Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»», третя особа: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02 серпня 2021 року на її адресу надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2021, ВП № 66128506, винесена на виконання виконавчого напису №56285 від 11.06.2021, виданого приватним нотаріусом Києва-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Вказує, що згідно з виконавчим написом на користь відповідача стягнуто 13 867,19грн. за кредитним договором № 014-23000-210308 від 21 березня 2008 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК».При цьому, у виконавчому написі вказано, що правонаступником усіх прав та обов`язків по кредитному договору є відповідач, на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2238/К від 07.05.2020. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням відповідного закону і є таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне.Так, підставою для видачі виконавчого напису є кредитний договір № 014-23000-210308 від 21 березня 2008 року, укладений з Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК».Сума заборгованості-13 867,19 грн., згідно з виконавчим написом, складається із: заборгованості за сумою кредиту - 10776,09 грн.; заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1541,09 грн.; заборгованості по штрафам - 1049,16грн. Акцентує увагу суду, що між позивачем та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» укладено кредитний договір № 014-23000-210308 від 21 березня 2008 року.Пунктом 1.2 договору для неї відкрито картковий рахунок № [NUMBER] .Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, банк надав позивачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на суму 30 000,00 грн. та на день відкриття цього договору встановив ліміт кредитної лінії в сумі 3000,00 грн.Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Зауважує, що порядок розірвання кредитного договору та погашення заборгованості врегульоване в п. 5.8 кредитного договору, котра вказує на право банку розірвати договір в односторонньому порядку в разі прострочення сплати заборгованості понад 91 календарних днів.Крім того, строк кредитування визначений в умовах надання кредитної картки «Visa Classic» тарифний пакет «Класичний», який встановлено «на строк дії картки».Строк дії картки, що видавалась 21 березня 2008 року сплинув через 4 роки - в березні 2012 року. Після чого, позивачу було видано іншу картку № [NUMBER] , строк якої також сплив у березні 2016 року. Після спливу строку дії банківської картки позивач більше жодних банківських карток ні від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», ні від відповідача не отримувала. Звертає увагу, що за період дії кредитного договору та дії банківських карток позивач користувалася кредитними коштами з картки та періодично сплачувала платежі на користь банку. За увесь період користування карткою вона сплатила на користь банку кошти в сумі 39 873 гривні 00 коп., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та наданими квитанціями про сплату коштів на користь банку.При цьому, згідно з банківських виписок руху коштів бо банківським карткам, котрі видавались до карткового рахунку позивача, за весь період дії банківських карток позивач отримала від банку кошти на загальну суму 27 760 гривень 00 коп. Разом з тим, зазначає, що періодично, знімаючи кошти з карткового рахунку та періодично повертаючи кошти на рахунок, вона сплатила на користь банку комісій та процентів в сумі 12 113,00 грн. Тож вважає, що вона добросовісно сплатила на користь банку кошти за користування картковим кредитом і повністю повернула кредит. При цьому, позивач останній раз здійснювала знімання готівки, користуючись банківською карткою ще 19 серпня 2014 року, знявши кошти в сумі 60.00грн. Останнє погашення кредиту в сумі 1000.00 грн. відбулося 11 березня 2016 року.Також зауважує, що після вказаного періоду позивач не отримувала ні нових банківських карток, ні коштів, а також не здійснювала та не вчиняла будь-яких дій на погашення заборгованості. Додає, що з урахуванням терміну дії картки - березень 2016 року, а також з урахуванням вимог, викладених в п.п. 1.4 та 5.8 кредитного договору у відповідача настало право вимоги з моменту порушення позивачем строку повернення чергового платежу. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору строки погашення заборгованості здійснюються щомісяця. Навіть з розрахунку того, що останній платіж позивачем здійснено 11 березня 2016 року, то вже 11 червня 2016 року у відповідача (правонаступника банку) виникло право вимоги щодо дострокового погашення кредиту та розірвання договору. Переконана, що строк позовної давності за кредитним договором в будь-якому випадку припинився 11 червня 2019 року. Між тим, наполягає, що згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Приймаючи до уваги загальний строк позовної давності - 3 роки з моменту виникнення права вимоги, навіть якщо якісь вимоги й залишились, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки при даних обставинах пред`явлена відповідачем грошова вимога не є безспірною. Крім того, акцентує увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Також обґрунтовує свою позицію тим, що з урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчиненя нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тож, зважаючи на викладене вище, посилаючись на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮУ від 22.02.2012р. №296/5, Перелік документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, Закон України «Про нотаріат», просить суд - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №56285 вчинений 11.06.2021 року Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. Крім того, просить судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 12.08.2021р. відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.31). Ухвалою суду від 12.08.2021р., з метою забезпечення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - зупинено стягнення (у межах виконавчого провадження № 66128506, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни) на підставі виконавчого напису № 56285 від 11.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 014-23000-210308 від 21.03.2008 року, - до набрання судовим рішенням законної сили (а.с.55-56). На виконання ухвали суду від 12.08.2021р. провадження у виконавчому провадженні №6612850 зупинено, що підтверджено постановою приватного виконавця Чупис Т.П. від 16.08.2021р. Ухвалою суду від 28.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не подано. Приватним нотаріусом Грисюк О.В. пояснення по суті позову не подані. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Олененко О.В. в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими, у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи. 13.12.2021 року судом отримано заяву представника позивача, адвоката Олененка О.В., зі змісту якої вбачається його прохання розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти постановлення заочного рішення судом. В судове засідання відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті Фінанс» не з`явився, будучи неодноразово повідомленим у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не інформував. Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу - Грисюк О.В., як третя особа, в судове засідання не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не інформував. Суд, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, відзив подано не було і відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомлено. Врахувавши думку представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 21.03.2008 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта Банк»» та [PERSON] укладено договір №014-23000-210308 на відкриття карткового рахунку та обслуговуваня платіжної картки (а.с.16-19). Відповідно до вказаного вище договору, банк надав [PERSON] кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000грн. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Банк самостійно не більше одного разу на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода до договору про зміну ліміту кредитної лінії сторонами не складається. Інформація щодо зміни кредитного ліміту та строки введення в дію зазначаються у щомісячній виписці або текстовим повідомленям на в електроному вигляді на номер мобільного телефону (п.1.3 договору). У зв`язку з укладенням вказаного вище договору, держателю [PERSON] було видано в користування кредитну картку за № [NUMBER] . 11.06.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис №56285, за яким звернуто стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 13367,19грн. на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» за кредитним договором №014-23000-210308 від 21.03.2008р. (а.с.15). Заборгованість про яку йдеться, складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 10776,09грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1541,94грн.; строкова заборгованість за штрафами - 1049,16грн., а всього - 13867,19грн. за період - 07.05.2020р. по 26.05.2021р. Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області - Чупис Т.П. за заявою стягувача - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс»» про примусове виконання вказаного вище виконавчого напису, відкрито виконавче провадження за №66128506, що підтверджується постановою про відкриття вказаного виконавчого провадження від 19.07.2021 року (а.с.12). В рамках вказаного вище виконавчого провадженя приватним виконавцем Чупис Т.П. 26.07.2021р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відсутні докази того, що ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» мала право звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо боржника [PERSON] , про наявність заборгованості, яка б виникла на підставі грошових зобов`язань. Крім того, відсутні будь-які переконливі докази направлення та отримання [PERSON] вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» про необхідність сплати боргу, чи вимоги про усунення порушень за будь-яким зобов`язанням, що виникло за договором. Слід зазначити, що сам по собі факт подання стягувачем документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 Цивільного Кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин - вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019р. за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019р. у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі №369/6415/17 від 26.02.2020 з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача, що викладені у позові. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» жодними належними, допустимими та переконливими доказами не спростовано доводи позивача, як і не надано відзив на позов та документи, які б підтверджували його право звернення до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису відносно [PERSON] , документи, які б підтверджували наявність боргових зобов`язань останньої, безспірність розміру заборгованості та підтвердження направлення і отримання [PERSON] , вимоги про усунення порушень. Тобто, відповідач не скористався своїм правом на подання доказів на спростування позиції позивача. Тож, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису №56285 від 11.06.2021р. таким, що не підлягає виконанню - підлягають до задоволення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки судом встановлено порушення прав та інтересів позивача, а також той факт, що відповідачем під час розгляду справи не доведено законності вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів з [PERSON] на його користь. Тож, у контексті наведеного, суд вважає, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання підлягає задоволенню, як обґрунтований і доведений. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір, відповідно до квитанції №33862351 від 11.08.2021 в сумі 908,00 грн. за подання позовної заяви (а.с.1) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454,00грн. (квитанція №33862490 від 11.08.2021р. (а.с.9), а тому такі судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Ухвалою суду від 12.08.2021р. з метою забезпечення позову [PERSON] , зупинено стягнення (у межах виконавчого провадження №66128506, що перебуває у провадженні Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Петрівни) на підставі виконавчого напису №56285 від 11.06.2021р., вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В., до набрання судовим рішенням законної сили (а.с.55-56). Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження, реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення. Частинами 1, 4 статті 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.08.2021, підлягають скасуванню, оскільки необхідність у таких заходах забезпечення позову на теперішній час відпала, оскільки судом повністю задоволені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таке рішення суду не порушує права та інтереси учасників справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved