Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки і піклування Сокальської РДА про визначення місця проживання дитини: [PERSON] 2010 року народження. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Сокальського районного суду Львівської обл. від 08 травня 2013року шлюб між нею та відповідачем, [PERSON], було розірвано. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу позивачка, [PERSON], відмовилася від вимоги про проживання доньки [PERSON] з нею та погодилася на проживання дитини з батьком, [PERSON], про що вона написала відповідну заяву. Причиною написання такої заяви був її батько, [PERSON], який проживає разом з нею та страждає психічним захворюванням і мав на той час загострення хвороби і тому вона, переживаючи за доньку вирішила залишити її проживати разом з батьком. Проте ця заява не означала що вона відмовилась від піклування дочкою і що дочка має проживати з батьком постійно. Позивачка заявляє, що усвідомлює відповідальність за виховання та піклування про дитину, любить свою донечку і спроможна забезпечити її всім необхідним, створити для неї належні соціально-побутові умови проживання, забезпечити духовний та розумовий розвиток дитини. З 25.06.2013року позивачка вийшла заміж за [PERSON], який має постійне місце роботи та матеріально забезпечує сім'ю. Позивачка стверджує, що відповідач не може належним чином забезпечити догляд за дитиною, соціально-побутові умови в с. Тартаків Сокальського р-ну гірші ніж в Сокалі, відповідач вживає алкогольні напої, що негативно впливає на виховання дитини. Відповідач, [PERSON], подав до суду зустрічний позов в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON] [INFO] разом з ним, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка, [PERSON] до дитини майже не навідується, має місце неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків, оскільки відповідачка не навідуючись до дитини, не підтримуючи з нею постійного контакту не могла належним чином піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка постійно ухиляється від обов'язку утримувати дитину, що стало причиною йог звернення до суду за стягненням аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] Рішенням Сокальського районного суду від 11.10.2013р. у справі 3 454/2736/13-ц позов було задоволено. Незважаючи на зазначене рішення суду, відповідачка відмовилася в добровільному порядку сплачувати кошти на утримання доньки, у зв'язку з чим він змушений був звернутися до ВДВС Сокальського РУЮ з заявою про примусове виконання рішення суду, проте, незважаючи на відкриття виконавчого провадження, відповідачка не сплатила жодного платежу аліментів на утримання дитини, тобто, систематично, з жовтня 2013 року ухиляється від виконання обов'язку утримувати доньку. Серед інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи [PERSON] просить врахувати також факт, що разом з відповідачкою проживає її батько - [PERSON], 1960р.н., який був визнаний винним у скоєнні зґвалтування, тобто, злочину проти статевої свободи жінки, і до нього, як до особи, яка не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, було застосовано примусові заходи медичного характеру. [PERSON], заявляє, що нещодавно Сокальським районним судом було відмовлено у задоволенні подання про звільнення [PERSON] 1960р.н. від застосування примусових заходів медичного характеру. Відповідачка пропонує обрати доньці місце проживання разом з особою, яка не може усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, що є потенційно небезпечним для дитини, [PERSON]вважає, що проживання доньки разом з особою, яка здійснила посягання на статеву свободу жінки може негативно вплинути на виховання дівчинки та її психічне здоров'я. [PERSON] вважає, що суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, посилається на те, що з позовної заяви [PERSON] та доданих матеріалів можна зробити висновок, що [PERSON] не має самостійного доходу, а перебуває на утриманні у свого чоловіка. [PERSON] пояснює, що дитина забезпечена окремою кімнатою в будинку, на подвір'ї облаштовано дитячий майданчик(гойдалка та ін.). За час проживання у дитини склалися сталі зв'язки з оточенням: з мешканцями будинку, сусідами, однолітками. З 01 жовтня 2013року дочка відвідує Романівський НВК - садочок де також має звичну для себе атмосферу та оточення. [PERSON] пояснює, що любить дочку і я має змогу забезпечити її всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем укладений трудовий договір який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Він постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у нього з донькою психологічний контакт, прив'язаність один до одного. [PERSON] зазначає, що відповідно до розпорядження Сокальської РДА № 446 від 10.10.2013р. визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки. Зазначений порядок дотримується ним, порушень порядку з його боку не було, права відповідачки на спілкування з донькою не порушені, не має наміру перешкоджати відповідачці в здійсненні її прав та обов'язків щодо дитини. В судовому засіданні Позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили задоволити позов у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити.. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечили, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зустрічний позов підтримали та просили його задоволити у повному обсязі з підстав наведених у зустрічній позовній заяві. Представник третьої сосби Томашівська М. І. проти позову заперечила в повному обсязі та пояснила наступне, що дитина проживає з відповідачем, позивачка сама віддала дитину відповідачу. Позивачка проживає разом із своїм батьком, батько позивачки хворий а тому малій дитині небезпечно жити з позивачкою, так як у батька позивачки стаються загострення хвороби. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2010 року позивачка, одружилася з відповідачем, [PERSON], від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] [INFO]. Рішенням Сокальського районного суду Львівської обл. від 08 травня 2013року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ухвалою Сокальського районного суду Львівської обл. від 08 травня 2013року закрито провадження по справі в частині позовної вимоги про залишення доньки з позивачкою на підставі заяви самої позивачки про відмову позову. В заяві позивачка повідомила суду, що вони з відповідачем дійшли згоди про проживання неповнолітньої [PERSON] з батьком, [PERSON] Претнзій щодо спільного проживання дочки з батьком позивачка не має. Зазначений факт підтверджується копією заяви позивачки. Відповідно до розпорядження Сокальської РДА № 446 від 10.10.2013р. визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки, [PERSON] [INFO] наступним чином у І, ІІІ суботу місяця з 10.00год до 18.00год, у ІІ, ІV неділю місяця з з 10.00год до 18.00год., без присутності батька, [PERSON], за місцем реєстрації дитини, [ADDRESS]. Про факти порушення зазначеного порядку зі сторони [PERSON] позивачка не заявляла, порушень прав позивачки на спілкування з дитиною та участь у вихованні дитини судом встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення цього питання. Судом на підставі актів комісії Тартаківської сільської ради від 29.08.2012р., 06.11.2012р., 16.01.2013р., 07.03.2013р. встановлено, що [PERSON] з 29 серпня 2012 року проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, донька ще до розірвання шлюбу між сторонами проживала і надалі тривалий час проживає разом з батьком окремо від матері. При цьому тривалість проживання разом з батьком слід оцінювати з врахуванням віку дитини, який становить 3 роки і 8 місяців із яких 1 рік і 9 місяців дитина проживає разом батьком, тобто, майже половину свого віку дитина провела разом з батьком у його будинку. Крім того, судом на підставі актів комісії Тартаківської сільської ради від 16.01.2013р., 07.03.2013р. встановлено, що в цей період мати майже не навідувалась до дитини. Оскільки зазначені акти складені задовго до виникнення спору між сторонами, у їх складенні брали участь секретар сільської ради, спеціаліст-землевпорядник та депутат сільської ради, а також обставини, викладені в актах підтвердили своїми підписами сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивачкою зазначені обставини не спростовані, клопотання про допит осіб, які підписали акти позивачкою не заявлялися. Крім того, обставини, викладені актах частково підтверджуються Актами обстеження житлових умов заявника № 6 від 26.03.2013р. та № 12 від 27.05.2013р. відповідно до яких проводилося обстеження умов проживання позивачки в [ADDRESS], і де комісія КП «Сокальжитлокомунсервіс» та сусіди позивачки підтвердили, що донька не проживає за даною адресою з серпня 2012р. Судом береться до уваги, що про зазначені обставини повідомлено значною кількістю осіб, зокрема і посадових осіб Тартаківської сільради та КП «Сокальжитлокомунсервіс», а також, сусідами як позивачки так і відповідача, акти складено в різний час, до початку спору між сторонами, особи, які брали участь у складанні актів не зацікавлені у вирішенні спору, достовірність висновків не спростована сторонами. Оцінюючи ці докази в сукупності суд приходить до висновку достовірність інформації, наведеної у актах та доведеність фактів, викладених у них. Відповідно до розпорядження Сокальської РДА № 446 від 10.10.2013р. судом встановлено, що [PERSON] звернулася з заявою про визначення способу участі у вихованні доньки тільки 14 вересня 2013 року, тобто, більше ніж через рік після того як дитина переїхала до батька. Судом на підставі пояснень сторін встановлено, що рішення про переїзд дитини до с. Тартаків сторони прийняли разом, добровільно. Також судом на підставі пояснень сторін встановлено, що під час проживання доньки у с. Тартаків не було жодних перешкод у спілкуванні доньки з позивачкою, а позивачка з власної ініціативи обмежила спілкування з дитиною і тільки після прийняття розпорядження Сокальської РДА № 446 від 10.10.2013р. почала навідуватися до дитини регулярно. Відповідно до ч. 1 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи вимоги ч.1 та 2 ст. 150 Сімейного кодексу України суд приходить до висновку, що виконання обов'язків, передбачених статтею, вимагає від батьків тривалого і щоденного спілкування з дитиною, уваги до її потреб, постійного контакту з дитиною, а отже, тривала перерва в спілкуванні з дитиною з власної ініціативи позивачки свідчить про неналежне виконання нею своїх батьківських обов'язків. Судом не встановлено жодних фактів перешкоджання позивачці у виконанні її батьківських обов'язків, а отже, суд вважає доведеним факт неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України. В той час у наведених вище актах міститься інформація про те, що батько, [PERSON], весь час опікується дитиною. З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що ця обставина є доведеною, оскільки оцінка доказам надавалася судом вище. Тобто, зі сторони [PERSON] мало місце належне виконання своїх обов'язків та постійна опіка над дитиною. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Сокальського районного суду від 11.10.2013р. у справі 3 454/2736/13-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [PERSON] відмовилася в добровільному порядку сплачувати кошти на утримання доньки, у зв'язку з чим [PERSON] змушений був звернутися до Відділу Державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції з заявою про примусове виконання рішення суду. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями рішення Сокальського районного суду від 11.10.2013р. у справі 3 454/2736/13-ц та довідки ВДВС Сокальського РУЮ № 3738 від 14.05.2014р. Відповідно до зазначеної довідки за період з 01.10.2013р. по 30.04.2014р. [PERSON] аліменти на користь [PERSON] не сплачувала. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, оскільки відносно [PERSON] судом було обрано спосіб утримання у вигляді сплати 350, 00 грн. щомісячно, то зазначений обов'язок підлягає виконанню [PERSON] саме у спосіб визначений судом. Таким чином, суд вважає доведеною обставину, що [PERSON] неналежно виконує батьківський обов'язок з утримання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Згідно додатків до позовної заяви та пояснень наданих позивачкою в судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] на момент подання позову та на момент розгляду справи немає постійного місця праці або іншого самостійного доходу, перебуває на утриманні чоловіка [PERSON] Згідно копії трудового договору [PERSON] має постійну роботу та отримує стабільний дохід. Згідно пояснень [PERSON], наданих у судовому засіданні, він уже тривалий час працює на цій роботі, але раніше працював неофіційно. На даний час трудові відносини з працедавцем приведені у відповідність до трудового законодавства. Таким чином, суд вважає, що передача дитини для проживання з [PERSON] суперечить вимогам ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги… інші обставини, що мають істотне значення для вирішення цього питання. Серед інших обставин судом було досліджено висновки органу опіки і піклування Сокальської РДА відповідно до яких належні умови для проживання дитини створено, як за місцем проживання матері так і за місцем проживання батька. Також судом на підставі довідки про склад сім'ї, яка була долучена позивачкою до позовної заяви, встановлено, що разом з [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS] проживає її батько - [PERSON], 1960р.н. В судовому засіданні за клопотанням відповідача було витребувано та досліджено матеріали кримінальної справи про застосування примусових заходів медичного характеру щодо [PERSON] [INFO]. та матеріали розгляду подання КЗ СРР ЛО «Сокальської ЦРЛ» про скасування надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], копії окремих документів цих проваджень за клопотанням відповідача долучено до матеріалів справи. На підставі огляду зазначених документів судом встановлено що відповідно до постанови Сокальського районного суду від 29 квітня 2010року встановлено що [PERSON] застосувавши фізичне насильство до жінки, погрожуючи їй фізичною розправою, насильно задовольнив свою статеву пристрасть неприроднім способом, завдавши при цьому жертві легкі тілесні ушкодження. Вина [PERSON] у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України доведена повністю. Відповідно до акту №301 стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 02.12.2009р. [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії з дефектом особи в емоційно-вольовій сфері, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом було застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру - госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Постановою Сокальського районного суду від 24 березня 2011р. застосування до [PERSON] примусових заходів медичного характеру змінено на надання йому амбулаторної психіатричної допомоги. В подальшому до Сокальського районного суду надійшло подання головного лікаря КЗ СРР ЛО «Сокальської ЦРЛ» про скасування надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON] 04.12.2013р. до суду надійшла заява представника КЗ СРР ЛО «Сокальської ЦРЛ» про залишення без розгляду подання про скасування надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON] оскільки у хворого загострення перебігу захворювання. Постановою Сокальського районного суду від 05.12.2013р. в задоволенні подання головного лікаря КЗ СРР ЛО «Сокальської ЦРЛ» про скасування надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON] відмовлено. Відповідно до ст.. 92 КК України метою застосування примусові заходи медичного характеру є обов'язкове лікування особи та запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 94 ККУ надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку є одним з видів примусових заходів медичного характеру. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи до [PERSON] застосовуються примусові заходи медичного характеру метою яких є обов'язкове лікування особи та запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, а отже, спростовується твердження позивачки про те, що відпала обставина, якою вона керувалася погоджуючись на те, щоб залишити дитину проживати разом з батьком. Також суд приходить до висновку, що зазначена обставина має істотне значення для вирішення спору і враховуючи хворобу [PERSON], його нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та необхідність у застосуванні примусових заходів медичного характеру для запобігання вчиненню [PERSON] суспільно небезпечних діянь суд приходить до висновку що спільне проживання [PERSON] [INFO] в одній квартирі з [PERSON] негативно вплине на розвиток дитини, її психічний та емоційний стан, може бути небезпечним для дитини. Позивачкою не надано доказів і судом у судовому засіданні не встановлено доказів твердженням позивачки про те, що [PERSON] не може забезпечити належного догляду за дитиною, постійно відлучається, залишає дитину під наглядом своєї хворої матері. Також не знайшли підтвердження твердження позивачки про часте вживання відповідачем алкогольних напоїв. Відмовляючи в задоволенні первісного позову суд виходив з таких обставин: наявність встановлених фактів неналежного виконання своїх батьківських обов'язків позивачкою, відсутність у неї самостійного доходу та неможливість створити за місцем її проживання належних умов для розвитку та безпеки дитини у зв'язку з проживанням разом з позивачкою особи до якої застосовано примусові заходи медичного характеру. Задовольняючи зустрічний позов судом враховано інтереси дитини, проживання дитини протягом багатьох років з батьком у звичній для дитини обстановці, де дівчинка постійно перебуває, відвідує садочок, має стійке коло спілкування. Судом також враховано рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, відсутність протипоказань для помешкань обох батьків щодо проживання в них дитини та наявність у обох батьків належних соціально-побутових умов. Проживання дитини з батьком не позбавляє маму дитини права на спілкування з дитиною та участь у вихованні дитини. Як встановлено судом зазначене право матері не порушується.

Outcome: approved