Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Авдіївського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Донецької області про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 жовтня 1995 року вона та її тітка [PERSON] отримали у власність в порядку приватизації квартиру [ADDRESS]. 24 березня 2006 року [PERSON] померла. За рішенням Селидівського міського суду Донецької області за позивачем визнано право власності на ? частину вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON] 05 жовтня 2017 року при здійсненні реєстрації права власності на вищезазначену квартиру було виявлено обтяження на квартиру відповідно до постанови АА №042672 від 18 березня 2008 року про арешт майна боржника, винесеної ВДВС Авдіївського МУЮ в Донецькій області. 10 листопада 2017 року позивач звернувся до начальника Авдіївського ВДВС з проханням зняти арешт. На звернення позивачем було отримано лист, відповідно до якого їй запропоновано звернутися до суду. Ніякої справи у відділі ДВС , яка б давала правові підстави накласти арешт на майно, не існує. Яким чином було винесено постанову про арешт майна, їй не пояснили. На підставі викладеного, позивач просить суд скасувати обмеження у виді арешту нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] в м . Авдіївка Донецької області та виключити з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна запис про арешт вищезазначеної квартири. Представник позивача в судовому засіданні предявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, арешт було накладено на підставі постанови про арешт АА № 042672 від 18 березня 2008 року, які на той час виносились державним виконавцем без використання систем Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, таким чином серія та номер постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не співпадає з номером виконавчого провадження у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень. Згідно розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. На теперішній час в експлуатацію введено автоматизовану систему виконавчих проваджень АРМ « Виконавець», пошук в якому здійснюється за критеріями « Боржник», « Стягувач», « № ЄДРВП». Згідно витягів зі спеціального розділу АРМ « Виконавець» інформація про винесення вищезазначених постанов та внесення їх до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відсутня. Таким чином відділ не має можливості співвіднести постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з виконавчими провадженнями, які зареєстровані в системі. Проти позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи , приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна , станом на 31 жовтня 2017 року квартира , розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого 25 жовтня 1995 року Житлово-комунальним відділом ВАТ « Авдіївський коксохімзавод» м. Авдіївка Донецької області, та рішення Селидівського міського суду Донецької області № 2242/701/17 від 04 вересня 2017 року. Разом з тим, на дану квартиру накладений арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 042672, виданої 18 березня 2008 року Відділом державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Представник позивача 09 листопада 2017 року звернувся до Авдіївського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про зняття арешту із зазначеної квартири, на що йому надана відповідь з пропозицією звернутися до суду. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 1 ст. 40 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 ст. 59 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Такими чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, позивач позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому з огляду на те, що інформація про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на вищевказану квартиру, відсутня, підстави для продовження обтяження на майно суд не вбачає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved