Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з 22 вересня 2018 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Між ними постійно виникали непорозуміння. По цій причині ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного. Шлюбні відносини ними припинені у лютому 2021 року. Поновлювати їх вони не збираються. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливими та такими, що суперечать її інтересам. На примирення вона не згодна. Тому просила суд шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 22 вересня 2018 року, розірвати. Крім того, посилаючись на те, що відповідач в достатньому розмірі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до повноліття дитини. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 12). Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не надавали. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 14). Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У заяві зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити (а.с. 18). Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 вересня 2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 вересня 2018 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дитину, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18 вересня 2020 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.6). За повідомленням позивача на час розгляду справи сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач позов підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач позов визнає. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди сторін перебувати в шлюбі один з одним. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач просить шлюб розірвати, відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя. Тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить суд залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вказані вимоги також підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Як встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Малолітній [PERSON] в даний час проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що сторони проживають окремо. З приводу розміру матеріальної допомоги, яку відповідач надає на утримання свого малолітнього сина, [PERSON] , у сторін виник спір. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON] . За вимогами ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При ухваленні даного рішення судом враховано обставини, передбачені ст.182 СК України. Також при вирішенні питання про розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, на час розгляду справи становить 2013 грн., з 01 грудня 2021 року становитиме - 2100 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітнього [PERSON] на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 01 жовтня 2021 року - дня звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому дане рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених відносно них вимог. Судові витрати позивача складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (а.с.4) У зв`язку з задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн. 00 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. Крім того, у зв`язку з задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача необхідно стягнути на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved