Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши в обґрунтування своїх вимог, що з відповідачем [PERSON] вона знаходиться в юридичному шлюбі з 07 вересня 2001 року. Спільних дітей від сумісного подружнього життя не мають. З квітня місяця 2015 року вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки і перестали вести спільно господарство. Подружні стосунки з відповідачем не склалися, оскільки відповідач не виконував чоловічі обовязки у повсякденному житті та побуті, не надавав матеріальної допомоги, інколи не ночував вдома. Вважає, що відновити відносини між ними неможливо, тому просить суд їх шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи по суті повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи двічі був повідомлений належним чином. Враховуючи позицію позивача, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд вважає необхідним розглянути дану справу заочно за відсутності сторін у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2001 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Димитровського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом № 233 (а.с. 12). Згідно довідки Приватного підприємства «Домінант-Сервіс», [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS]., згідно довідки до акту огляду МСЕК [PERSON] є інвалідом ІІІ групи (а.с.13,15). Позивач відновлювати сімейні стосунки та зберігати шлюб не бажає, вважає, що їх сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя неможливе і що не розірваний шлюб буде порушувати їх особисті інтереси в подальшому. Згідно частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. Досліджені докази по справі, позиція сторін та їх небажання жити однією сімєю дають суду підстави для висновку про неможливість збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між подружжям, не дають підстав вважати, що збереження шлюбу та їх подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спір майнового характеру не заявлений. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в наданій письмовій заяві вказала про своє бажання надалі носити своє шлюбне прізвище «Васильєва», що є виключно її правом і не потребує згоди позивача чи будь-якої іншої особи. У позові про розірвання шлюбу, між сторонами неможливо встановити ступінь винуватості будь-якої сторони, у звязку з чим, суд вважає необхідним залишити судові витрати на рахунку сторони, що звернулась з позовом про розірвання шлюбу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved