Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2018 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 15 травня 2018 року, їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Її син [PERSON] до 16 серпня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від сумісного життя у них народилося двоє дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживали і на даний час зареєстровані у належному їй будинку. [INFO] її син помер. З 23 вересня 2017 року відповідачі перестали проживати за місцем реєстрації, забрали свої речі і переїхали до іншого житла. На даний час відповідач [PERSON] придбала квартиру і разом з [PERSON] та [PERSON] проживають там. [PERSON] на даний час досягла повноліття, у 2016 році вступила до Дніпропетровського університету внутрішніх справ, термін навчання закінчився у червні 2020 року, наразі працює в Конотопському відділку поліції. Неповнолітня [PERSON] досягла 15 річного віку і проживає разом з матір`ю. Відповідачі не проживають в належному їй житлі понад трьох років, комунальні платежі не сплачують, участі в утриманні житла не приймають, їх особисті речі у будинку відсутні. Реєстрація відповідачів у її будинку створює перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю, тому, вимушена звернутися до суду з таким позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Крім того, просить покласти на відповідачів понесені нею судові витрати на оплату судового збору та витрат на правничу допомогу. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Вказує, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, близько трьох років у належному позивачу будинку не проживають, участі в утриманні майна не приймають. Будинок позивача великий, тому позивач сплачує значні кошти на оплату послуг за опалення і не може отримати житлову субсидію, а особи, які зареєстровані в будинку, не надають довідок про їх дохід для можливості отримати субсидію. На даний час відповідачі мають своє житло, а їх реєстрація в будинку позивача створює перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю. Просить, також, покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , проти позову заперечує, вказує, що після смерті чоловіка [PERSON] вона з дітьми були вимушені виїхати з будинку позивача, оскільки остання їх вигнала. З 2002 року, проживаючи в будинку позивачки, вона постійно надавала їй кошти на утримання будинку, тому у позивача були заощадження для утримання будинку наперед. Виїхавши з будинку з дітьми, вони забрали не всі свої речі, оскільки позивач їх не віддає , її з дітьми до будинку не впускає . Позивач створила такі умови, що вони не можуть там проживати. На даний час вона має двокімнатну квартиру, де проживає разом з неповнолітньою донькою [PERSON] . Донька [PERSON] проживає в м. Суми, оскільки там працює. Вважає, що її діти мають право бути зареєстрованими в будинку, де проживали з народження. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні була допитана відповідач неповнолітня [PERSON] , [INFO] , інтереси якої представляє [PERSON] , яка пояснила, що вона народилася в будинку бабусі, де жив її батько,де вони всією сім`єю проживали там, поки бабуся не попросила їх виїхати. В цьому житлі залишилися її речі , з будинком пов`язані спогади про її дитинство , в місці знаходження будинку проживають її друзі. Вона б дуже хотіла приходити до бабусі і проживати в цьому будинку, якби бабуся дозволила. Відповідач [PERSON] проти позову в частині визнання її такою, що втратила право користування житом заперечує, вказує, що не проживає в будинку бабусі з серпня 2016 року, оскільки виїхала на навчання до іншого міста, де 4 роки навчалася, а після випуску з університету приїхала до м. Конотоп працювати в поліцію, виконуючи умови контракту про відпрацювання . Оскільки бабуся не впустила її до будинку, вимушена була проживати у матері. З січня 2021 року вона продовжує працювати, виконуючи умови контракту, і проживає в м. Суми, де вимушена винаймати житло. Її заробітна плата не дозволяє придбати житло у власність. Знайти іншу роботу не має права, бо є державним службовцем. Крім того, вона виконує зобов`язання за Контрактом, підписаним з ГУ НП в Сумській області про відпрацювання, оскільки на відшкодування витрат за навчання у неї кошти відсутні. В будинку бабусі залишилися її речі і вона бажає там проживати , оскільки свого житла у неї немає. Вважає, що не проживала в будинку бабусі з поважної причини, оскільки навчалася і працює, виконуючи умови контракту від 22 травня 2017 року, який укладено між нею, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та ГУ НП в Сумській області строк дії якого до 30 червня 2023 року. Тому, просить в задоволенні позову про визнання її втратившою право користування житлом відмовити, в іншій частині покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] підтримує відповідача [PERSON] , вказуючи на те, що [PERSON] не проживає в спірному житлі з поважних причин і пістави вважати її втратившою права проживання відсутні. Представник органу опіки та піклування Конотопської міської ради Петруша В.Ю. в частині позовних вимог щодо визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, заперечує, оскільки при знятті її з реєстраційного обліку вона вважатиметься такою, що не має місця проживання, оскільки до теперішнього часу вона не досягла повноліття, а відтак, не набула повної цивільної дієздатності, що свідчить про поважність причин не проживання її в будинку, так як через свій вік не має можливості самостійно приймати рішення про вибуття до іншого місця проживання. Втрата права користування житлом та проживання без реєстрації неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження,обмежить її в праві користування правами і свободами, гарантованими Конституцією України. Надала висновок органу опіки та піклування з приводу розгляду спору щоди вказаного житла, згідно якого орган опіки та піклування вважає неможливим та незаконним визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратили право користування спірним житлом . Крім того, зазначила, що при спілкуванні з неповнолітньою [PERSON] було встановлено, що для неї ситуація, що розглядається , є болісною і морально травмуючою . В іншій частині позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Центру з надання адміністративних послуг Конотопської міської ради до судового засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача, його представника, відповідачів та їх представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 травня 2018 року та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 15 травня 2018 року, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . (а.с. 9,13). З довідки виконавчого комітету Конотопської міської ради від 23 липня 2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] ( а.с.11). Як вбачається з позову, [PERSON] (син позивача, а відповідно колишній чоловік і батько відповідачів) помер [INFO] . У відповідності до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 16 серпня 2012 року .( а.с.7). З копій свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вбачається, що їх матір`ю записана [PERSON] , батьком [PERSON] ( а.с.6,8). З акту обстеження житлового будинку по [ADDRESS] з приводу проживання у будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виконаного 25 червня 2020 року комісією в складі голови кварткому Кулішової І.В., сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що у вказаному будинку, власником якого є [PERSON] , зареєстровані, але з 28 вересня 2017 року не проживають її невістка [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] , належних їм речей в будинку немає. ( а.с.12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради від 11 вересня 2020 року, 08 вересня 2020 року комісією з питань захисту прав дитини розглядався спір про втрату користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , де неповнолітня [PERSON] повідомила, що не бажає змінювати реєстрацію місця свого проживання. Вивчивши ситуацію, орган опіки та піклування Конотопської міської ради (протокол засідання Комісії з питань захисту прав дитини №20 від 08.09.2020) вважає неможливим та незаконним визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування будинком, який розташований в [ADDRESS] . (а.с. 52,53). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] ( а.с.10). У відповідності до довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07 травня 2000 року, курсант рядовий поліції [PERSON] у 2016 році вступила до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ІV рівня акредитації та здобуває освітній ступінь « Бакалавр» за спеціальністю 081 « Право» . Термін закінчення навчання липень 2020 року ( а.с.33). Згідно довідки Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 25 березня 2019 року, рядовий поліції [PERSON] зарахована на навчання до університету та в період з 05 серпня 2016 року по 21 серпня 2016 року включно знаходилася на табірному зборі в ДДУВС. Під час табірного збору курсанти перебувають на казарменному положенні та цілододобово знаходяться на території університету.( а.с32) В контракті № 3054 від 22 травня 2017 року про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ вказано, що термін його дії визначений до 30 червня 2023 року і діє протягом трьох років з дати призначення особи на посаду ( а.с.35). З огляду на вимоги ст. 405 ЦК України вбачається, що член сім`ї власника втрачає право користування житлом, якщо він не проживає протягом року саме без поважних причин. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» кожен громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.... Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі, якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року). Згідно п.1-2, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно ч.1-2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживали у помешканні, належного на праві власності позивачу, в якості дружини та дітей її сина. В зв`язку зі вступом на денну форму навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ [PERSON] тимчасово не проживала в спірному житлі , а [PERSON] разом з [PERSON] 28 вересня 2017 року на вимогу позивача виїхали до іншого місця проживання, до орендованої кімнати в гуртожитку. На даний час відповідач [PERSON] набула право власності на окрему квартиру, яка розташована по [ADDRESS] , і проживає в ній, а так, враховуючи вказані обставини, має можливість бути зареєстрованою у належному їй житлі. Тому є достатньо підстав для задоволення позову в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження, на час, коли виїхала з житла у 2017 році разом з матір`ю [PERSON] , не досягла повноліття та віку, коли мала можливість вирішувати , з ким проживати, відтак не набула повної цивільної дієздатності, що свідчить про поважність причин непроживання її у вищезазначеному будинку. Доказів на підтвердження того, що неповнолітня [PERSON] набула право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надала, проживання неповнолітньої [PERSON] в іншому приміщенні через обставини, які спонукали її виїхати зі спірного житла, не свідчать про наявність в неї постійного місця проживання і не свідчать про відсутність її у спірному житлі без поважних причин. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] . Крім того, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , у 2016 році вступила на навчання до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ІV рівня акредитації для здобуття освітній ступінь « Бакалавр» за спеціальністю 081 « Право» на денну форму навчання, що передбачає на час навчання виїзд до місця навчання і вибула зі спірного житла за загальним правилом з 1 вересня 2016 року, а також підписала тристоронній контракт, в якому замовником спеціаліста у навчальному закладі виступає ГУНП у Сумській області, а вона зобов`язана після закінчення навчання відпрацювати на запропонованій Замовником посаді. В іншому випадку, в разі невиконання нею зобов`язання щодо відпрацювання у Замовника після завершення навчання, Замовник залишає за собою право вимагати відшкодування від неї витрат на утримання під час навчання. Відомостей про те , що відповідач [PERSON] має власне постійне житло суду не надано. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] відсутня в спірному приміщенні з поважних причин, а тому , в задоволенні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до розміру задоволених вимог. Виходячи з обсягу задоволених вимог на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 282 гривні 33 копійки сплаченого судового збору і 366 гривень 66 копійок витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial