Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем зареєстрували шлюб 25 січня 2014 року. Від шлюбу сторони по справі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, та не приймає участь в її вихованні та розвитку, хоча він офіційно працює, має заробітну плату в межах 5000 грн. і тому просить стягнути з нього на утримання дитини в розмірі 30% від усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Крім того, просить стягнути аліменти і на своє утримання, так як вона знаходиться декретній відпустці по уходу за малолітньою дитиною і просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 25% від заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач надала заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав письмові заперечення на позов, посилається на те, що він є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] і починаючи з дня народження дитини і по теперішній час, він не припиняв її утримувати та матеріально забезпечувати, та по можливості приймає участь у вихованні. Відповідач пропонував надавати допомогу в натуральній формі, але позивач відмовилася, він не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від заробітку. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дружину у розмірі 25% від заробітку, він визнає частково, а саме згоден сплачувати 10 %, так як матеріально у нього немає можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. На тепер він влаштувався, але ні одної заробітної плати ще не отримував, Суд дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, який був зареєстрований 25.01.2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 35. Від шлюбу маємо неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем. Відповідач з сім'єю не проживає, належної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст.184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що [PERSON] інших дітей немає, працездатний, на його утриманні ніхто не перебуває і тому може надавати відповідну матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки . За таких обставин, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини і в тому стягує аліменти в розмірі 1 / 4 частини від усіх видів заробітку відповідача. У відповідності з положеннями ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 84 ч.2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитини, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу Оскільки, позивач знаходиться декретній у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні, вона потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із чим, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно зі ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку доходу) другого з подружжя і ( або) у твердій грошовій сумі. Відповідач посилається на те, що зараз він працевлаштований, але не було надано документів про це та розмірі заробітної плати. Суд вважає необхідним стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/8 частини щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України та п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006 року розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати за судовий збір 551,20 грн. Рішення суду у відповідності до положень ст.367 ЦПК України підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved