Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи це тим, що 24 лютого 2006 року між ними було укладено шлюб, актовий запис №232, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки, в результаті чого між ними постійно виникали сварки. У звязку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. Сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, тому шлюб між ними є формальним, і підлягає розірванню. У підготовче засідання позивач [PERSON] не зявилася, при цьому подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила змінити її прізвище на «Федорян». \~ \~ \~ \~У підготовче засідання відповідач [PERSON] не зявився, при цьому до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом установлено, що 24 лютого 2006 року між [PERSON], 06.01.1987р.н., та [PERSON], 11.05.1980р.н., було зареєстровано шлюб, про що 24.02.2006р. зроблено відповідний актовий запис №232, де зазначено спільне прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії І-БК №125496, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №2409, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії І-БК №070443, виданого 17 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві. Установлено, що спільне життя у подружжя не склалося, подружжя мешкає окремо одне від одного, спільне господарство не ведеться, дитина проживає разом з матірю, сімя фактично розпалася, шлюб існує формально, поновлювати шлюбні стосунки позивач не має наміру. Згідно положень ч.2 п.п.1,3 ст.1 СК України завданнями Сімейного кодексу України є зміцнення сімї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб, побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами 3 та 4 ст.56 СК України передбачено, шо кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частина 2 ст.112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У підготовчому засіданні було досліджено заяву відповідача [PERSON], в якій останній визнав позовні вимоги позивача [PERSON] та згідний з ними повністю. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вимогами ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки спільне життя у подружжя не склалось через різні життєві інтереси та погляди на подружнє життя, позивач скористалася правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що збереження шлюбу та подальше проживання подружжя не можливе, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50\~відсотківсплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви, тобто 352 грн. 40 коп.. На підставі ст.ст. 1, 3, 56, 105, 110-115 СК України та

Outcome: approved