Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обгрунтування якого вказала, що вона з 10.06.2009 по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON],, який є її дядьком. Наймач даної квартири [PERSON], яка приходиться їй бабцею, а відповідачу - матір'ю, [INFO] померла. Відповідач з 2000 року у зазначеній квартири не проживає, мешкаючи в Російській Федерації. Всі обов'язки щодо сплати комунальних платежів виконуються тільки нею. Тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, пояснила, що в останнє відповідач приїжджав у м.Мирноград років десять тому. Навіть на похорон своєї матері він не приїхав. Фактична адреса його проживання їй не відома. До Російської Федерації відповідач виїхав зі своєю сім'єю добровільно. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Відповідач [PERSON], будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, у судове засідання не з'явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав. Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача та їхї представника, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наймачем квартири, яка перебуває у комунальній власності та розташована за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], яка померла [INFO]. Дані обставини встановлено на підставі довідки виконкому Мирноградської міської ради від 27.09.2018 та інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме макйно, явормованої на 09.10.2018 (а.с.7, 8). Відповідно до довідки виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 27.09.2018 у вказаній квартирі зареєстровані в якості членів сім'ї наймача [PERSON]: з 24.06.1983 син наймача - відповідач [PERSON], 1961 року народження, та з 12.06.2009 онука наймача - позивач [PERSON], 1989 року народження (а.с.7). Відповідно до акту координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирнограда від 09.10.2018 відповідач [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично не мешкає за вказаною адресою з 2000 року по дату надання акту, проживаючи в Російській Федерації (а.с.6). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в одному під'їзді з позивачем, дуже добро знала її бабусю [PERSON], яка померла у вересні 2018 року, а також мати позивача - [PERSON], яка померла у 2017 році. Позивач стала проживати з бабусею приблизно років 9 тому. [PERSON] - син [PERSON] уїхав з м.Мирнограда років 20 тому до Росії. В останнє вона його бачила десь років 10-11 тому, коли той приїжджав до матері. Навіть, на похованні сестри та матері відповідач не приїжджав. Вона ніколи не чула, щоб відповідачу чинилися перешкоди у проживанні в квартирі, де все життя прожила його мати. Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення. Згідно за приписами ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом. Відповідно до ст.ст.73-75 ЖК України позивачем по такій справі може виступати власник житла, наймач, члені його сім'ї, у тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом, як тимчасово відстуні. Встановлено, що житлова квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], не приватизована, є комунальною власністю, позивач користується нею на підставі договору найму жилого приміщення як член сім'ї наймача. Також, у якості членів сім'ї наймача з 1983 року у вказаному житлі також зареєстрований відповідач, який, як встановлено у суді, не мешкає в ньому понад шість місяців, покинув його добровільно, виїхавши до Російської Федерації. З'ясовуючи причини відсутності відповідача на спірній жилій площі понад 18 років, суд не встановив, що вони були поважні, тому вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що належать задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved