Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з названим позовом стверджуючи, що із відповідачем по справі вони мають двох дітей, доньок-двійнят [PERSON] та [PERSON], які народилися 6 березня 2004 року. У липні місяці 2014 року [PERSON] звернувся до Баришівського районного суду Київської області із позовною заявою про розірвання шлюбу, а наприкінці серпня місяця 2014 року, він забрав всі свої особисті речі та переїхав проживати до іншої жінки і з того часу перестав брати участь в утриманні спільних дітей. Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати пов'язані з забезпеченням дітей, а саме: купує їм необхідні речі, оплачує відвідування гуртків у будинку дитячої та юнацької творчості м. Борисполя, навчання в Бориспільській дитячій музичній школі, індивідуальне вивчення німецької мови, самостійно забезпечує їх всім необхідним для життя - від їжі до відпочинку та оздоровлення. Із посиланням на положення Конвенції про права дитини, ст.ст.141, 180, 181, 183, 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочок у визначеному судом розмірі починаючи із липня місяця 2014 року та додаткових витрат, що пов'язані з обставинами їхнього розвитку, а саме їх навчання, відпочинку, оздоровлення та лікування. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вимоги своєї довірительки підтримала повністю пояснивши, що 27 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого сторони мають двох доньок-двійнят [PERSON] та [PERSON], які народилися 6 березня 2004 року. У липні місяці 2014 року відповідач звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу і з того часу перестав брати участь в утриманні спільних малолітніх дітей, які за взаємною згодою, залишилися проживати з матір'ю. З огляду на заперечення проти розірвання шлюбу та оцінку розладу подружніх стосунків як тимчасових, судом було надано шестимісячний строк на примирення. Однак, не зважаючи на докладені її довірителькою зусилля, примирення між сторонами не відбулося. Наприкінці серпня місяця 2014 року, користуючись відсутністю [PERSON] вдома, відповідач забрав з будинку всі свої речі і з того часу його фактичне місце проживання не відоме, зустрічей заради обговорення питання щодо подальшого утримання дітей останній уникає, на телефонні дзвінки не відповідав зовсім або влаштовував істерики, скандали, переводячи розмову в звинувачення на адресу її довірительки, а в листопаді місяці 2014 року взагалі заявив, що безпосередньо із нею спілкуватися взагалі не буде. Намагання [PERSON] вирішити питання про стягнення аліментів на дітей одночасно з розглядом справи про розірвання шлюбу не були прийняті судом, а вирішення питання про надання строку на примирення вже на стадії розгляду справи по суті, позбавило можливості пред'явити зустрічний позов. Після розірвання шлюбу її довірителька докладала певні зусилля з метою отримання від відповідача коштів на утримання двох дітей, однак вони виявилися марними, а тому, вона самостійно щоденно несе всі фінансові витрати на утримання дітей, а допомогу в цьому питанні, отримує тільки від своїх батьків та рідного брата. Таким чином, виходячи із реальних витрат на потреби дітей за останні 12 місяців з урахуванням сьогоднішнього рівня споживчих цін, періодичної потреби дітей, які перебувають у віці інтенсивного росту, в оновленні гардеробу, в лікуванні та відпочинку і оздоровленні вважає, що розмір аліментів не повинен становити менше ніж ? частина всіх видів заробітку відповідача, не враховуючи додаткових витрат на дітей. Оскільки, вчинювані її довірителькою неодноразові спроби узгодити з відповідачем розмір та порядок сплати останнім аліментів залишилися безуспішними, то

Outcome: approved