсутність, на адресу суду не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 березня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 119, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . У вказаному шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , актовий запис про народження № 44, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області. Згідно рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу було встановлено, що від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , але при цьому питання щодо визнання місця його проживання судом не вирішувалося. У відповідності до виконавчого листа, виданого Ватутінським міським судом Черкаської області, 05.09.2017 року було розглянуто цивільну справу № 690/284/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] та вирішено стягнути з [PERSON] , 1992 року народження, на користь [PERSON] , 1992 року народження, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з 21.082017 року і до досягнення сином повноліття. Згідно повідомлення Уманського районного відділу ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) від 21.072020 року № 12479/2, заборгованість по несплаті аліментів у відповідності до виконавчого листа № 690/284/17 від 05.09.2017 року нараховується щомісячно. Станом на 21.07.2020 року сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] на утримання сина [PERSON] становить 64017,25 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини не цікавиться долею сина, не надавав кошти на утримання сина та не приймав участі у його вихованні. [PERSON] не з`явився на засідання комісії, не повідомив службу у справах дітей про причини своєї неявки, не надіслав пояснення про своє ставлення до вирішення питання про визначення місця проживання його сина, тим самим демонструючи байдужість до прав та інтересів власної дитини. Комісією було проведено обстеження місця проживання [PERSON] , та встановлено, що для виховання та розвитку дитини створено належні умови, останні забезпечений усім необхідним (одягом, шкільним приладдям, предметами особистої гігієни, книжками, іграшками тощо) має окреме ліжко, тобто матір`ю [PERSON] створено належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку хлопчика. [PERSON] навчається у КЗ середньої освіти І-ІІІ ступенів «Ватутінського ліцею № 1 Ватутінської міської ради Черкаської області». Мати хлопця - [PERSON] має самостійних дохід, працює та отримує заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Батько дитини до суду відзив не направив, не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. У своєму позові позивач також просить суд покласти на відповідача судові витрати та стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між позивачем [PERSON] та адвокатом Терещенко Валентиною Василівною, діючою на підставі Свідоцтва № 481, був укладений Договір про надання правової допомоги (цивільні справи) від 20.05.2020 року. Відповідно до попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат на правову допомогу (на виконання вимог ст. 134 ЦПК України), на день подання позову до суду фактична правова допомога (підготовка справи до суду) була надана на загальну суму 2450,00 гривень, клієнтом сплачено 1550,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим відповідач у судове засідання не з`явився та не зазначав про неспівмірність витрат позивач на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачем не заявлялося. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано Договір про надання правової допомоги від 20.09.2020 року та попередній розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, згідно якого загальна сума таких витрат становить 2450,00 гривень. При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Враховуючи викладене, надані адвокатом послуги (підготовка заяви до органів опіки та піклування, опрацювання матеріалів та складання позовної заяви, виготовлення копій, їх завіряння та складання розрахунку) є співмірними із складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму підтверджених витрат 2450,00 гривень, на професійну правничу допомогу. Також позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № ПН3835793 від 15.01.2021 року, тому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved