Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій зазначила про те, що між нею та відповідачем по справі 22 липня 2016 року був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу дітей вони не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Спільне життя подружжя і збереження сім`ї, вважає неможливим, оскільки це буде суперечити її інтересам. Уже тривалий час вони проживають окремо, але вирішити питання розірвання шлюбу у досудовому порядку не надалося можливим. Не вбачає підстав для надання строку на примирення, оскільки це не дасть позитивного результату для їхнього сімейного життя та не вплине на прийняте нею рішення щодо доцільності розірвання шлюбу. Просить суд позов задовольнити та розірвати шлюб, зареєстрований 22 липня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 302 Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Станом на день розгляду справи відповідач відзив або зустрічну позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 22 липня 2016 року, актовий запис №302. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . На цей час сторони у справі не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства, що підтверджується обставинами, викладеними у позові, та не спростовано відповідачем. Також судом встановлено, що відповідач відбуває покарання у Державній установі «Петрівська виправна колонія (№49)», своєї позиції щодо наміру збереження шлюбу або надання подружжю строку на примирення не направив. У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб між ними має бути розірваний. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у цьому випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам позивача у справі, тому у вказаному випадку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Також суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved