Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи та відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування вимог зазначила, що з 2 серпня 2010 року до 4 листопада 2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи провідним економістом виробничого відділу Відокремленого підрозділу «Стандарт». 4 листопада 2014 року наказом № 103/к її було звільнено з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП у зв'язку з переходом на пенсію, однак остаточний розрахунок в порушення вимог ст.116 КЗпП з нею був проведений тільки 22.01.2015року. Вказуючи на те, що несвоєчасною виплатою належних їй сум порушено її трудові права, позивач просить суд застосувати до відповідача відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП, і стягнути з нього на її користь середній заробіток за 53 дні затримки розрахунку, який з врахуванням середньоденного заробітку 185, 11 грн. становить 9810,83 грн. Окрім того, вказуючи на те, що несвоєчасним здійсненням розрахунку вона від дій відповідача зазнала моральних страждань, які призвели до порушення її звичайного життєвого устрою та змушували її неодноразово приїздити до відповідача для з'ясування дати проведення розрахунку, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь 9810,83 грн. моральної шкоди, що, на її думку, відповідатиме отриманим моральним стражданням. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і наполягала на їх повному задоволенні. Представник відповідача позов визнав частково, вважав, що вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за 53 дні затримки розрахунку є повністю обгрунтованими, приведений позивачкою розрахунок вірним. Разом з тим вимоги про відшкодувуання моральної шкоди представник відповідача вважав не доведеними, внаслідок чого просив суд в їх задоволенні відмовити. Вислухавши думки сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02.08.2010 року по 04.11.2014 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Красноармійськвугілля», працюючи на посаді провідного економіста виробничого відділу Відокремленого підрозділу «Стандарт». (арк.спр. 13). Наказом №103/к від 4 листопада 2014 року позивач була звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (арк.спр.14). Остаточний розрахунок з нею проведено 22.01.2015року, чого представник відповідача не заперечує. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. 116, ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України пpи звільненні пpацівника виплата всіх сум, що належать йому від підпpиємства, установи, оpганізаціїї, пpовадиться в день звільнення. Якщо пpацівник в день звільнення не пpацював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пpед'явлення звільненим пpацівником вимоги пpо pозpахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. По справі встановлено, що позивач звільнена з роботи 4.11.2014року, а остаточний розрахунок з нею проведений лише 22.01.2015року, тобто затримка розрахунку склала 53дні. Оскільки відповідач порушив вимоги ст.116 КЗпП України, він має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 цього Кодексу, що в судовому засіданні було визнано представником відповідача. Згідно з п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з довідки відповідача, з якою погодилась позивачка, її середньоденний заробіток, розрахований відповідно до зазначеного Порядку, складає 185,11грн. (арк.спр.17). Так як затримка розрахунку склала 53 дні, то загальна сума, що підлягає стягненню на користь позивачки, складає 9810,83грн. (185,11 грн. х 53дні). Цю суму відповідач визнав повністю. Вирішуючи питання щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасним розрахунком при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати та несвоєчасним розрахунком позивачка дійсно отримала моральні страждання, оскільки змінився її життєвий уклад та їй довелося докладати додаткових зусиль для належної організації свого життя. Враховуючи вищенаведене та вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди має скласти 500 грн., який, на думку суду, з врахуванням досліджених обставин та доказів буде в достатній мірі буде компенсувати спричинені позивачу моральні страждання і відповідатиме їх ступеню. Доводи позивача про те, що розмір морального відшкодування має відповідати розміру невиплачених коштів суд вважає надуманими і безпідставними. Вирішуючи питання про судові витрати відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, які складаються з судового збору за вимоги майнового і немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути їх з відповідача на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору при зверненні до суду у даній категорії справ звільнений на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial