Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування ? частини домоволодіння [ADDRESS], який був укладений між нею та відповідачкою 15 листопада 2012 року недійсним, мотивуючи тим, що, укладаючи даний договір дарування , діяла під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки в той час відповідачка була вагітною, і через постійні скандали з чоловіком - її братом [PERSON] погоджувалась на збереження сім'ї, лише в разі укладання договору дарування частини будинку, в іншому разі погрожувала розлученням та перериванням вагітності. При укладанні договору дарування домовились, що вона зможе використовувати подаровану частину будинку для власного проживання, однак відповідачка заволоділа будинком та позбавила її права власності на житло. Вказуючи на порушення її права на житло, просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, уповноважила [PERSON] на представництво її інтересів в суді. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони уклали договір дарування, в той час коли відповідачка була вагітною. На даний час позивачка має намір визнати договір дарування недійсним через те, що її не пускають у хату. Зазначила, що вона працювала з відповідачкою і в листопаді 2012 року їй стало відомо від відповідачки, що вона вагітна,бо остання зробила тест на вагітність. Спочатку відносини відповідачки з братом позивачки були нормальні, а тому позивачка до суду з позовом не зверталася. Після розірвання шлюбу, відповідачка стала перешкоджати позивачці зустрічатися з племінником та не пускає її в хату. Вказала, що відповідачка запропонувала позивачці подарувати їй частину будинку, щоб мати змогу вкладати в ремонт кошти, в іншому разі погрожувала перериванням вагітності. Пояснила що вагітність для відповідачки була очікуваною. Позивачка ніколи в спірному будинку не проживала, і не збиралася там проживати, оскільки мешкає в Польщі, а коли приїжджає, то живе в квартирі матері. Відповідачка [PERSON], яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що після одруження з братом позивачки [PERSON] стали проживати в [ADDRESS]. Чоловік пояснював, що будинок дістався йому у спадщину після смерті бабусі. У будинку були важкі умови для проживання: пічне опалення, яке майже не працювало, туалет на вулиці, протікав дах, потрібно було робити ремонт. Вона з власною тіткою [PERSON] продали квартиру, що належала їм в рівних частках. Отримавши від продажу 5500 доларів США, запропонувала чоловікові винаймати квартиру та збирати гроші на власне житло, оскільки будинок був непридатний для проживання. Чоловік порадився з батьками, і його мати на початку вересня 2012 року запропонувала, що їй подарують частину будинку яка належала позивачці, а вона зробить ремонт в будинку. Всі документи, необхідні для оформлення договору дарування виготовлялися за її рахунок. Після укладання договору, вона вклала свої власні кошти та кошти отриманні в зв'язку з народженням дитини, у ремонт будинку, створивши нормальні умови для проживання. Про власну вагітність дізналася лише в січні 2013 року. Ця вагітність була для неї очікуваною, оскільки є інвалідом Ш групи, і в зв'язку з хворобою нирок, лікарі попереджували її, що, можливо, вона ніколи не матиме дітей. Заперечила про висловлювання будь-яких погроз щодо переривання вагітності, з метою отримання у дар частини будинку, оскільки станом на час укладання договору дарування навіть не знала про свою вагітність. На облік по вагітності стала 15 січня 2013 року, з терміном вагітності 9-10 тижнів, ймовірний період зачаття припадає на 06 листопада 2012 року, а тому на час укладання договору не знала та не могла знати про вагітність. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові пояснення відповідачки, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2012 року між сторонами укладений договір дарування ? частини домоволодіння [ADDRESS] який був посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 4311, за яким позивачка подарувала відповідачці належну їй ? частину житлового будинку ( а.с.7). Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Отже, для визнання судом правочину недійсним відповідно до ст. 233 ЦК України необхідна наявність двох обов'язкових умов - вплив тяжкої обставини на особу та укладення нею угоди на вкрай невигідних умовах. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Таким чином, правочини, які вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. При цьому невигідною умовою може бути низька плата за реалізоване майно, а тяжкою обставиною - необхідність купівлі ліків, виплати боргів, витрат на лікування як самої особи, котра вчиняє правочин, так і її близьких. Проте позивачкою не зазначено, на яких саме невигідних умовах для себе вона уклала спірний договір дарування та в чому ці невигідні умови для неї полягали. Доводи позивачки у позовній заяві про те, що на час укладення спірного договору дарування погрози відповідачки перервати вагітність (для якої, за поясненнями відповідачки та визнанням представника позивача, вагітність та народження дитини були бажаними і довгоочікуваними) були збігом тяжких обставин є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі та не відповідають іншим установленим у справі обставинам. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] була взята на облік по вагітності в Шепетівській жіночій консультації в терміні 9-10 тижнів - 15 січня 2013 року (а.с.33). Позивачкою та її представником не надано доказів, що станом на 15 листопада 2012 року відповідачка була вагітною та погрожувала позивачці перериванням вагітності. З пояснень відповідачки в судовому засіданні слідує, що на час укладання договору дарування, вони з колишнім чоловіком [PERSON] були щасливою, молодою сім'єю, і непорозуміння між ними стали виникати лише в 2014 році. Дані обставини в судовому засіданні підтверджені рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2014 року, що набрало законної сили, в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яким встановлено, що не оспорювалося сторонами, що сімейне життя подружжя погіршувалося на протязі останніх шести місяців (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що позивачка у спірному будинку ніколи не проживала, будинок був старий, потребував ремонту, позивачка подарувала частину будинку, який їй належав, відповідачці на прохання останньої. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали що про власну вагітність відповідачка дізналась лише в січні 2013 року, враховуючи термін вагітності встановлений лікарями 15 січня 2013 року, ймовірний період зачаття припадає на листопад 2012 року, а тому відповідачка не могла знати про вагітність. Крім того, вагітність для останньої була бажаною та довгоочікуваною оскільки у зв'язку з перебуванням на «Д» обліку у лікаря уролога (аномальний розвиток сечовивідних шляхів, повне подвоєння нирок), у неї був великий ризик не мати власних дітей. Розлади з чоловіком у відповідачки почалися у 2014 році, до того у них були гарні відносини. А тому твердження позивачки в позовній заяві та її представника в судовому засіданні, що спірний договір на користь відповідачки позивачка уклала з метою збереження сім'ї її брата з відповідачкою спростовуються поясненнями відповідачки, показаннями свідків та рішенням суду, що набрало законної сили. Крім того, договір дарування є безумовним, належить до безоплатних правочинів і не встановлює обов'язку для обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, а тому твердження позивачки та її представника щодо втрати нею права проживати у будинку є безпідставними. Приватний нотаріус [PERSON] суду показала, що нею під час посвідчення спірного договору дарування перевірялося чи правильно сторони розуміють зміст вчинюваної дії, після чого сторонам проект договору був проголошений вголос, що виключало можливість його укладення всупереч волі сторони. Позивачка добровільно приходила з відповідачкою до нотаріуса і виявила бажання укласти договір дарування належної їй на праві власності ? частини будинку на користь відповідачки. Заперечила про домовленість сторін, згідно якої позивачка мала право проживати у будинку, оскільки договір дарування не може укладатися під умовою. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою судові не надано жодних доказів того, що договір дарування був укладений внаслідок збігу тяжких обставин, які примусили позивачку укласти угоду на невигідних умовах. За таких обставин фактичних і правових підстав для задоволення пред'явленого позову у суду не має, а тому у позові слід відмовити, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed