Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2013 року, в якому у них 28 травня 2015 року народився син [PERSON], який на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Поряд з тим, зазначила, що зразу ж після народження сина, відповідач стверджував, що дитина не його, постійно ревнував її до інших чоловік без всякої на те причини, тому відносини між ними погіршилися. Постійні ревнощі відповідача приводили до конфліктів, в результаті чого припинили подружні відносини, і з січня 2016 року такі не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач залишив їх та пішов проживати до своїх батьків. Таким чином шлюб набрав формальних рис, що суперечить її інтересам. Вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим в зв»язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, присвоїти їй дошлюбне прізвище «Григорик». В судовому засіданні позивач [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю, наддала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ИД № 096761, виданого 26 липня 2013 року Вигодською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 26 липня 2013 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 7. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині «Фуркей». В шлюбі у них 28 травня 2015 року народився син [PERSON], який на даний час проживає разом з матір»ю та перебуває на її утриманні. Також судом встановлено, що сторони взаєморозуміння та примирення досягти не можуть, фактично припинили шлюбні відносини, такі не підтримують з січня 2016 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач наміру зберегти шлюб не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по справі. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved