Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2013 року. Після придбання квартири вона збиралася вселятися в неї, але в спірній квартирі без жодних правових підстав проживає відповідач - [PERSON], який відмовився звільняти квартиру без пояснень. Договір найму з відповідачем не укладався. В квартирі відповідач не зареєстрований, не оплачує ніяких комунальних послуг, займає приміщення самоправно. Добровільно звільняти приміщення не бажає, чим створює перешкоди в користуванні квартирою. Посилаючись на положення Закону України «Про власність», ст.391 ЦК України, якими передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, [PERSON] просила суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. Пояснила суду, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.12.2013р. набула права власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Під час укладання вказаного договору продавець [PERSON] зобов'язався звільнити вказану квартиру до 03.12.2013р. і знятися з реєстрації по цій адресі, передати позивачці ключі від квартири. Проте, вказані зобов'язання [PERSON] не виконує, ключі від квартири позивачу не надав, доступу до квартири вона не має, зі слів сусідів їй відомо, що в квартирі і досі мешкає [PERSON] Крім того, вона особисто приходячи у вечорі до квартири, бачила в її вікнах світло, проте двері їй не відчиняють. [PERSON] зазначила, що є законним власником квартири [ADDRESS], в той час як відповідач безпідставно займає вказане житлове приміщення, не маючи права власності на нього, а також не маючи реєстрації свого місця проживання по вказаній адресі. Відповідач [PERSON], відповідно до правил ст.74 ЦПК України, неодноразово поштою викликався у судове засідання за наявними у справі даними про його місце проживання , однак всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримував і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надав, що свідчить про його відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином. Тому суд, у світлі вимог ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» і положень ст.157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обов'язків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідача [PERSON] Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 03.12.2013 р. між позивачкою [PERSON] як покупцем та відповідачем [PERSON] як продавцем було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], що підтверджується наданим позивачкою договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру правочинів № 13865111 від 03.12.2013 р. (а.с. 4, 5) Як вбачається зі змісту вказаного правочину (п.3) продаж квартири [ADDRESS] є дійсним наміром сторін, вчинено за 219000грн., які гроші покупець сплатив , а представник продавця на підставі довіреності [PERSON] отримав для свого довірителя , повністю , ще до підписання цього договору. Крім того, із змісту правочину випливає, що відповідно до п.8 договору купівлі-продажу продавець [PERSON] зобов'язався звільнити вказану квартиру до 03.12.2013р. і знятися з реєстрації по цій адресі, передати позивачці ключі від квартири. Згідно довідки ЖК «Імпульс» від 02.12.2013 р. вбачається, що станом на 01.12.2013р. в квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON] , яких-небудь інших осіб, зареєстрованих по вказаній адресі не має (а.с. 6). На підставі наведеного, судовим розглядом встановлено, що позивачка [PERSON] на законних правових підставах 03.12.2013р. набула права власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], в той час як її колишній власник не виконав свого обов'язку по передачі ключів від квартири [PERSON] та самочинно, без згоди власника та укладання з ним договору найму займає зазначене житлове приміщення. Посилання позивачки як на обґрунтування заявленого позову на положення Закону України «Про власність» є безпідставними, в зв'язку з тим, що вказаний закон втратив своєї чинності на підставі Закону України N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007р., проте умовами ст. 391 ЦК України передбачене, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із змісту ст.169 ЖК України випливає, що у разі відсутності укладеного належним чином договору найму житлового приміщення , що належить громадянинові на праві приватної власності, вказані особи зобов'язані звільнити житлове приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. На підставі зазначеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а відповідач [PERSON] підлягає виселенню з квартирі [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved