Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Жвирківської селищної ради, третіх осіб [PERSON], відділу держземагенства у Сокальському районі про скасування рішення сесії селищної ради від 31 березня 1994 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. В обгрунтування позову зазначила, що рішенням сесії Жвирківської селищної ради від 31 березня 1994 року для її матері [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4614 га в межах відповідно до плану. Земельну ділянку передано для обслуговування 1/3 частки житлового будинку площею 0,0835га. та ведення особистого товарного господарства площею 0,3779га. На підставі зазначеного рішення Жвирківської селищної ради [PERSON] було виготовлено державний акт, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298 16 листопада 1998 року. 26.07.2012р. позивачка, як власниця 2/3 частки домоволодіння за адресою [ADDRESS] зверталась з заявою до Жвирківської селищної ради про передачу їй земельної ділянки для обслуговування житлового будинку але в надані їй земельної ділянки було відмовлено у зв'язку з тим, що згідно ст. 120,121 ЗК України громадяни мають-право на приватизацію земельної ділянки, якщо вони є власником цілого житлового будинку. У разі, якщо власників є двоє і більше, тоді земельна ділянка передається у спільно-сумісну власність, тільки тоді, коли на частину земельної ділянки не виготовлений державний акт, а в її випадку частина земельної ділянки вже є приватизована [PERSON], що померла [INFO]. При виготовленні технічної документації з землеустрою було враховано лише частку присадибної ділянки [PERSON] без врахування частки другого співвласника, тому державний акт було видано тільки на ім»я мами позивачки. Позивачка вважає, що рішення сесії про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] прийнято із порушенням норм матеріального права так як позбавили законного права на оформлення та отримання нею державного акту. Зазначені обставини змусили її звернутися із позовом до суду. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Жвирківської селищної ради від 31.03.1994р. в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,0835га. Для обслуговування 1/3 житлового будинку та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІV-ЛВ №042962 і скасувати його державну реєстрацію в частині права власності на земельну ділянку [PERSON] у розмірі 0,0835га. Позивач [PERSON], в судове засідання не прибула, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Жвирківської селищної ради, треті особи [PERSON].( його представник [PERSON]), представник -відділу держземагенства у Сокальському районі в судове засідання не прибули, однак подали заяву, в якій просять розглядати справу у їхній відсутності, позовні вимоги визнають. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. На підставі Рішення 22 сесії 21 скликання Жвирківської селищної ради від 31 березня 1994 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель, а також для ведення особистих підсобних господарств площею 0,4614 га за адресою [ADDRESS]. З Державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ЛВ № 042962 вбачається, що було видано [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4614 га в межах згідно з планом Відповідно до положень Земельного кодексу України (ст. 81) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі : а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності із визначенням частки кожного із учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Статтею 89 ЗК України визначено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. На думку суду, Жвирківська селищна рада, передаючи земельну ділянку для обслуговування жилового будинку у власність для [PERSON], діяла всупереч вимогам ст. 87 та ст. 89 Земельного кодексу України, а тому позов слід задоволити. На підставі викладеного,

Outcome: approved