Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держава Україна, разом із матір'ю без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2013 по 01.02.2017. Шлюб розірвано відповідно до рішення Старобільського районного суду від 20.02.2017. Фактично шлюбні стосунки з відповідачем припинені з лютого 2017. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, позивач утримує сина без його допомоги. Вона має намір повести дитину за кордон з метою оздоровлення, отримання повноцінної медичної допомоги. Позивач має намір поїхати на медичне обстеження на територію, яка контролюється державою Україна та за кордон, що буде сприяти розширенню кругозору дитини. Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини на території України та за межі державного кордону України, в нотаріальному порядку, але не заперечує проти позовних вимог. Проте не аргументує свою відмову. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка шкодить інтересам дитини. З цих підстав позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи служби у справах дітей Старобільської РДА Артеменко В.В. в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій просила прийняти рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20 липня 2013 року, 20 грудня 2017 року шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.04.2015 року сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п. п. 1.4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Отже за змістом наведених норм, питання про виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку, у разі відсутності згоди одного з батьків, вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, мети виїзду. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, об'єктом захисту позовного провадження є порушене, невизнане або оспорюване право чи охоронюваний законом інтерес. Як вбачається з матеріалів справи будь-який спір, порушення, не визнання або оспорювання прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів у даному випадку відсутній. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не заперечує проти надання дозволу на вивезення дитини [PERSON], [INFO] а, відповідно до п. п. 1.4 Правил виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача оскільки спір відсутній та існує спеціальний порядок оформлення дозволу на виїзд дитини за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків проти якого відповідач не заперечує. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст.ст.141 Сімейного кодексу України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57,

Outcome: dismissed