Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташовано по [ADDRESS] , після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшов належним померлій житловий будинок, розташований по [ADDRESS] та який належав померлій на підставі переселенського акту, який було зареєстровано в органах БТІ. ЇЇ дочка та матір позивача [PERSON] , на час смерті [PERSON] проживала разом з нею, та відповідно є таким спадкоємцем, що спадщину після смерті своєї матері прийняв. Однак, не оформивши належним чином спадщину, яку вона фактично отримала після смерті [PERSON] , мати позивача - [PERSON] померла [INFO] . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшов житловий будинок по [ADDRESS] , який остання фактично успадкувала після смерті своєї матері. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що нею не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно та роз`яснено порядок судового врегулювання даного питання. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Представник позивача адвокат Сальник Н.А. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд позов задовольнити, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Відповідно до наданої позивачем заяви, яка долучена до матеріалів справи та засвідчена старостою с. Деренівка Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області 27.05.2020 року, [PERSON] від свого права на спадщину, що залишилася після смерті його дружини [PERSON] відмовився та її приймати не бажає. Також у вказаній заяві відповідач вказує, що не заперечує проти судового розгляду справи про визнання за його донькою [PERSON] права власності на будинок по [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 01.03.2013 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021602910 від 05.12.2018 року, [PERSON] , [INFO] , 23 липня 1998 року зареєструвала шлюб зі [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України №00021606679 від 05.12.2018 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками були [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00021607305 від 05.12.2018 року, [PERSON] , [INFO] , 28 серпня 1977 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] Відповідно до матеріалів інвентарної справи №326/1 на житловий будинок по [ADDRESS] та копії реєстраційного посвідчення від 16.02.1993 року, за [PERSON] на підставі переселенського акту від 19.12.1977 року, виданим колгоспом ім.. 19 Партз`їзду, було зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 14.02.2005 року, [PERSON] померла [INFO] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої ввійшов належний померлій житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано у встановленому порядку про що свідчить відповідне реєстраційне посвідчення. Відповідно до довідки Чаплинської селищної ради №446 від 30.01.2019 року, померла [PERSON] постійно на день смерті проживала по [ADDRESS] . Разом з нею постійно проживали її дочка [PERSON] , зять [PERSON] та дочка [PERSON] . Таким чином, оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] на момент смерті останньої проживала разом з нею, то в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, є такою, що спадщину після матері прийняла. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, прийнявши фактично спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] її у встановленому порядку не оформила та відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 14.08.2018 року, померла [INFO] . Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до якої також ввійшов спірний житловий будинок, який померла відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] .. На виконання ухвали Чаплинського районного суду Херсонської області про витребування від приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу копії спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 26 січня 2021 року суду надана копія зазначеної спадкової справи. Згідно копії спадкової справи №4/2020, 17 січня 2020 року [PERSON] звернулася до уповноважених органів із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та на момент смерті проживала по [ADDRESS] . Внаслідок подачі [PERSON] заяви про прийняття спадщини, нотаріусом було заведено спадкову справу та зареєстровано у спадковому реєстрі за №65360343. Відповідно до довідки Чаплинської селищної ради №447 від 30.01.2019 року, [PERSON] постійно на день смерті проживала по [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] . Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 17 січня 2020 року постановою приватного нотаріуса Чаплинського районного нотаріального округу Ткаченко С.А., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташовано по [ADDRESS] , який фактично успадкувала [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано належним чином оформлений правовстановлюючий документ. Оскільки вказана відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] свідчить про невизнання цього права іншими особами, вона звернулася до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту. Так, до 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Надані позивачем докази свідчать, що будинок по [ADDRESS] був отриманий [PERSON] в 1977 році на підставі відповідного акту про передачу житлового будинку переселенцю згідно з переселенським квитком. На той час діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року. Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18, 21 Додатку №1 до Інструкції). Отже отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійною підставою набуття права власності на житло, тому вказаний будинок перейшов у власність померлої [PERSON] як переселенцю на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Саме вказані факти дають підстави для висновку про отримання померлою [PERSON] спірного будинку у власність, при цьому, втрата в подальшому чинності нормативних актів, які передбачали можливість реєстрації за переселенцями житлових будинків на підставі описаних вище документів, не може бути підставою для відмови у визнанні права власності на цей будинок, оскільки на час отримання його у власність вказані норми діяли та наявні правовстановлюючі документи були достатніми для реєстрації права власності на житловий будинок. Крім того, здійснивши державну реєстрацію в КП «Каховське БТІ» права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , який [PERSON] отримала у власність на підставі Акту від 19.12.1977 року, держава цим самим визнала її право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Вказані обставини у комплексі вказують на факт набуття [PERSON] права власності на спірний житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами на підставі акту про передачу будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету місцевої ради та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю. Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , який остання набула у встановленому порядку, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка в силу ст. 1268 ч.3 ЦК України спадщину прийняла, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не змогла з поважних причин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] відповідно до переселенського акту від 19.12.1977 року, на підставі якого 1993 року Каховським БТІ було видано реєстраційне посвідчення. У свою чергу померла [INFO] [PERSON] відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняла та вказаний будинок ввійшов до складу спадщини після смерті останньої. Згідно ст. 1261 ЦК України, позивач має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги, оскільки [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та отримала відмову, у зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документа. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування. На підставі викладеного,

Outcome: approved