Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі в період з 16 липня 1999 року по 23 листопада 2020 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. З липня 2020 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем були припинені та позивач переїхала жити до своїх батьків. 23 листопада 2020 року рішенням Драбівського районного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано. У період з 16 липня 1999 року по липень місяць 2020 року позивач проживала з відповідачем за адресою: [ADDRESS] та сторонами було набуте таке майно: диван-куток - 4000 грн.; стінка меблева 4 од.-6000грн.; ліжко «євро» -3000грн.; ліжко 2х1500грн. - 3000грн.; стіл комп`ютерний - 600 грн.; крісло офісне - 400грн.; телевізор кольоровий - 1200грн.; комплект супутникового ТБ -2000грн.; килим 2х3 м - 3000грн.; доріжки килимові 3х5 м 2х2000грн. - 4000грн.; карнизи нам вікна 7штх200грн. - 1400 грн.; тюль 35м х 100грн. за 1м 3500грн.; портьєри 35м. х 1200грн. за 1 м. - 4200 грн.; постільна білизна 4 комплекти х 800 грн. 3\~200грн.; одіяла 7 шт. х 800грн. -5600грн.; пледи 7 шт. х 500грн. - 3500грн.; холодильник - 4000грн.; камера морозильна 2 х 3000 - 6000грн.; плита газова - 2000грн.; духовка електрична - 1200 грн.; стінка кухонна 2х2000грн.- 4000 грн.; скутер -14\~000 грн.; бензокоса - 2000грн.; бензопила 3000грн.; міні-трактор 40\~000 грн.; водопідйомна станція -3000грн.; свині 2 голови по 100кг х 4000 грн. - 8000 грн.; легковий автомобіль «Деу Ланос», 2010р.в., д.н. [NUMBER] 100\~000 грн., всього майна на суму 239\~200,00 грн. Угоди про добровільний поділ майна не досягнуто, з липня 2020 року позивач позбавлена можливості володіти та користуватися вищевказаним майном, а тому звернулась до суду та просить провести поділ вказаного майна, що є спільною сумісною власністю сторін в натурі, виділивши позивачу із зазначеного майна та визнавши за нею право власності на: легковий автомобіль «Деу Ланос», 2010р.в., д.н. [NUMBER] 100\~000 грн.; холодильник вартістю 4000 грн.; морозильну камеру вартістю 3000 грн.; комплект супутникового ТБ вартістю 2000грн.; стінку меблеву вартістю 6000 грн., порося 1 голова вагою 100 кг. вартістю 4000 грн., всього майна на суму 119\~000грн. Решту майна виділити відповідачу та визнати за ним право власності, також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 02.12.2020 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач 28.12.2020р. скерував до суду відзив, у якому зазначив, що вимоги, викладені в позовній заяві, не в повній мірі відповідають дійсності та є такими, що не підлягають до задоволення. В обґрунтуванні зазначив, що шлюб сторонами укладений 16.07.1994р., а не 1999р, як зазначає позивач. Протягом всього періоду перебування в шлюбі вони з дружиною проживали в будинку, що належить його батькам разом з самими батьками, з якими вели спільне господарство. При цьому батьки мали самостійні джерела доходу, зокрема заробітну плату, пенсію, доходи від здачі в оренду земельних паїв та кошти, виручені від продажу продуктів домашнього господарства, які витрачали на поліпшення умов проживання, придбання речей домашнього вжитку та інвентар. З часу\~реєстрації шлюбу\~позивач до\~2008\~року ніде\~не працювала,\~доходів не\~мала,\~займалася вихованням\~дітей.\~Відповідач теж\~не мав\~постійного заробітку,\~працював нерегулярно.\~За період\~сумісного проживання\~сторони витрачали\~кошти в\~основному на придбання одягу, продуктів харчування, на виховання та забезпечення нормальних умов проживання дітей, їх навчання. З перелічених видів майна позивач вказує придбаним спільно автомобіль ЗАЗ Ланос, однак він був придбаний 09.11.2018 року в ПП «АВТОКОМ ЦЕНТР» в м. Черкаси на кошти його батьків, хоча й оформлений на нього. Автомобіль на час придбання мав вартість 49\~000 грн., на сьогодні його ціна є значно нижчою. Відповідач вказує, що в господарстві його батьків встановлена водопідйомна станція, є газова плита, електрична духовка, холодильник, телевізор, супутникове телебачення, диван, два ліжка, кухонний гарнітур. Ці речі належать батькам відповідача. Щодо скутера зазначив, що на день народження позивачу її матір`ю було подаровано 5\~000 грн., на які вони придбали скутер. Документи на даний скутер відсутні, він є вживаним, на даний час несправний. Позивачка при переїзді в будинок після реєстрації шлюбу привезла з собою килим, постільну білизну, а також шафу та ліжко. В липні 2020 року, після розірвання шлюбу, позивач приїхала та забрала свій одяг, постільну білизну, ковдри, плед, килим та багато інших речей. Опис речей не складався. На вікнах в будинку батьків маються тюль і портьєри на карнизах, яким вже декілька десятків років. Щодо наявності придбаних сторонами 7 шт. ковдр і 7 шт. пледів, то відповідач зазначає про збільшену їх кількість, щодо килиму 2x3 м, а також килимових доріжок 2 шт. розміром 3x5 метрів зазначає, що в будинку відсутні кімнати, де б можна було їх розстелити. Відповідач вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів про обсяг придбаного майна, джерело і час його придбання. На підставі викладеного просить суд в позові про поділ спільного майна подружжя відмовити. Позивач не скористалася правом на подачу відповіді на відзив. У судове засідання 16.02.2021р. позивач [PERSON] вкотре не прибула. Її представник адвокат Бичок\~В.І.\~заявлені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Фай В.Г. проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, що відповідають змісту відзиву. Зазначив, що з позивачем спільно проживав у будинку, який належить його батькам. Відповідач з 16-ти років працював у колгоспі, в подальшому працював охоронником в м. Києві. Спільні кошти сторони витрачали на придбання одягу, їжі та на власні інтереси. Не заперечував наявність у будинку майна, зазначеного в позовній заві, однак заперечив його належність до спільного сумісного майна подружжя, оскільки воно було придбане протягом тривалого часу спільно з батьками відповідача або на надані ними кошти, в т.ч. автомобіль ЗАЗ Ланос, трактор, кошти на який були надані більшою частиною батьками відповідача, хоча автомобіль оформлено на нього. Окрім того позивач не має посвідчення водія, тому передавати їй автомобіль недоцільно. Проти виключення з переліку спірного майна скутера, який є особистою власністю позивача, не заперечував. Проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю відповідача. Протягом 25 років позивач та відповідач проживали разом з нею у одному будинку, вели спільне господарство, наявним майном користувались спільно. Зазначила, що на момент прибуття позивача до будинку, він мав все необхідне для проживання, в т.ч. меблі й килимове покриття. З часом змінювалась мода й купувались нові меблі. Щодо наявності трактора зазначила що вона має у власності земельну ділянку на полі й трактор придбаний для її обробітку, кошти на який в сумі 30\~000,00 грн. надала вона, так само як і кошти на автомобіль в сумі 50\~000,00 грн. Щодо обставин придбання іншого майна зазначила, що майно перебувало у спільному користуванні й визначити його лише за подружжям позивача й відповідача неможливо. Деяке майно купувалось спільно, деяке - особисто свідком. Так свідок особисто, отримавши кошти за пай, придбала морозильну камеру вартістю 6\~000,00 грн., іншу морозильну камеру вартістю 3\~000,00 грн. купували спільно, холодильник мався з самого початку, меблева стінка була придбана за кошти виплачені свідку та її чоловіку колгоспом при їх звільненні, поросят свідок купувала особисто, м`який куточок було придбано нею ж за кошти від здачі паю в оренду, комп`ютерний стіл, стілець, ліжко, телевізор теж були придбані на її кошти, хоча телевізор є спільною власністю всіх, хто проживав в будинку, ліжко, комп`ютерний стіл та стілець подаровані нею сім`ї відповідача. Після припинення шлюбних відносин позивач забрала свої речі, в т.ч. посуд, ковдри, пледи, постільні комплекти, килим. Щодо скутера зазначила, що він був придбаний вживаним на подаровані позивачеві кошти й на даний час технічно несправний. Зазначила, що позивачеві ніхто не перешкоджав у можливості зайти до будинку та погодити опис спільно нажитого майна. Представником позивача у судовому засіданні 05.03.2021 року було заявлено клопотання про доручення до справи документів про трудову діяльність позивача. Крім того, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо визначення вартості спірного майна під час розгляду справи, клопотав про призначення товарознавчої експертизи спірного майна. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивач не довела належними та допустимими доказами належності зазначеного в переліку майна до спільного майна подружжя та його вартості. Щодо клопотання про проведення товарознавчої експертизи вказав, що оскільки не доведено, що майно є спільним майном подружжя, то воно є чужим, тому клопотати про експертизу чужого майна неможливо. Згідно ст.\~222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. Згідно ст.83\~ч.8\~ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. За таких обставин суд залишає без розгляду та не надає оцінку заявленим представником позивача клопотанням та наданим документам, оскільки вони долучені до справи при її безпосередньому розгляді, що чинним ЦПК не допускається. Крім цього, відповідач не навів суду переконливих доказів, чому він з пропуском встановлених законом строків надав суду вищевказані документи. Щодо клопотання про проведення товарознавчої експертизи суд зазначає, що воно не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки розгляд проводиться за правилами спрощеного позовного провадження та таке клопотання повинно заявлятись до початку судового розгляду. У судовому засіданні 05.03.2021р. допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що з відповідачем спільно прожила 26 років. У період з 16.07.1994р. по липень 2020р. сторони наживали майно, вклад у яке здійснювався і позивачем. Майно придбавалось за спільні кошти, в т.ч. за кошти батьків позивача, однак наразі докази про це відсутні. Підтвердила, що з позивачем проживала в будинку свекрів, документи, що підтверджують вартість майна відсутні, вартість визначено позивачем на власний розсуд. Після припинення шлюбних відносин забрала з будинку лише особисті речі, решта майна залишилась в будинку. Щодо особистої участі у придбанні майна зазначила, що з 2007 року працювала, перед цим постійно була зайнята на сільськогосподарських роботах, має земельний пай, розмір доходів підтвердити не може. Вказала, що автомобіль було придбано за спільні з відповідачем кошти, та просила виключити з переліку спільного майна скутер, який є її особистою власністю, так як був придбаний на власні, подаровані кошти. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факт та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі і такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1994 року. Шлюб розірвано рішення Драбівського районного суду від 23 листопада 2020р. (справа 692/942/20). Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом достовірно встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.1994р. по 23.11.2020р. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 09.11.2018 року [PERSON] є власником транспортного засобу ЗАЗ LANOS, 2010 року випуску, сірого кольору. Відповідач не надав суду доказів того, що він придбавав спірне майно не під час шлюбу, або отримав його поза шлюбними відносинами з позивачкою, отже він є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки придбаний сторонами під час шлюбу. Разом з тим, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження придбання в період шлюбу за спільні кошти рухомого майна - дивана-кутка, стінки меблевої, ліжка «євро», 2 ліжок, столу комп`ютерного, крісла офісного, телевізора кольорового (без марки), комплекту супутникового ТБ, килима 2х3 м, 2 дорожок килимових 3х5 м, 7 карнизів, 35м тюлі, 35м портьєр, 4 комплектів постільної білизни, 7 шт. одіял, 7шт. пледів, холодильника (без марки), 2-х камер морозильних (без марки), плити газової (без марки), духовки електричної, стінки кухонної, бензокоси, бензопили, міні-трактора, водопідйомної станції, 2-х свиней, та їх вартість, а відтак суд не вбачає законних підстав для включення зазначеного майна до переліку спільної сумісної власності подружжя та не вбачає правових підстав для його поділу між сторонами. Поряд з тим відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] зазначили про придбання спірного майна на кошти, отримані батьками відповідача, зокрема [PERSON] , про що остання надала копію гарантійного талону на телевізор Supra S29 SL, копію гарантійного талону та товарного чеку від 17.04.2019р. на морозильну камеру Elenberg вартістю 4999 грн., копію товарного чеку на мотокосу Вітязь 4500 від 2016р., вартістю 2370р., копію гарантійного талону та товарного чеку від 10.12.2010р. на морозильну камеру Liberton вартістю 2650 грн., копію умов сервісного обслуговування холодильника Beko RRN 2650. Про наявність доходів батьків відповідача [PERSON] та [PERSON] надано довідки про доходи, видані Головним управлінням пенсійного фонду України в Черкаській області та зерновою компанією «Хорс» за період січень 2020р. грудень 2020р. Суд зазначає, що дані відомості не свідчать про придбання майна, за обставин зазначених відповідачем та його свідком, а лише підтверджують наявність доходів у [PERSON] та [PERSON] за вказаний період. Щодо позиції відповідача про неможливість виділення позивачу автомобіля, так як позивач не має водійського посвідчення, суд таке твердження відповідача оцінює критично, так як відсутність у особи водійського посвідчення та автомобіля не виключає можливості мати у власності автомобіль. При поділі спільного майна подружжя в даному спорі, суд застосовує принцип рівності. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В ході розгляду справи суду не надано доказів можливості реального поділу майна, а також обґрунтовані підстави його виділу сторонам позову, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожного на майно та залишити це майно у спільній частковій власності сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в межах його доведеності та обґрунтованості. Суд зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, документально не підтверджено вартість майна, не доведено, ким придбане спірне майно, хоч придбане і за час перебування у шлюбі.

Outcome: partial