Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 23 червня 2005 року. Під час спільного подружнього життя у них народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем не склалися. Відповідач почав проявляти агресію та насильство по відношенню до позивача, що для неї є неприпустимим. Припинили з відповідачем сімейні стосунки з 1 березня 2016 року, коли відповідач вигнав її з дітьми з квартири, де вони до цього разом проживали. Позивач вважає, що відновити сімейні стосунки з відповідачем неможливо, просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позові. Відповідач [PERSON] вимоги позивача не визнав, зазначив суду, що відносини між ним та позивачем зіпсувались через зраду позивача, але не зважаючи на це він не хоче розлучатись і хоче надалі зберегти сім*ї. Наполягав на примиренні між ним та позивачем. Ухвалою суду від 5 травня 2016 року сторонам наданий час для примирення терміном один місяць. Після спливу даного строку позиція позивача не змінилась. Відповідачем будь-яких даних на підтвердження отримання позитивного результату з цього питання, суду не надано. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2005 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 255 (а.с. 6). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 3-5). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, вважає, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін, небажання позивача жити надалі з відповідачем однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений, питання про місце проживання дітей та питання їх матеріального забезпечення перед судом не порушувалось. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в наданій письмовій заяві вказала про своє бажання надалі носити своє дошлюбне прізвище «Сак», що є виключно її правом і не потребує згоди відповідача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved