Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу №Н27-6355 від 16 серпня 1996 року 36/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений Харківською товарною біржею «Слобода»; визнати за [PERSON] право власності на 36/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 серпня 1996 року між нею та відповідачем був укладений договір №Н27-6355 купівлі-продажу 36/100 частин домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Зазначений договір був підписаний та зареєстрований на Харківській товарній біржі «Слобода». Згідно даного договору вона є покупцем частини житлового будинку, та на момент укладання договору ними виконано усі істотні умови договору, тобто вона повністю сплатила грошові кошти продавцю, а продавець звільнила продану частину житлового будинку. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем відбулося повне виконання угоди, договір був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею: відповідач отримала гроші, а вона отримала право власності на частину житлового будинку, де і проживає. Однак зазначений договір не був нотаріально посвідчений. Право власності було зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ». Така реєстрації права власності в КП «Харківське міськЮТІ» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Позивач вказує, що вона звернулася до нотаріуса, стосовно продажу належної їй частини житлового будинку, та дізналася, що на даний час вона не може відчужувати її, чи вчиняти інші дії, у зв'язку з тим, що вищевказаний договір мав бути посвідчений нотаріально. Оскільки вона не може провести відчуження частини будинку, та взагалі, позбавлена можливості розпоряджатися набутим майном, змушена звернутися до суду для підтвердження дійсності договору та визнання за нею права власності на нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Також надала суду копію свідоцтва про одруження, відповідно до якої 07.12.2001 року укладено шлюб між нею та [PERSON], після реєстрації шлюбу її прізвище змінено на [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 серпня 1996 року [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила 36/100 частин житлового будинку який розташований по [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну частину домоволодіння є договір купівлі-продажу нерухомого майна №Н27-6355 від 16 серпня 1996 року, укладений та зареєстрований на Харківській товарній біржі «Слобода». Право власності було зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ». (а.с. 9) Сторони повністю виконали умови договору: позивач передала [PERSON] обумовлену в п. 1.6 договору купівлі-продажу грошову суму, а остання передала [PERSON] ключі від придбаної частини будинку, після чого вона почала розпоряджатися нею на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Отже, як встановлено судом, даний договір купівлі-продажу, зареєстрований Харківською товарною біржею «Слобода» 16 серпня 1996 року, відповідає порядку укладення договорів на товарних біржах, тобто вимогам ст. 15 Закону «Про товарну біржу» та має юридичну силу. Відповідно до ч.9 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Таким чином, до відносин щодо купівлі-продажу спірного нерухомого майна застосовуються норми ЦК, що діяли на час укладення угоди. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст.225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Претензій сторони один до одного не мали на момент укладання угоди та за минулий час. Всі істотні умови угоди дотримані, договір був зареєстрований в КП Харківське БТІ 20.11.1996 року. По теперішній час позивач користується, володіє та проживає в спірній частині домоволодінні, вона є добросовісним набувачем та ніхто не оспорює її права на 36/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурору вправі визнати угоду дійсною. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, суд вважає, що укладений 16.08.1996 року договір купівлі-продажу є дійсним та є підтвердженням законного набуття права власності позивачем на придбану частину будинку. На підставі викладеного та

Outcome: approved