Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно. На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] (власник); [PERSON] (донька [PERSON] ), [PERSON] (колишній чоловік [PERSON] та колишній зять [PERSON] ), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] , [INFO] (онучка). Позивач зазначає, що її донька [PERSON] та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 16 грудня 2016 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] . До серпня 2016 року родина Меншикових проживала у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці. Відповідач заселявся до цієї квартири на правах члена сім`ї, з дозволу власника, отримавши відповідну реєстрацію. В серпні 2016 року стосунки між [PERSON] (кол. [PERSON]) та відповідачем погіршилися, виникали часті сварки, і відповідач вирішив переїхати до своїх батьків, які проживають за адресою: [ADDRESS] . Добровільно передавши ключі своїй дружині, зібравши свої речі він покинув квартиру, де проживав з сім`єю та переїхав до своїх батьків. Після виїзду з квартири відповідач деякий час проводив у Російській Федерації, а після розлучення донька позивача періодично їздить до Турецької Республіки. Вихованням дітей в основній частині займаються батьки відповідача та позивач (дідусь та бабусі). Після виїзду колишнього зятя та своєї доньки з дітьми з квартири, в якій вони проживали, позивач вирішила проживати в цій квартирі та облаштувати її за своїми потребами. В серпні 2017 року позивач почала робити ремонт (квартира знаходилася у незадовільному для проживання стані), сплатила заборгованість за комунальні послуги та звернулася до Зарічного районного суду м. Суми із позовною заявою до [PERSON] з питанням зняття його з місця реєстрації. Рішенням Зарічного районного суд м. Суми від 25 січня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року рішення залишено без змін. Підставою відмови у позові стало посилання позивача при зверненні до суду на ст. 391 ЦК України, яка регулює майнові правовідносини власника з іншими особами. Та зазначено, що між сторонами існує житловий спір, який має регулюватися ст. 405 ЦК України. У зв`язку із вибором неправильної підстави позову у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Натомість відповідач у судовому засіданні, яке відбувалося 17 квітня 2018 року в Апеляційному суді Сумської області чітко зазначив, що з квартири позивача виїхав добровільно, ключі передав доньці позивача, забрав свої речі, переїхав жити до батьків, витрат на утримання квартири позивача не ніс (ремонт, оплата комунальних послуг, тощо), подальшого наміру проживання не мав. Вказані покази містяться на звукозаписі, який вівся під час проведення судового засідання. Крім того, в серпні та листопаді 2017 року комісійно було проведено обстеження та складено акти про не проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та відсутність там його речей. Посилаючись на вказані обставини, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Постановою апеляційного суду Сумської області від 30 травня 2018 року скасовано ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 квітня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2018 року відкрито провадження по справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 серпня 2018 року о 09 год. 00 хв. 05 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кузнєцова А.С., в якому зазначає, що позивачем не надано жодного достатнього доказу того, що відповідач відсутній без поважних причин понад рік за зареєстрованим місцем проживання. Навпаки, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року по справі №591/4992/17 та постановою Апеляційного суду Сумської області по цій же справі від 17 квітня 2018 року було задоволено зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Судами було відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визнання [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням та зобов`язано усунути перешкоди користуванню квартирою шляхом вселення [PERSON] та його дітей: [PERSON] , [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Судом під час розгляду справи №591/4992/17 встановлено, що відповідач не проживав за адресою: [ADDRESS] з поважних причин, а [PERSON] чинить йому перешкоди. Посилаюсь на зазначене, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 08 серпня 2018 року підготовче судового засідання відкладено до 26 вересня 2018 року о 13 год. 00 хв. за клопотанням представника позивача. 26 вересня 2018 року підготовче судового засідання відкладено до 13 листопада 2019 року о 09 год. 00 хв. за клопотанням представника позивача. 13 листопада 2018 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді Кривцової Г.В. у додатковій відпустці згідно наказу №92 від 09 листопада 2018 року, підготовче засідання відкладено до 11 лютого 2019 року о 13 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року закрито підготовче провадження, призначено до судового розгляду справу на 25 квітня 2019 року об 11 год. 00 хв. 25 квітня 2019 року розгляд справи відкладено до 24 липня 2019 року о 13 год. 00 хв. за клопотанням представника позивача про відкладення. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2019 року прийнято справу до провадження суддею Сидоренко А.П., призначена справа до судового розгляду на 12 вересня 2019 року о10 год. 00 хв. В даному судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Верем`юк Д.А. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] в суді додатково пояснила, що квартира дуже маленька. Зять 10 років не проживає в квартирі. Квартира належить їй на праві власності. Відповідач в суді апеляційної інстанції казав, що добровільно віддав ключі та виїхав з квартири. Він має право користування іншою квартирою. Після винесення рішення суду, відповідач не звертався з проханням отримати ключі. Щодо вселення державний виконавець не звертався до неї. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кузнєцов А.С. проти позову заперечував з мотивів, що викладені у відзиві на позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10 січня 2009 року [PERSON] належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 10 січня 2009 року №287 (а.с.68-69). Згідно копії технічного паспорту квартира [ADDRESS] зареєстрована у Сумському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу №5 стор. 591, реєстр№300. Квартира посімейного спільного заселення розташована на 1 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 1-єї кімнати житловою площею 13,3 кв.м., кухні 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) площею 1,0 кв.м., коридора 4,7 кв.м., вбудованої шафи 0,5 кв.м., вбудованої шафи 0,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,8*0,3=0,90 кв.м. Загальна площа квартири 30,7+0,90=31,6 кв.м.(а.с.70-72). Відповідно до заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 73). З довідки Житлово-будівельного кооперативу №39 «Берізка» від 09 грудня 2017 року №1, що видана [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з травня по серпень 2017 року у [PERSON] проживали внуки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 75). Відповідно до довідки про склад сім`ї Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» вих.№8199/14.03-03 від 01 грудня 2017 року, що видана [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] до складу зареєстрованих осіб входять: [PERSON] (донька), [INFO] , [PERSON] (онука), [INFO] , [PERSON] ( зять ), [INFO] , [PERSON] (онук), [INFO] , [PERSON] (заявник), [INFO] (а.с.76). З актів обстеження від 31 серпня 2017 року та від 20 листопада 2017 року, що складені комісією у складі: Катрича А.В . - голови комісії, [PERSON] (мешканки квартири [ADDRESS] ), [PERSON] (мешканця квартири [ADDRESS] [PERSON] (мешканки квартири [ADDRESS] ), вбачається, що зазначена комісія провела обстеження квартири [ADDRESS] (за ініціативи власника квартири - [PERSON] ) та підтверджує, що [PERSON] , 1986 року народження, у даній квартирі прописаний, але з червня 2016 року і до теперішнього часу не проживає. Речі, які належать [PERSON] у квартирі відсутні (а.с.77, 78). Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року у справі № 591/4992/17 (провадження № 2/591/370/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом [PERSON] , що діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, відмовлено [PERSON] в задоволенні її позову за необґрунтованістю, позов [PERSON] задоволено та вирішено усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] (а.с. 22-24). Постановою Апеляційного суду Сумської області від 17 квітня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року залишено без змін (а.с. 25-27). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року у справі № 591/4992/17 (провадження № 2/591/370/18) за зазначеним вище позовом встановлено, що [PERSON] не мешкав у спірному житлі з жовтня 2016 року, але причини його поживання були поважними - відсутність доступу через відсутність ключів від квартири. Також з вказаного рішення суду вбачається, що [PERSON] , надаючи пояснення суду, не заперечувала того факту, що її зять не мав доступу в спірне житло, т.я. не мав ключів від квартири, а також зазначала, що [PERSON] просив ключі, але вона відмовила. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач не втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживав в ній з поважних причин - через відсутність доступу до цієї квартири. Згідно зазначеного рішення, суд вважає вирішальною також ту обставину, що [PERSON] не заперечує проти реєстрації її онуків у спірному житлі, а фактично батько займається вихованням дітей і саме з ним вони проживають за спільним рішенням подружжя. Місце проживання дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , має співпадати з місцем проживання того з батьків, який займається їх вихованням - в даному випадку [PERSON] . Положеннями частини третьої статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З досліджених під час судового розгляду доказів вбачається, що станом на час звернення до суду з вказаним позовом 18 квітня 2018 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 січня 2018 року встановлені обставини поважності причин не проживання відповідача у спірній квартирі з жовтня 2016 року. При цьому поважність такою причини не проживання відповідача квартири залишається з моменти постановлення рішення суду першої інстанції до часу набрання ним законної сили, тобто розгляду Апеляційним судом Сумської області, який відбувся 17 квітня 2018 року, оскільки до цього моменту вирішення спору між позивачкою та відповідачем щодо проживання в квартирі остаточно вирішений не був. Щодо показань наданих відповідачем під час перегляду рішення суду Апеляційним судом Сумської області, то слід зазначити, що вони враховані судом апеляційної інстанції, який залишив рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2018 року без зміни. Крім того, задоволення заявленого [PERSON] позову про визнання [PERSON] таким, що втратив користування квартирою, фактично призведе до перешкод у виконанні рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2018 року про усунення перешкод у користування квартирою шляхом вселення [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що відповідач фактично займається вихованням дітей. Виходячи з викладеного, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed