Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та просила суд стягнути з роботодавця директора філії «ЄРЦ» АТ «Укрзалізниця» [PERSON] на її користь суму у розмірі 6591 грн. за невиконання зобов`язання по колективному договору Положення №5 р.1 п.1.2. В обґрунтування позовних вимог зазначила що вона працює в Харківському виробничому структурному підрозділі філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця». 16.03.2020 позивач звернулась до директора філії «ЄРЦ « АТ «УЗ» [PERSON] з заявою про надання матеріальної допомоги на поховання у зв`язку зі смертю матері відповідно до ч.1 п.1.2 Положення Додаток 5 до Колективного договору. На час звернення до суду, 31.07.2020, позивач так і не отримала матеріальної допомоги, ні копії протоколу комісії з соціальних питань про надання допомоги або відмови в такому наданні. На звернення до керівництва відповідей не отримувала, у зв`язку з чим була вимушена звернутись до суду. На момент розгляду справи по суті позивач звільнилась та 10.08.2020 року отримала виплати при звільненні в тому числі матеріальну допомогу на поховання в розмірі 6306 грн. (три прожиткових мінімумів за березень 2020 року), з якою позивач не згодна бо на момент виплати розмір матеріальної допомоги повинен бути у розмірі трьох прожиткових мінімумів на час здійснення виплати, а саме серпень 2020 року. Представник Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився. Заперечень щодо позову не надали. Керівник центру Харківського виробничого структурного підрозділу філії «ЄРЦЗП «АТ «Українська залізниця» Томіна М. В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, бо заява [PERSON] розглянута комісією та вирішено надати матеріальну допомогу у розмірі трьох прожиткових мінімумів за березень 2020 року. 10.08.2020 позивач звільнена з філії «ЄРЦЗП» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням та у день звільнення всі належні розрахункові кошти позивачу були виплачені у повному обсязі, включаючи матеріальну допомогу на поховання. Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час звернення до суду працювала в Харківському виробничому структурному підрозділі філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця», на посаді товарного (вантажного) касира 1 категорії. 16.03.2020 позивач [PERSON] звернулась до директора філії «ЄРЦ» АТ «Укрзалізниця» з заявою про надання матеріальної допомоги на поховання у зв`язку зі смертю матері. Відповідно до Положення про порядок надання матеріальної допомоги працівникам підприємства Додаток №5 до колективного договору ч.1 п.1.2 - матеріальна допомога, яка надається відповідно до цього Положення п.1.2, на поховання у разі смерті членів родини подружжя, батька, матерів, свекра, свекрухи, тещі, тестя, дітей) у розмірі не менше трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В окремих випадках, за рішенням комісії, розмір призначеної допомоги може бути збільшено. Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання Комісії з соціальних питань від 16.03.2020 філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця», постановлено відповідно до п. 1.2 Положення про порядок надання матеріальної допомоги (зі змінами), яке є додатком до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Український Державний розрахунковий центр міжнародних перевезень» на 2007-2011 роки, пролонгованого на 2012 - 2020 роки, та який є чинним до укладання колективного договору AT «Укрзалізниця», надати матеріальну допомогу у розмірі трьох прожиткових мінімумів (за березень 2020): [PERSON] - товарному (вантажному) касиру 1 категорії Харківського виробничого структурного підрозділу. Однак зазначене рішення комісії, філія «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень АТ «Укрзалізниця» не виконала, призначену матеріальну допомогу позивачу не виплачено з посиланням на лист в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» Ж.Марчек та члена правління АТ «Укрзалізниця» І.Юрчик від 18.03.2020 згідно з яким рекомендовано у зв`язку з призупиненням перевезення пасажирів у внутрішньому приміському, міському та регіональному сполученні (телеграфна вказівка від 17.03.2020 № ЦЦЛ-14/154), викликаним запровадженням заходів на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215 «Про запобігання поширення на території України коронавірусу COVID-19», з метою забезпечення попередження розповсюдження коронавірусної інфекції та, як наслідок, скорочення обсягів грошових надходжень товариства тимчасово до окремого розпорядження забезпечте отримання витрат на персонал в частині необов`язкових виплат або виплат, які можна відтермінувати у часі (матеріальна допомога, одноразові заохочення, винагороди, інші компенсаційні виплати тощо). Відповідно до ст. 21 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ст.7 ЗУ «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладання нової твідпвідної угоди. Відповідно до спільного листа сторін соціального діалогу від 28.12.2019 №Ц/6-55/2318/52-Цпроф має бути забезпечено виконання та фінансування в повному обсязі Галузевої угоди та чинних колективних договорів залізниць, підприємств, організацій та структурних підрозділів Товариства. Згідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Всі виплати згідно з колективними договорами є обов`язковими та не можуть бути відтерміновані або призупинені в односторонньому порядку. 10.08.2020 позивач [PERSON] звільнена з філії Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» AT «Укрзалізниця» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності згідно її заяви від 28.07.2020. Відповідно до довідки про розрахунок за серпень 2020 року у день звільнення всі належні розрахункові кошти позивачу [PERSON] були виплачені у повному обсязі, включаючи матеріальну допомогу на поховання в розмірі 6306,00 грн. Таким чином позивач [PERSON] отримала 10 серпня 2020 року призначену 16 березня 2020 року матеріалу допомогу на поховання у розмірі трьох прожиткових мінімумів за березень 2020 року. Відповідачем, судячи із заперечень, наданих документів, визнається той факт, що позивачем отримана матеріальна допомога з порушенням строків виплати, посилаючись на постанову КМУ від 16.03.2020 №215 «Про запобігання поширення на території України коронавірусу COVID-19» та розпорядження Правління AT «Укрзалізниця» від 18.03.2020 № Ц-3/6-83/462-20 виплати матеріальної допомоги, одноразових заохочень, винагород, інших компенсаційних виплат тощо відтермінуванні у часі до окремого розпорядження Правління AT «Укрзалізниця». Однак прожитковий мінімум на час ухвалення рішення про виплату, за березень складав - 2102,00 грн. 10.08.2020 на час виплати [PERSON] призначеної матеріально допомоги, за серпень прожитковий мінімум складав 2197,00 грн. Вирішуючи справу по суті, суд виходить із того, що відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно з ч.3 ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», колективний договір може передбачити додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, соціальні пільги, а тому наявність додаткових гарантій є обов`язковими для виконання роботодавця. Відповідно до ст.14 Закону України «Про колективні договори і угоди», скасування будь-яких узгоджених положень можливо лише шляхом внесення до нього змін та подальшою процедурою зміни істотних умов праці за ініціативою роботодавця, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Відповідно до ч.4 ст.32 КЗпП України - про зміну істотних умов праці, систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Розділ 1 п. 1.4 колективного договору підприємства філії «ЄРЦ» AT «Укрзалізниця» - за спільною домовленістю сторін в договір можуть вноситися зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цим договором. В відповідності до ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» - зміни та доповнення до колективного договору можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеним колективним договором, угодою. Таким чином, з огляду на те, що право позивача на отримання виплат передбачених Колективним договором, гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», з урахуванням мети виплати, яка полягала в компенсації витрат на поховання, суд вважає що розрахунок повинен бути здійснений на момент виплати зазначеної матеріальної допомоги на поховання, а саме з розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за серпень 2020 року - 2197,00 грн., а майнові вимоги позивача щодо отримання різниці, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на поховання в розмірі 6306,00 грн. станом на березень 2020 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ЗУ «Про колективні договори і угоди». Заперечення відповідача ґрунтуються на твердженні про вказівки АТ «Укрзалізниця» від 18.03.2020, при цьому відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували твердження та докази позивача. За цих обставин, позовні вимоги позивача в частині стягнення невиплаченої частини матеріальної допомоги на поховання, різниці між фактично отриманою допомогою та розміром трьох прожиткових мінімумів за серпень 2020, в розмірі 285 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що на час розгляду справи позивач [PERSON] отримала матеріальну допомогу в розмірі 6306,00 грн. суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та стягнути з відповідача Філії «ЄРЦЗП «АТ «Українська залізниця» суму невиплаченої частини матеріальної допомоги у зв`язку зі смертю близьких родичів в розмірі 285 (двісті вісімдесят п`ять) грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із ст.133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про трудовий спір на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 вказаного Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 4,32% (з 6591 грн. на 285 грн.). Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяву у розмірі 36,32 грн. (4,32% від 840,80 грн.).

Outcome: partial