Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 17.03.2016 року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області померла її матір, [PERSON], про що 22.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Миколаївській області було зроблено відповідний актовий запис за №25 та видано свідоцтво про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: вул. Заводська, 27 смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області. За життя мати позивача заповіту не склала, тому право на спадкування за законом у першу чергу отримали діти померлої: позивач [PERSON]В донька померлої та [PERSON] донька померлої. У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулися до Приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини, в свою чергу [PERSON] в встановленому законному порядку відмовилася від спадщини, про що подала відповідну заяви до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме наданий правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», був наданий договір купівлі-продажу будинку укладений та зареєстрований на біржі. Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] позов підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила задовольнити вимоги, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набув права власності на житловий будинок, це її право ніким не заперечене, не оскаржене, не скасоване. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, про ти задоволення позову не заперечує. Третя особа Товарна біржа «ТИТУЛ» явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином своєчасно повідомлена. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 березня 2016 року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], про що 22.03.2016 року Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис за №25, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №237297. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок, розташований за адресою: смт. Веселинове, вул. Заводська, 27, Веселинівського району Миколаївської області. [PERSON] була матірю позивача [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про народження виданого 26.11.1956 року серія ЯЭ №267240, та свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 27.10.1979 року серія І-ФП №354618. /а.с. 12/. Також [PERSON] була матірю [PERSON] що підтверджується, свідоцтвом про народження виданого 25.08.1948 року серія ЯС №358761, та свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 18.04.1969 року серія №324342. /а.с. 38-39/. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом набули діти померлої [PERSON] та [PERSON] Судом було витребувано спадкову справу №104/2016 після смерті [PERSON], та встановлено, що [PERSON] в шестимісячний термін після смерті своєї матері звернулася із заявою до Приватного нотаріуса [PERSON] нотаріального округу Миколаївської областіпро прийняття спадщини, в свою чергу [PERSON] в шестимісячний термін після смерті своєї матері подала заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] Згідно довідки [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області №1888/02-12 від 25.08.2016 року, [PERSON], [INFO], проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 26.01.1999 року по день смерті 17.03.2016 року. Знята з реєстраційного обліку як померла. На день смерті за цією адресою ніхто не був зареєстрований і не проживав. Відповідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Постановою від 05.11.2016 року приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області відмовила у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок розташований в смт. Веселинове по вул. Заводська, 27 Веселинівського району Миколаївської області,посилаючись на той факт, що спадкоємцем [PERSON] надано правовстановлюючий документ про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідає вимогам зареєстрований на біржі. Таким чином, в позасудовому порядку позивач з незалежних від неї причин позбавлена можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №183 від 15.06.1998 року, [PERSON] купила, а [PERSON]К та [PERSON] продали дім, що знаходиться в смт. Веселинове по вул. Заводська, 27, вказаний договір було укладено у Вознесенській філії Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі та зареєстровано в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №183. Судом було витребувана з [PERSON] філії ММБТІ інвентаризаційну справу на домоволодіння за адресою вул. Заводська, 27 смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області, та встановлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи наявний вищевказаний договір купівлі-продажу. Відповідно до довідки [PERSON] філії ММБТІ №251 від 27.12.2016 року, власником житлового будинку за адресою: смт. Веселинове, вул. Заводська, №27 Веселинівського району Миколаївської області, є [PERSON] на підставі договору №183 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.1998 р. Р№183, зареєстрований [PERSON] філією Миколаївським МБТІ від 25.06.1998 р. і записано за реєстрованим №1229. Самочинне будівництво відсутнє. Згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу, угоди зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно діючого на момент укладання вищевказаного Договору пункту 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 р. №18/5 (в редакції від 11.05.1998р.), право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, і договором купівлі-продажу зареєстрованого на біржі. Відповідно до абз.8 п. 3.1 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за №6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. На момент укладення Договору діяли Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені Наказом № 56 від 13.12.1995 року Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.1996р. за №31/1056 (далі Правила №56) Згідно п. 1.4 Розділу І Правил №56, Державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна.. Відповідно до п. 6 Додатку 1 «Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» Правил №56 до правовстановлюючих документів належать - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані на біржі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, померлій [PERSON] належав на праві власності житловий будинок адресою: смт. Веселинове вул. Заводська №27 Веселинівський район Миколаївської області. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Крім того, ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, позивач прийняла спадщину в установленому законному порядку, то спадщина належить їй з часу її відкриття. Отже, вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. На підставі викладено,

Outcome: approved