Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1228,00 гривень щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з дня предявлення позову і до повноліття доньки, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просила суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також зазначила, що відповідач має дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини, яку вона просить стягнути на її користь. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме: не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 500,00 гривень, посилаючись на те, що сума, яку просить стягнути з нього позивач, є завеликою і необґрунтованою, на даний час постійного заробітку в нього немає, сплачує аліменти за рішенням суду на іншу дитину [PERSON] Третя особа у судовому засіданні вирішення спору віднесла на розсуд суду, а також суду пояснила, що відповідач сплачує на її користь аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] у розмірі 500,00 600,00 гривень. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтва про народження, серії 1-ЖС, №158244, виданого 23.11.2010 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи вих.№04-19/3/5846 від 06.09.2016 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON] (а.с.27). Отже, судом встановлено, що на даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], проживає разом з нею. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2007 року, що набрало законної сили 23.01.2007 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з 15.11.2006 року (а.с.35). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] з 17.08.2015 року є фізичною особою підприємцем (а.с.37). На підставі інформації, наданої Відділенням у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, інформація щодо отримання [PERSON] доходів у період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року відсутня. Згідно з наданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця [PERSON] загальна сума доходу за 2015 рік складає 23500,00 гривень. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, вусіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обовязку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки відповідач є фізичною особою підприємцем, згідно з його поясненнями має нерегулярний мінливий дохід, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру нерегулярного доходу відповідача. На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.01.2007 року, що набрало законної сили 23.01.2007 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, починаючи з 15.11.2006 року. На утриманні відповідача інших осіб, зокрема неповнолітніх дітей, не має. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 грудня 2016 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 1689,00 гривень. У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач позов визнав частково у розмірі 500,00 гривень, а також те, що на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 845,00 гривень щомісячно до досягнення останньою повноліття. Доказів того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, останній суду не надав. Крім того, відповідно ч.2 ст.184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial