Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт належності 1\\2 частки житлового будинку з господарськими будівлями [PERSON] та визнати за нею право власності на спадкове майно житловий будинок із господарськими спорудами, розташований в с. Стремигород Коростенського району Житомирської області по вулиці Болярській, 68 . В підтвердження своїх вимог посилається на те, що 17 травня 2011 року помер її батько [PERSON] . Вона належним чином прийняла спадщину за законом відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, звернувшись із заявою до нотаріальної контори. Нотаріус позбавлений можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, так як відсутні документи підтверджуючі право власності на дане майно у покійного спадкодавця. В судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Представник Стремигородської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів та без фіксації технічними засобами . Перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги , виходячи з таких підстав. Як встановлено судом позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], що стверджується свідоцтвом про її народження та про одруження . 17 травня 2011 року у віці 75 років у м. Києві помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено запис за № 8816 в Книзі реєстрації смертей. Після його смерті в передбачений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де відкрито спадкову справу №18/2011. Проте, нотаріус обґрунтовано відмовляє позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок , оскільки у покійного спадкодавця відсутні документи, що підтверджують право власності на вказане майно. На час набуття права власності спадкодавцем на спірний будинок державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про прядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, а підстави набуття права власності на таке майно визначались ст.ст.100,101 ЦК УРСР. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 04.01.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину , мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як розяснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності на будинок та господарські споруди підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved