Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, просить надати дозвіл на перетин державного кордону при виїзді з України громадянином України, який не досяг 16- річного віку, а саме: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) у супроводі матері без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , в будь який час до досягнення дитиною 16- річного віку до всіх країн світу, оскільки позивач має намір перетинати кордон України разом зі своєю дитиною, щоб забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Відповідач по справі, батько дитини, не приймає участі у вихованні дитини, у покращенні та підтриманні стану здоров`я дитини, має іншу сім`ю та приїхати на територію України для надання дозволу на виїзд дитини за кордон не має можливості. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. Представник третьої особи надав суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.Суд, вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини й відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2011 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане 19.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Після розірвання шлюбу, на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області 30.12.2013 року, сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, вона самостійно несе усі витрати по утриманню дитини. Позивач має намір перетинати кордон України разом зі своєю дитиною, щоб забезпечити повноцінний відпочинок дитині в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Батько дитини приїхати на територію України для надання дозволу на виїзд дитини за кордон не має можливості. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Згідно встановлених обставин справи , позивач має бажання та можливість вивезти сина [PERSON] , [INFO] за межі України на відпочинок, для поширення кругозору , що не суперечить на думку суду інтересам дитини , разом з тим суд враховує наступне. \~ \~ \~ \~Позивач та її неповнолітній син є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні. В разі надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька, дитина буде проживати з матір`ю . Крім того, позивачка бере на себе всю відповідальність за сина під час його поїздки та перебування за кордоном. Разом з тим, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини, дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого може бути наданий на певний період, з визначенням його початку й закінчення, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), проте надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості . Також чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини лише до конкретно визначених країн, а тому вимоги позивача в частині надання дозволу на виїзд дитини без дозволу та супроводу батька до країн Шенгенської угоди та інших невизначених країн світу в будь який час задоволенню не підлягають, що узгоджується з висновком , що міститься в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17. Виходячи з вищезазначеного , суд вважає, що термін виїзду дитини за кордон необхідно визначити 1 (один) рік з дати набрання законної сили вказаним судовим рішенням із зазначенням конкретних країн , зазначений термін та конкретизація країни відповідає принципам визначеності та прогнозованості, буде достатнім для запланованих позивачем заходів для здійснення відпочинку дитини , поширення її світогляду тощо.Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову,

Outcome: partial