Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнив, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по вул. Микулинецька,124 в м.Тернополі на підставі вимог ст. 156 ЖК та 405 ЦК України.. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідачі проживали та були зареєстровані в спірному житловому приміщенні як члени сімї колишнього власника будинку [PERSON] 01 вересня 2013 року [PERSON] помер та він у порядку спадкування за заповітом успадкував належний йому житловий будинок. З листопада 2013 року відповідачі за даною адресою не проживають, не сплачують комунальних послуг та не здійснюють заходів по утриманню будинку та прибудинкової території. Вказане житло відповідачі залишили добровільно, жодних перешкод в користуванні їм не чинилось, особистий речей та їх майна в житловому будинку не має. Вважає, що відповідачі як члени сімї колишнього власника [PERSON] втратили право користуванні належним йому будинком. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зіславшись на доводи, викладені у заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що він є рідним братом покійного [PERSON] Він [PERSON], його дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані у спірному будинковолодіння, яке належало йому та [PERSON] на праві спільної власності. Після смерті [PERSON] позивачем чиняться перешкоди в користування належним їм майном, що підтверджується постановою слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС в Тернопільській області, а тому вони вимушені тимчасово проживають в [INFO] по вул. Б.Хмельницького. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо надіслали суду заперечення на позов вказали, що позов не визнають та просять відмовити у його задоволенні. Судом встановлено, що власником житлового будинку по вул. Микулинецька,124 в м.Тернопол є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 5476 від 22.10.2014 року та витягом з реєстру речових прав від 22.10.2014 року Право власності на спірне будинковолодіння позивач набув у порядку спадкування за заповітом після смерті 01 вересня 2013 року батька [PERSON] Із будинкової книги на житловий будинок по вул.Микулинецька,124 в м.Тернополі встановлено та не заперечується сторонами спору, що у вказаному будинковолодінні зареєстровані позивач, відповідачі, а також [PERSON] [PERSON] та інші . Вказаний факт також підтверджується довідкою ДП «Комунальник-1» за №4302 від 28.10.2014 року Судом встановлено та визнається сторонами спору, що відповідач [PERSON] та члени його сімї дружина [PERSON]І,. сини [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вселилися та проживали в будинковолодінні по вул.Микулинецька,124 в м.Тернополі за згодою колишнього власника [PERSON], На момент їх вселення власником будинку по вул.Микулинецька,124 в м.Тернополі був [PERSON] , який є батьком позивача та рідним братом [PERSON] 01 вересня 2013 року [PERSON] помер. Житловий будинок по вул.Микулинецька, 12 4 в м.Тернополі після смерті [PERSON] успадкував його син позивач [PERSON] Починаючи з листопада 2013 року відповідачі не проживають за вказаною адресою, чого не заперечив відповідач [PERSON] присутній в судовому засіданні та інші відповідачі у запереченнях поданих на позов від 09.03.2015 року. Вказаний факт також підтвердила допитала в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, зареєстрована за даною адресою та даний факт їй достовірно відомий. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зареєстрована за даною адресою, однак проживає у житловому будинку на сусідній вулиці. У житловому будинку по вул.Микулинецька,124 в м.Тернополі проживає її мати, яку вона щоденно провідує. Відповідачі зареєстровані за даною адресою, однак не проживають з листопада 2013 року. Вказане житло залишили добровільно та буду-яких перешкод їм у користуванні даним будинком ніхто не чинить. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2011 року, залишений без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10.03.2011 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння та визнання прав власності на ? частку будинковолодіння по вул.Микулинецька,124 в м.Тернополі відмовлено. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, в тому числі покази свідка, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, суд вважає, що права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України). Таким чином, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником будинку та припиненням права власності [PERSON] на будинок, відповідачі втратили право користування цим будинком, оскільки їх права похідні від прав колишнього власника будинку, членом сім'ї якого вони були та за згодою якого були зареєстрована та проживали. Згідно з вимогами ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що відповідачі втратили право користування спірним будинковолодінням з часу припинення права власності на нього у [PERSON], у зв'язку зі смертю останнього, а новий власник житла заперечує проти реєстрації відповідачів у спірному домоволодінні, а тому вимоги позивачів підлягають до задоволення. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про те, що він є власником ? частки будинковолодіння як безпідставні та такі, що спростовуються свідоцтвом про право власності на будинковолодіння видане на імя [PERSON], обставинами встановленими рішення Тернопільського міськрайонного суду 26.01.2011 року та ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10.03.2011 року. Безпідставними також є твердження відповідача про те, що позивач чинить їм перешкоди в користуванні спірним будинковолодінням, у звязку з чим вони вимушені тимчасово проживати за іншою адресою, оскільки не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції. Крім того, встановлено, що відповідачів не звертались до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні спірним житом. Більше того, вказані доводи не мають значення для правильного вирішення справи по суті, оскільки позивач є єдиним повноцінним власником спірного житлового будинку. Право власності набув у порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], а тому вправі вимагати усунення перешкод в користуванні належним йому житловим будинком Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами не представлено, а судом не здобуто будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог.

Outcome: approved