Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Управління Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради міста Кропивницького, в якому просила з посиланням на ст.ст.368, 376, 391ЦК України,усунути їй (позивачу) перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом зобов`язання [PERSON] знести (демонтувати) самочинно збудоване нерухоме майно: другий поверх, визначений як прибудова літ. «А1», сарай літ. «Ж», підпірну кам`яну стіну «N4», паркан N1, N2 та N3 до житлового будинку під номером [ADDRESS] та поділити земельну ділянку, загальною площею 0, 0612 га, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану в [ADDRESS] , визначивши, що її (позивача) частка становить Ѕ частину зазначеної земельної ділянки. На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй (позивачу) на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Кіровоградською міською державною нотаріальною конторою 19 грудня 2014 року за р.№2-610, належить Ѕ частка житлового будинку під номером [ADDRESS] . Інша Ѕ частка зазначеного житлового будинку за вказаною адресою належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою 06.04.1981 року за р.№1-452. Вказаний житловий будинок розташований на спільній земельній ділянці площею 0, 0612 га, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, переданій для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), право власності на яку виникло на підставі рішення міської ради міста Кропивницький від 07.05.2019 року, зареєстровано в в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.05.2019 року за номером запису 31748699. Вказала, що відповідач [PERSON] без узгодження будівництва з органами державного архітектурно-будівельного контролю, затвердження проектно-кошторисної документації і отримання документу, який посвідчує право на виконання робіт та без згоди і всупереч забороні співвласника [PERSON] (попереднього власника) та її (позивача), здійснила самовільне будівництво споруд, а саме: добудувала кімнати та другий поверх, визначений як прибудова літ. «А1» до житлового будинку, який є їх (позивача та відповідача) спільною частковою власністю, на відстані лише 15-ти сантиметрів від її (позивача) будівельліт. «Д», «Д1» (без відступу 3-х метрів від будівель, відповідно до будівельних норм ДБН Б.2.12 2019 р.), а також другий поверх прибудови, здійснений на спільній стіні будинку; підпірну кам`яну стіну «N» (без відступу 3-х метрів від межі та будівель, відповідно до будівельних норм ДБН Б.2.12.2019); огорожу «N1, N2, N3» - цегляний паркан з залізними воротами та калиткою висотою 2, 5 м, довжиною 8, 58 м. та з шириною 3, 57 м., за «червоною лінією», збільшивши за рахунок вулиці своє подвір`я; сарай літ. «Ж» на межі земельної ділянки (без відступу 3-х метрів від межі, відповідно до будівельних норм ДБН Б.2.12 2019 р.). Вказане самочинне будівництво відповідачем було здійснено з істотними порушеннями державних, архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, пожежних норм і правил, що підтверджується листами Управління ДАБК від 09.11.2020 року №01-46/387 та №01-46/388, що свідчить про порушення законодавства України та підлягає знесенню. Крім того, зазначила, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який належить їм на праві спільної часткової власності, був побудований у 1950 році, є дерев`яно-мазаний та обкладений цеглою, фундамент - цегла, перекриття - дерево, тому є ненадійним, а самочинне будівництво об`єктів відповідача є небезпечним та призводить до руйнування стін та стелі та інших споруд її (позивача), а саме: до просідання фундаменту, провисання стелі в кімнатах, появи тріщин в стінах будинку, сараїв, літньої кухні; пошкодження даху призвело до мокріння стін та появи грибків; дощова вода підтоплює та розмиває фундамент і стін будинку та сараїв, руйнує та затоплює погріб; під тиском вказаних самочинно збудованих об`єктів з`явилися тріщини на бетонному дворі та будівлях, що свідчить про зсув грунту; доступу до задньої стіни сараїв «Д», «Д1» немає (відстань між будівлями менше 15 см) і вони руйнуються від дощової води та пацюків так як вони дерев`яно - мазані і можливості їх ремонтувати немає; огорожа «N1, N2, N3» - цегляний паркан з залізними воротами та хвірткою висотою 2, 5 м, довжиною 8, 58 м та з шириною 3, 57 м за «червоною лінією» заважає освітленню, вентиляції та відводу дощової води від будинку, а також під`їзду пожежної машини до будинку у разі виникнення пожежі. Окрім того, відповідачем зведено прибудову «А1» та кам`яну стіну, зазначену в технічному паспорті підпірною стіною «N4» приблизно висотою 5 м, довжиною 10 м, яка є дуже важкою і складена з природнього каменю товщиною 1-2 м, що також побудована впритул до сараїв «Д», «Д1» (відстань між будівлями менше 15 см), та які (прибудова «А1» та кам`яна стіна «N4» затримують дощову воду, сприяють затопленню сараїв та погребу і спричиняють зсув грунту. Окрім того, відповідач [PERSON] незаконно виготовила технічний паспорт та незаконно отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 11.08.2020 року №КД161200811655, яка засвідчує факт самочинного будівництва вказаних об`єктів, при цьому, вказана декларація оформлена відповідачем на підставі документів, які не відповідають дійсності, крім того, згоду на будівництво вона (позивач) не надавала, в дозвільних документах не розписувалась, у зв`язку з чим на підставі її (позивача) заяви від 01.10.2020 року, Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького видано наказ №19-о «Про анулювання реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації» (реєстраційний номер документа про скасування Декларації про готовність до експлуатації об`єкта: №КД221201001277 від 01.10.2020 року. Також, у зв`язку з виявленими фактами самочинного будівництва вказаних вище об`єктів співвласником [PERSON] , Управлінням рекомендовано їй (позивачу) звернутися за захистом свого особистого майнового або не майнового права та інтересу до суду. Зазначила, що здійснене відповідачем самочинне будівництво вказаних вище об`єктів порушує її (позивача) права та охоронювані законом інтереси, як співвласника житлового будинку та спільної земельної ділянки і які підлягають захисту шляхом знесення самочинного будівництва, що на її (позивача) переконання, є єдиним і ефективним способом захисту. Крім того, вказала, що у спільній сумісній власності з відповідачем перебуває земельна ділянка загальною площею 0, 0612 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , та вона (позивач) з метою вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає необхідним визначити Ѕ частину належної їй земельної ділянки, при цьому,у добровільному порядку врегулювати питання щодо поділу земельної ділянки відповідач не бажає, однак, оскільки, вони є учасниками спільної сумісної власності та, відповідно, мають право вимагати виділення належних кожному Ѕ частини зі складу земельної ділянки, так як попередньо визначено рівність їх земельних часток, а саме: по Ѕ частині, що не суперечить нормам ст.ст.370, 364 ЦК України та ч.5 ст.89 ЗК України. Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає: судовий збір в розмірі 840, 00 грн.; 840, 00 грн.; витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. та витрати на проведення відповідних експертиз у справі. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням по справі підготовчого судового засідання з викликом в судове засідання учасників справи. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Данилюк Н.В. (діє на підставі ордеру серії КР №130555 від 05 квітня 2021 року) заявлені позивачем до відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в задоволенні позову, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивач і відповідач є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , який належить їм на праві спільної часткової власності, земельна ділянка за вказаною адресою належить сторонам на праві спільної сумісної власності, без визначення часток. Зазначила, що будинок був старий, він потребував реконструкції, і саме реконструкція та переобладнання були проведені в будинку відповідачем під час, коли власником житла була мати позивача, яка померла [INFO] , та до цього часу всі роботи по реконструкції та переобладнанню були закінчені. Вказала, що будь-яких належних, допустимих доказів того, що є перешкоди у користуванні позивачем своєю власністю, - не має і позивачем таких не надано, враховуючи також відсутність будь-яких експертних висновків та досліджень про затікання, руйнування житлового будинку, що пов`язано з проведенням відповідачем будівництва, матеріали справи не містять. Вказала, що виходячи з заявлених позовних вимог, позивач бажає позбавити права власності відповідача. Крім того, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності та вирішити питання про розподіл судових витрат у справі, які понесені відповідачем і складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради міста Кропивницького в судове засідання не з`явилися, судом повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при цьому, представником Управління Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького подані письмові пояснення, зареєстровані судом 09 березня 2021 року за вх.№5811, за якими, зазначено, що до Управління, через центр надання адміністративних послуг міста Кропивницького, 03.08.2020 року надійшла заява про прийняття в експлуатацію об`єкта шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1», будівництво сараю літ. «Ж», [ADDRESS] та Управлінням відповідно до норм Порядку №158, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року, 11 серпня 2020 року було зареєстрована Декларацію за №КД 161200811655.Управлінням відповідно до норм Порядку №158, 11.08.2020 року було зареєстровано Декларацію за №КД 161200811655. 01 жовтня 2020 року після звернення [PERSON] , Управлінням видано наказ №19-о «Про анулювання реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації» на підставі п.10 Порядку 3158 у зв`язку з виявленням наведених недостовірних даних у зареєстрованій Декларації. Реєстраційний номер документу про скасування Декларації про готовність до експлуатації об`єкта КД 221201001277 від 01.10.2020 року. Крім того, головним спеціалістом відділу інспекційної роботи та дозвільних процедур Управлінням 07.10.2020 року було проведено огляд за вищевказаною адресою, де встановлено, що на приватизованій земельній ділянці (кадастровий номер 3510100000:42:370:0062) знаходиться житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями, та на момент огляду жодні будівельні роботи не велися. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 24.07.2020 року №100-20, прибудову літ. «А1» та сарай літ. «Ж», - збудовано самочинно. Також, у вищезазначеному технічному паспорті загальна площе земельної ділянки становить 648, 80 кв.м, а у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку зазначено, що земельна ділянка (кадастровий номер 3510100000:42:370:0062) має площе 0, 0612 кв.м. З огляду на зазначене, на даний час, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 24.07.2020 року №100-20, прибудова літ. «А1» та сарай літ. «ж» не введено в експлуатацію згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та є такими, що збудовані самочинно. Заслухавши в судовому засіданні позивача [PERSON] , заперечення проти позову представника відповідача [PERSON] адвоката Данилюк Н.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характерспірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності розмірі по Ѕ частці кожному, а саме:позивачу [PERSON] Ѕ частка зазначеного будинку з господарсько-побутовими будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1Нікітенко О.В., зареєстровано в реєстрі за №2-610) та відповідачу [PERSON] Ѕ частка зазначеного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 06 квітня 1981 року, зареєстровано в реєстрі за №1-452. Зазначене речове право позивача [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку по [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 8152823 від 19.12.2014 року, вид спільної власності: приватна спільна часткова; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-610, виданий 19.12.2014 року, видавник: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора №1). Крім того, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі рішення міської ради міста Кропивницького «Про передачу у спільну сумісну власність земельних ділянок громадянам» №2530 від 07 травня 2019 року, належить земельна ділянка, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, площею 0, 0612 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зазначене речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером №31748699 від 24.05.2019 року. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений станом на 09 жовтня 2018 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на замовлення позивача [PERSON] , наявні наступні споруди: літ. «АА1а1а2» житловий будинок; Б, З - літня кухня; Г. Н - вбиральня; Ж, Д - сарай; Ж1 - погріб; с - сходи; N-N3 - огорожа; N4 - підпірна стіна; + - колонка; к - ганок; І, ІІ - вимощення, М - вигрібна яма. Загальна площа земельної ділянки - 648, 8 кв.м (норма за рішенням №306-в від 23.08.1965 року - 600, 0 кв.м). Збудовано самочинно: прибудова літ. «А1» та сарай літ. «Ж». Згідно з технічним паспортом № 100-20 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовлений станом на 24 липня 2020 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , самочинно збудовано прибудову літ. «А1» та сарай літ. «Ж».Відповідно до примітки: загальну площу по житловому будинку літ. АА1а1а2 рахувати 66, 0 кв.м, житлову площу рахувати 29, 9 кв.м, решта, - самочинно збільшена (власник [PERSON] ).Крім того, відповідно до відмітки про проведене технічне обстеження: за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1», будівництво сараю літ. «Ж» по [ADDRESS] , встановлено можливість їх надійності та безпечної експлуатації. 30 липня 2020 року відповідач [PERSON] звернулася з заявою до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницький, яка зареєстрована за вх.№0008376 ід 03 серпня 2020 року, про прийняття об`єкта в експлуатацію: реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1», будівництво сараю літ. «Ж» по [ADDRESS] . Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницький, відповідно до норм Порядку №158, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року, 11 серпня 2020 року було зареєстрована Декларація за №КД 161200811655 про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1», будівництво сараю літ. «Ж» по [ADDRESS] , відповідно до норм Порядку №158, замовник [PERSON] . В Розділі «Інформація про об`єкт» зазначено: реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1», будівництво сараю літ. «Ж» по [ADDRESS] , початок будівництва: травень, 2009 року - закінчення будівництва: листопад, 2011 року, загальна площа будівлі - 101, 10 кв.м., вид будівництва : реконструкція. Наказом Управління Державної архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького «Про анулювання реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації» №19-0 від 01 жовтня 2020 року відповідно до п.10 Порядку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року №158 «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, у зв`язку з виявленням неведених недостовірних даних зареєстрованій декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1» , будівництво сараю літ «Ж» по [ADDRESS] , - вважати анульованою реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 11.08.2020 року №КД161200811655 на об`єкт «Реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови літ. «А1» , будівництво сараю літ «Ж» по [ADDRESS] , замовник [PERSON] . Реєстраційний номер документу про скасування Декларації про готовність до експлуатації об`єкта в Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва серії КД №221201001277 від 01.10.2020 року. Крім того, згідно з інформацією, наданої Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького, на звернення заявника [PERSON] від 09.11.2020 року за вих.№№01-46/387, 01-46/388 та 01-46/389 відповідно, головним спеціалістом відділу інспекційної роботи та дозвільних процедур Управління 07.10.2020 року було проведено огляд за адресою: [ADDRESS] , де встановлено, що на приватній земельній ділянці (кадастровий номер 3510100000:42:370:0062) знаходиться житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями та на момент огляду жодні будівельні роботи не велися. Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 24.07.2020 року №100-20, прибудову літ. 2А1» та сарай літ. «Ж» збудовано самочинно. Також, у вищезазначеному технічному паспорті загальна площа будівель і споруд становить 648, 80 кв.м, а у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку зазначено, що земельна ділянка (кадастровий номер 3510100000:42:370:0062) має площу 0, 0612 га. окремо зазначено, що для встановлення факту самочинного будівництва, відповідності виконання будівельних робіт вимогам будівельних норм і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умова та притягнення винних осіб до відповідальності, посадовим особам Управління необхідно провести позапланову перевірку з фіксування виявлених обставин в акті перевірки з подальшим винесенням постанови про накладення штрафу та припису про усунення порушення вимог містобудівного законодавства, але у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 13.03.2020 року №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» з 18.03.2020 року зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю і нагляду та технічного регулювання у сфері містобудування. Станом на жовтень 2020 року в Управлінні відсутні можливості здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема, проведення планових та позапланових перевірок а об`єктах будівництва. Одночасно зазначено, що для отримання експертного висновку і встановлення факту просідання фундаменту, появи тріщин в стінах та пошкодження даху будинку позивача із-за того, що [PERSON] збудувала на сумісній стіні другий поверх свого будинку, необхідно звернутися до атестованих спеціалістів, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат або до відповідних ліцензованих експертних організацій. Крім того, як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] близько 30-ти років вона постійно проживає за адресою [ADDRESS] , більше спілкувалася з мамою позивача, яка проживала в будинку [ADDRESS] , а в другій половині будинку проживає [PERSON] зі своєю сім`єю, та, приблизно з 2010 року за життя матері позивача відповідач [PERSON] почала будівництво за вказаною адресою, та будівельні роботи закінчилися приблизно у 2014 році. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що знає відповідача по справі з 2006 року, як маму її (свідка) подруги. З 2006 року вони робили будівельні роботи в будинку [ADDRESS] . Наскільки їй (свідку) відомо, і про це говорила відповідач, що вона знаходиться в добросусідських стосунках із співвласником житлового будинку, у якої не було заперечень щодо проведення [PERSON] будівництва. На даний момент в другій половині будинку, в якому проживала мати позивача, проживають квартиранти. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернулася до суду. Так, позивач [PERSON] , звертаючись з зазначеним позовом до суду, як на підстави позовних вимог зазначила, що відповідач [PERSON] здійснила будівництво без документів, що дають право на це, а саме: без повідомлення про початок виконання будівельних робіт та без належно затвердженого проекту, без додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також забудову вулиці за «червоною лінією» без дозволу; збудовані відповідачем будівлі та споруди, а саме: кімнати та другий поверх, визначений як прибудова літ. «А1», сарай літ. «Ж», підпірна кам`яна стіна «N4», паркан N1, N2 та N3 до житлового будинку [ADDRESS] вважаються самочинно збудованими об`єктами нерухомості, які створюють їй (позивачу) перешкоди у користуванні та розпорядженні її (позивача) власністю та вона (позивач) як власник земельної ділянки, заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачем [PERSON] , яка здійснила самочинне будівництво на її (позивача) земельній ділянці. Також зазначено, що самочинне будівництво об`єктів відповідача є небезпечним та призводить до руйнування стін та стелі та інших споруд її (позивача), а саме: до просідання фундаменту, провисання стелі в кімнатах, появи тріщин в стінах будинку, сараїв, літньої кухні; пошкодження даху призвело до мокріння стін та появи грибків; дощова вода підтоплює та розмиває фундамент і стін будинку та сараїв, руйнує та затоплює погріб; під тиском вказаних самочинно збудованих об`єктів з`явилися тріщини на бетонному дворі та будівлях, що свідчить про зсув грунту; доступу до задньої стіни сараїв «Д», «Д1» немає (відстань між будівлями менше 15 см) і вони руйнуються від дощової води та пацюків так як вони дерев`яно - мазані і можливості їх ремонтувати немає; огорожа «N1, N2, N3» - цегляний паркан з залізними воротами та хвірткою висотою 2, 5 м, довжиною 8, 58 м та з шириною 3, 57 м за «червоною лінією» заважає освітленню, вентиляції та відводу дощової води від будинку, а також під`їзду пожежної машини до будинку у разі виникнення пожежі. Окрім того, відповідачем зведено прибудову «А1» та кам`яну стіну, зазначену в технічному паспорті підпірною стіною «N4» приблизно висотою 5 м, довжиною 10 м, яка є дуже важкою і складена з природнього каменю товщиною 1-2 м, що також побудована впритул до сараїв «Д», «Д1» (відстань між будівлями менше 15 см), та які (прибудова «А1» та кам`яна стіна «N4» затримують дощову воду, сприяють затопленню сараїв та погребу і спричиняють зсув грунту. Здійснене відповідачем самочинне будівництво вказаних вище об`єктів порушує її (позивача) права та охоронювані законом інтереси, як співвласника житлового будинку та спільної земельної ділянки, на підставі чого вважає, що порушені відповідачем її права як співвласника підлягають захисту шляхом знесення самочинного будівництва, що є єдиним та ефективним способом захисту. Частиною 1 ст.358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.358 ЦК України право власника на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, тим самим, за вказаною статтею поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей об`єкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо. Відповідно до частини 4 статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Тим самим, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України, за якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.п.22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК). Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з`ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 81 ЦПК). Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Окрім того, Верховний Суд вже неодноразово розглядав аналогічні справи, та у постановах за наслідками розгляду цих справ Верховний Суд сформулював такі висновки: - відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; - у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою, при цьому, суд зауважує, що в порушення вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що самочинне будівництво об`єктів відповідачем призводить до руйнування стін та стелі будинку та інших споруд її (позивача), а саме:просідання фундаменту, провисання стелі в кімнатах, появи тріщин в стінах будинку, сараїв, літньої кухні; пошкодження даху призвело до мокріння стін та появи грибків; дощова вода підтоплює та розмиває фундамент і стін будинку та сараїв, руйнує та затоплює погріб; під тиском вказаних самочинно збудованих об`єктів з`явилися тріщини на бетонному дворі та будівлях, що свідчить про зсув грунту; відсутній доступ до задньої стіни сараїв «Д», «Д1» огорожа «N1, N2, N3» - цегляний паркан з залізними воротами та хвірткою висотою 2, 5 м, довжиною 8, 58 м та з шириною 3, 57 м за «червоною лінією» заважає освітленню, вентиляції та відводу дощової води від будинку, не надала суду будь-яких доказів на обґрунтування зазначеного. Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що відповідачем встановлено цегляний паркан за «червоною лінією», що свідчить про порушення земельного законодавства збільшення площі земельної ділянки, з тих підстав, що власником земель комунальної власності є територіальна громада м.Кропивницького в особі її представницького органу Кропивницької міської ради, яка, в свою чергу, не уповноважувала позивача [PERSON] на звернення до суду з позовом від імені Кропивницької міської ради, що, в свою чергу, суперечить нормам ст.4 ЦПК України, якою визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Окрім того, жодного судового рішення про зобов`язання відповідача [PERSON] , яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, яке б передувало вимогам позивача [PERSON] про знесення самочинного будівництва, і невиконання цього рішення свідчило би про відмову відповідача провести таку перебудову, до суду позивачем не надано. Не приймаються судом до уваги з підстав їх недоведеності і доводи позивача про те, що відповідачем [PERSON] здійснено самочинне будівництво на її (позивача) земельній ділянці, з огляду на те, що земельна ділянка загальною площею 0, 0612 га по [ADDRESS] належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі рішення міської ради міста Кропивницького «Про передачу у спільну сумісну власність земельних ділянок громадянам» №2530 від 07 травня 2019 року, виділ в натурі зазначеної земельної ділянки між співвласниками не проводився. Крім того, позивачем за даним позовом вимог про зобов`язання відповідача, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, - не пред`являлося, заяв про призначення експертизи щодо можливості та способів перебудови самочинного будівництва в судовому засіданні не заявлялося, більш того, позивач вважала недоцільним та непотрібним проведення у справі будь-яких технічних та інших експертиз. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд зазначає, що належних доказів того, що наявність спірного будівництва під літ. «А1» та літ. «Ж» за адресою: [ADDRESS] порушує права позивача, з врахуванням використання усіх передбачених законодавством України заходів щодо зобов`язання проведення перебудови, неможливості проведення відповідної перебудови або відмови відповідача у проведенні перебудови шляхом приведення будинку у відповідність до норм ДБН, - позивач не надала. Позовні вимоги заявлені позивачем саме в контексті знесення самочинного будівництва, які, на переконання суду, - є передчасними. З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає недоведеними вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зобов`язання [PERSON] знести самочинно збудоване нерухоме майно: другий поверх, визначений як прибудова літ. «А1», сарай літ. «Ж», підпірну кам`яну стіну «N4», паркан N1, N2 та N3 до житлового будинку під номером [ADDRESS] , що є підставою для відмови в їх задоволенні. Крім того, позивачем пред`явлено позовну вимогу про поділ земельної ділянки загальною площею 0, 0612 га, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану в [ADDRESS] , визначивши, що частка [PERSON] на вказану земельну ділянку становить Ѕ частину, обґрунтовуючи позов в цій частині тим, що у спільній сумісній власності з відповідачем перебуває зазначена земельна ділянка, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), та вона (позивач) з метою вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю, вважає необхідним визначити Ѕ частину належної їй земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності з відповідачем, так як у добровільному порядку врегулювати питання щодо поділу земельної ділянки відповідач не бажає, яка задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Зокрема, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення частки кожного з них у праві власності (ч.1 ст.368 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, якою, зокрема, встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. На підставі наведеного, слід дійти висновку, що на підставі рішення міської ради міста Кропивницького №2530 від 07 травня 2019 року позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність у рівних частинах (по Ѕ частці кожний) земельну ділянку загальною площею 0, 0612 га, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану в [ADDRESS] , трансформуючи право користування у право спільної сумісної власності, на підставі чого позивач і відповідач є учасниками спільної сумісної власності і мають право вимагати виділення належних кожному часток зі складу земельної ділянки або виплати грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання у володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки, оскільки попередньо визначено рівність земельних часток сторін у справі, а саме по 1/2 частині. При цьому, клопотань про призначення відповідних земельно-технічних експертиз позивачем не заявлялося, та позивач підтримала саме ту редакцію позовної вимоги, яка заявлена в позові, про поділ земельної ділянки з визначенням, що частка позивача на вказану земельну ділянку становить Ѕ частину З огляду на зазначене, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до положень ЦПК України, та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, заявлені позивачем вимоги про поділ земельної ділянки, загальною площею 0, 0612 га, кадастровий номер 3510100000:42:370:0062, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану в [ADDRESS] , визначивши, що частка [PERSON] становить Ѕ частину земельної ділянки, є такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Данилюк Н.В. подано заяву про застосування у зазначеній справі строку позовної давності, яка підтримана в судовому засіданні представником відповідача, та яка мотивована тим, що позивач звернулася до суду 09.12.2020 року про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, поділ земельної ділянки, та в судовому засіданні 28.05.2021 року позивач повідомила, що на момент отримання свідоцтва про право власності за заповітом №2-610 від 19.12.2014 року спірне будівництво було здійснене, з того часу нічого не будувалося. Позивач [PERSON] заперечила щодо зазначеної заяви про застосування строку позовної давності, зазначивши на обгрунтування заперечень, що нею не пропущено строк звернення з позовом до суду. Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача [PERSON] та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі, судом відзначається наступне. Відповідно до п. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Крім того, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонипропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, та враховуючи, що в задоволенні позову позивачу [PERSON] було відмовлено, понесені останньою судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу слід залишити по фактично понесеним. В свою чергу, відповідачем [PERSON] понесені витрати по справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та які, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Судом відзначається, що відповідно до ордеру серії КР №130555 від 05.04.2021 року адвокат Данилюк Н.В. надає правову допомогу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 04 квітня 2021 року. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 04.04.2021 року, укладеного між адвокатом адвокатського об`єднання « Адвокатська фірма «Ромаданова і партнери» Данилюк Н.В. та [PERSON] , предметом останнього є зобов`язання Адвоката надавати правничу допомогу та представляти інтереси Замовника у Ленінському районному суді м.Кіровограда у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та поділ земельної ділянки. Розділом 2 Договору визначено права та обов`язки сторін. Відповідно до п.3.1 Розділу 3 Договору згідно умов Договору та на підставі виставленого рахунку Замовник перераховує 13 880, 00 грн. за надання правничої допомоги та представництво інтересів Замовника у Ленінському районному суді м.Кіровограда у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинно збудованого нерухомого майна та поділ земельної ділянки. Згідно з розрахунком суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатом Данилюк Н.В. надано [PERSON] згідно договору від 04.04.2021 року правничу допомогу наступного характеру: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, узгодження правової позиції (1 год.) вартість 2 000, 00 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, збирання доказів (0, 5 год.) вартість 1 000, 00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи (19.04.2021 року) (1 год.) вартість 2 000 грн., підготовка процесуальних документів-клопотання про виклик та допит свідків (о, 5 год.) вартість 1 000, 00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи (18.06.2021 року) (1 год.) вартість 2 000, 00 грн.; підготовка процесуальних документів - заяви про застосування спливу позовної давності (1 год.) вартість 2 000, 00 грн.; участь у судових засіданнях - 3 880, 00 грн. Кошти в розмірі 13 880, 00 грн. відповідачем [PERSON] , - сплачено. Крім того, квитанціями до прибуткового касового ордера від 04.04.2021 року, від 28.07.2021 року підтверджується перерахування [PERSON] коштів в розмірі 5 000, 00 грн., 8 800, 00 грн. відповідно, за договором від 04.04.2021 року. Аналізуючи надані представником відповідача [PERSON] - адвокатом Данилюк Н.В. докази, надані на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що стороною відповідача надано належні та допустимі докази в якості підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір судових витрат, понесених відповідачем на правову допомогу, за встановлених обставин, суд виходить із предмета спору у даній справі, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, прийняття адвокатом участі в чотирьох судових засіданнях: 28.05.2021 року (з 12.30 год. до 13.08 год.), 22.06.2021 року (з 16.10 год. до 16.35 год.), 15.09.2021 року (з 15.12 год. до 16.43 год.), 11.10.2021 року (з 11.32 год. до 12.48 год.), а тому суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума в розмірі 4 000 грн., яка підлягає стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved