Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 23 квітня 2017 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Покійний [PERSON] заповіту не залишив. Згідно приписів ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є позивачка (дружина померлого), відповідач (син померлого) та [PERSON] (дочка померлого). Остання від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву приватному нотаріусу [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Виноградівський район, с.Веряця, вул.Залізнична,49. Однак прийняти спадщину у регламентованому порядку позивачка [PERSON] не може, оскільки на спадковий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Листом від 08.08.2017 року №350/02-14 приватним нотаріусом [PERSON] позивачці було надано аналогічну відповідь. Спадковий житловий будинок був збудований чоловіком позивачки у 1990 році. Згідно даних погосподарської книги будинок за адресою Виноградівський район, с.Веряця, вул.Залізнична,49 рахується за померлим [PERSON] Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Позивачка [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Приватний нотаріус [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2017 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Покійний [PERSON] заповіту не залишив. Згідно приписів ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є позивачка (дружина померлого), відповідач (син померлого) та [PERSON] (дочка померлого). Остання від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву приватному нотаріусу [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Виноградівський район, с.Веряця, вул.Залізнична,49. Однак прийняти спадщину у регламентованому порядку позивачка [PERSON] не може, оскільки на спадковий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Листом від 08.08.2017 року №350/02-14 приватним нотаріусом [PERSON] позивачці було надано аналогічну відповідь. Спадковий житловий будинок був збудований чоловіком позивачки у 1990 році. Згідно даних погосподарської книги будинок за адресою Виноградівський район, с.Веряця, вул.Залізнична,49 рахується за померлим [PERSON] Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Позивачкою [PERSON] замовлено проведення поточної технічної інвентаризації спадкового майна. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно положень п.3.1, п.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем; таківипадкихарактерні для сільськоїмісцевості, де право власності на житловийбудинок за спадкодавцемпідтверджуєтьсялишезаписом в погосподарськійкнизісільської ради та тривалим фактом володінняциммайном особою, яка померла; першівласники не оформляли документи на належнеїмнерухомемайно та не реєструвалийого в органах БТІ, а тому спадкоємець не можеотримати у нотаріусасвідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Потреба такого способу захисту права власності як пред'явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved