Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про поділ житлового будинку в натурі, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі одноповерхового житлового будинку, загальною площею 96, 4 кв.м., житловою площею 58, 3 кв.м., а власниками квартири №2 по цій же адресі, є відповідачі. Відповідно до довідки від 06.10.2009 року №2738, виданої Борщівським госпрозрахунковим районним бюро технічної інвентаризації, квартира №1 становить 62/100 дольової частини від загальної площі будинку, вартістю 67942 грн., а квартира №2 становить 38/100 частини від загальної площі будинку, вартістю 41642 грн. Поряд з тим, зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] упродовж багатьох років тривають неприязні стосунки з приводу володіння та користування вищевказаним будинком та земельною ділянкою необхідною для його обслуговування. Крім того, вона неодноразово зверталася до Борщівської міської ради щодо присвоєння окремого номера належній їй квартирі, але їй розяснювали що це можливо виключно після проведення реконструкції під індивідуальний житловий будинок чи будинковолодіння. В той же час будинок є індивідуальним житловим будинком, з огляду на те, що він складається виключно з двох квартир, а позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо поділу між ними в натурі належного їм на праві спільної власності житлового будинку, з приводу чого між ними існує спір, який підлягає вирішенню в судовому порядку. А тому просила призначити у справі судову будівельно технічну експертизу та провести реальний поділ в натурі житлового будинку №6 по вулиці Гніздовського в місті Борщеві Борщівського району Тернопільської області, виділивши у власність [PERSON], 62/100 його частки та відповідачам [PERSON], [PERSON], 38/100 його часток відповідно до варіанту поділу визначеного у висновку судової будівельно технічної експертизи. Ухвалою Борщівського районного суду від 19 грудня 2017 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених у ній недоліків. Ухвалою Борщівського районного суду від 04 січня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу у звязку з не усуненням недоліків позовної заяви. Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2018 року ухвалу Борщівського районного суду скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. За таких обставин, 16 березня 2018 року Борщівським районним судом позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено у такій підготовче засідання, в ході якого 10 травня 2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої, за відсутності заяв та клопотань інших учасників процесу, поставно питання заявлені виключно стороною позивача. Крім того, за клопотанням сторони позивача, під час судового розгляду, судом 06 грудня 2018 року залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON], стосовно особи якої стороною позивача було надано відомості про те, що така є співлвсником квартири № 2 спірного будинку /по вул. Гніздовського 6 в м. Борщів/. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник адвокат [PERSON] позов, з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, підтримали повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У поданій до суду заяві, просив справу слухати у його відсутності, зазначивши що його інтереси представлятиме адвокат [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Згідно поданої заяви просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні в режимі відео конференції заявлений позов не визнав, просив у задоволенні такого відмовити, посилаючись на те, що позивач звернувся із вказаним позовом з метою подальшого отримання у власність земельної ділянки, про що чітко зазначено у позові та самостійно визначено позивачем як фактичну підставу позову. Водночас, рішенням Борщівської міської ради №121 від 18.03.2005р., земельна ділянка по вул. Гніздовського, 6, як прибудинкова територія до вказаного будинку передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Вказане рішення органу місцевого самоврядування є чинним, у судовому порядку не скасовано та підлягає обовязковому виконанню. Крім цього таке рішення за жодних обставин не може бути у подальшому скасоване й самим органом місцевого самоврядування. Про це йдеться у Рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «[PERSON] проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке переважає над будь -якими іншими аргументами в судовому процесі. За таких обставин, заявлений у даній справі позов не спрямований на ефективне поновлення позивача у правах, а саме - отримання у власність земельної ділянки, на захист чого останній звернувся із позовом до суду, а відтак задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином відповідач оформивши право власності на квартиру одночасно набув на праві спільної сумісної власності усі допоміжні приміщення, у тому числі горища, підвали та сараї. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Позивач у заявленому позові не визначив жодної норми закону у якості підстави позову, яка б встановлювала правову підставу для відступу від вказаних правил. Виходячи із наведених положень законодавства безпідставними є вимоги позивача про поділ допоміжних приміщень інакше ніж виходячи із рівності часток власників квартир щодо прав на них. Поряд з тим зазначив, що визначення часток у праві спільної сумісної власності та виділ часток в натурі (поділ майна) є двома різними способами захисту, які тягнуть за собою різні правові наслідки. Водночас, поділ допоміжних приміщень, як і будь якого іншого майна, яке перебуває в спільній сумісній власності можливий лише після визначення часток кожного співвласника. В результаті визначення розміру часток припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Так, позивачем договору про визначення часток у допоміжних приміщеннях суду не надано, а позовні вимоги про визначення часток у спільній сумісній власності на вказані приміщення у даній справі не заявлялись. За таких обставин заявлений позов про поділ майна без попереднього визначення часток чи заявлених відповідних позовних вимог задоволенню не підлягає. Також безпідставними є покликання позивача на належність сторонам спірного будинку на праві спільної часткової власності, виходячи із наступного. Позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодного правовстановлюючого документу, який підтверджує виникнення речових прав на нерухоме майно, а саме спільної часткової власності на спірний будинок, в тому числі, який би відповідав вимогам до такого документа, що чітко та вичерпно встановлені положеннями ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Матеріали справи також не містять доказів реєстрації визначених часток у спільній частковій власності на будинок. За приписами ст.3 вказаного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч.1 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Крім цього, якщо вдатись у аналіз змісту довідки, згідно якої на думку позивача визначено частки у спільній частковій власності на будинок, то із такої вбачається що БТІ лише підрахувало яку пропорцію становить площа належної позивачу квартири по відносно площі будинку в цілому. Також вказав на те, що позивачу та відповідачу квартири належать на праві приватної власності, право власності на такі зареєстровано та підтверджено належними документами. Належні їм на праві власності квартири не можуть бути обєктом поділу, оскільки таким обєктом поділу може бути виключно майно належне на прав спільної часткової власності, а не особистої. Що ж стосується висновку експерта, то такий не може братись до уваги, оскільки експертним висновком не надано відповіді на поставлене щодо поділу будинку в цілому, із допоміжних приміщень запропоновано розподіл виключно підвалів та сараїв, при цьому експертом не враховано, не досліджувалось горище над будинком, яке є допоміжним приміщенням на ряду із сараями та підвалами. Однак жодних висновків та варіанту розподілу горища висновок експерта не містить, у тому числі поділу його площ та варіантів входу. Висновок не містить інженерних рішень та варіанту розподілу комунікацій, газопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання, які знаходяться в спірному будинку та прибудинковій території, у тому числі із врахуванням доступу до таких та можливості їх обслуговування. Не вказано місця їх прокладання, вартості таких робіт та визначення власників, який повинен їх виконати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири №1 по вул.Гніздовського (вул.Калініна), буд. 6 в м.Борщеві Борщівського району Тернопільської області, право власності на яку набула у 2005 році. Наведене вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.06.2005 року виконавчим комітетом Борщівської міської ради, копією технічного паспорту на вказану квартиру на імя [PERSON], виготовленого 21.08.2015 року Борщівським районним бюро технічної інвентаризації. Також встановлено, що співвласниками квартири № 2 житлового будинку №6 по вул.Гніздовського в м.Борщеві є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], що в ході розгляду справи було стверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 23.11.2018р., отриманої представником позивача адвокатом [PERSON] А отже, сторони є власниками квартир двоквартирного будинку. При цьому, як слідує з правовстановлюючих документів, квартири належать їм на праві приватної власності, є приватизованими. У зв»язку з чим сторони набули право спільної сумісної власності виключно на приміщення загального користування у спірному будинку. Згідно ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. З довідки №2738 від 06.10.2009 року виданої Борщівським районним бюро технічної інвентаризації вбачається, що квартира позивача [PERSON], яка належить їй на праві приватної власності, становить 62/100 дольової частини від загальної площі будинку по вул.Гніздовського №6, вартістю 67942 грн. З цієї ж довідки вбачається, що [PERSON], жительці м.Борщева, проживаючій [INFO] належить на праві приватної власності квартира №2, яка становить 38/100 дольової частини від загальної площі будинку по вул.Гніздовського, 6 вартістю 41642 грн. З огляду на зазначене вище, суд не приймає даний документ як підставу для визнання права власників квартир спірного будинку на дольові частини такого, оскільки останній не є правовстановлюючим документом. Поряд з тим, судом встановлено, що протягом тривалого періоду часу між сторонами, як власниками квартир будинку № 6 по вул. Гніздовського в м.Борщів, існують спірні питання щодо користування прибудинковою територією - земельною ділянкою, яка була передана власникам квартир у спільну сумісну власність, розташування на такій господарських будівель, та щодо вирішення яких органом місцевого самоврядування, а в даному випадку Борщівською міською радою, за зверненням виключно позивача, жодного рішення по суті не приймалось. При цьому [PERSON] щоразу направляли листи, в яких орган місцевого самоврядування вказував на неможливість вирішення поставлених нею питань. Що в ході судового розгляду було стверджено листами Борщівського міської ради. Адресованими позивачу за 474/2-18 від 07.11.2016р., № 331/2-18 від 28.08.2014р., № 142/2-18 від 28.03.2017р., № 878/2-18 від 19.05.2017р., № 490/2-18 від 21.11.2016р., № 318/2-18 від 08.08.2014р., № 97/2-18 від 26.02.2014р. Згідно висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №649/18-22 від 14 вересня 2018 року, по першому питанню: площа приміщень житлового будинку по вулиці Гніздовського, 6 в м. Борщеві, Тернопільської області, згідно часток по 38/100 та 62/100 від площі, у яких можливо влаштувати приміщення для проживання, становить по 61, 2 м2 і 99, 95 м2, що більше ніж передбачено вимогами нормативних документів 30 м2 для влаштування на ній однокімнатної ізольованої квартири, в обох співвласників влаштовані ізольовані та забезпечення окремими виходами на прилеглу земельну ділянку, житлові квартири, які за своїми показниками (обємно-планувальним рішенням, складом приміщень, площею, забезпеченістю інженерним обладнанням тощо) відповідають чинним вимогам нормативних документів, а тому технічна можливість виділення частки в натурі у відповідності до вимог нормативних документів, а саме ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», вбачається за можливе. По другому питанню: на розгляд суду пропонується Варіант №1 виділення частки в натурі житлового будинку № 6 по вулиці Гніздовського в м. Борщеві відповідно до 62/100 часток належних [PERSON] [PERSON] та 38/100 часток належних [PERSON] та вимог нормативно правових актів. При виділенні\~частки в\~натурі житлового\~будинку №6\~по вулиці\~Гніздовського в\~м.\~Борщеві Тернопільської\~області,\~відповідно до\~62/100\~часток належних\~[PERSON] та\~38/100\~часток належних\~[PERSON] та\~вимог нормативно-правових\~актів,\~згідно Варіанту\~№1\~відступ від\~ідеальних часток\~становить:для співвласника 38/100 частки житлового будинку №6 №6 по вулиці Гніздовського в м. Борщеві Тернопільської області частка становить 39/100 і більша від належної частки на 2220 гривень; для співвласника 62/100 частки житлового будинку №6 по вулиці Гніздовського в м. Борщеві Тернопільської області частка становить 61/100 і менша від належної частки на 2220 гривень. \~ \~ \~ \~ \~ \~Проте,\~вказаний висновок\~експерта суд\~не знаходить\~таким,\~що \~підлягає \~врахуванню при\~вирішенні спору\~в суді,\~оскільки останній\~ фактично\~ґрунтується на\~ даних\~ довідки №2738 від 06.10.2009 року виданої Борщівським районним бюро технічної інвентаризації, яку суд не розцінює як правовстановлюючий документ. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити, оскільки такі свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Як встановлено судом, сторони по справі є власниками окремих квартир, які ними приватизовано, та які належать їм на праві приватної власності. Спірний будинок, крім квартир, включає і інші приміщення, в тому числі загального користування. Доказів, які б стверджували ті обставини, що такі є спільною частковою власністю сторін суду надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. При цьому, суд враховує рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року, № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року, на які посилається сторона відповідача, згідно яких допоміжні приміщення (підвали, сараї. Кладочки. Горища, колясочні в т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир; підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дії; власники квартир дво-багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку. що позовні вимоги [PERSON] щодо реального поділу спірного будинку в натурі не відповідають вимогам закону, а тому задоволенню не підлягають. Посилання сторони позивача на те, що спірне майно в цілому, а саме будинок № 6 по вул. Гніздовського в м. Борщів, відноситься до об»єкта спільної часткової власності сторін свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. \~\~ \~ \~ \~ \~На підставі\~ст.ст.\~364.\~372,\~382\~ Цивільного\~Кодексу України,\~Рішення Конституційного\~Суду України\~ №\~4-рп/2004\~від 02\~березня \~2004\~року,\~ №\~14-рп/2011\~від 09\~листопада 2011\~рокута

Outcome: dismissed