Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила поділити спільне майно будинок з надвірними будівлями №18 по вул.Маріупольській у м.Кіровограді, визнавши за нею право власності на 2/3 частини будинку №18 по вул.Маріупольській, що у м.Кіровограді, залишивши у власності [PERSON] 1/3 частину зазначеного будинку. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1966 року, при цьому 07 липня 1967 року між нею та виконкомом міської ради народних депутатів відділом комунального господарства було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю 3-ох кімнат. 14 листопада 1969 року було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. 01 жовтня 1070 року прийомною комісією було складено акт за №223. Відповідно до технічного паспорта станом на 1989 рік, складеного ОКП «КООБТІ» будинок по вул.Маріупольська, 18, що у м.Кіровограді складається з 4-ох житлових кімнат, загальною площею 80, 7 кв. м, та знаходиться на земельній ділянці площею 617 кв.м. Крім того, позивач зазначила, що з 09 березня 1995 року їй встановлена 2-га група інвалідності безстроково, в свою чергу, відповідач, хоч і перебуває у шлюбі, має іншу сімю, не погоджується на добровільний поділ спільного майна подружжя, вважаючи, що його частка у спільному майні є більшою, у звязку з чим, позивач вважає, що, оскільки, вона є інвалідом 2-ої групи безстроково, самостійно не може здійснювати догляд за собою, потребує матеріальної допомоги, має витрачати багато часу на придбання ліків та їх доставку, на підставі чого при поділі в судовому порядку спільного майна подружжя слід відступити від начала рівності часток подружжя, збільшивши її частку у спільному майні подружжя до 2/3 частини, а відповідачу має бути визначена 1/3 частина спільного майна подружжя. Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, додатково зазначивши на їх обґрунтування, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи, не може самостійно рухатися, їй потрібна стороння допомога та догляд, у звязку з чим вона потребує більшої площі, де зможе знаходитися особа, яка буде здійснювати за нею догляд. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо поділу спільного майна подружжя, при цьому, не відступаючи від засад рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна, просив поділити майно будинок №18 по вул.Маріупольській у м.Кіровограді в рівних частинах, тобто по 1/2 частині. Крім того, зазначив, що позивач за станом здоровя дійсно не може самостійно вільно пересуватися, в свою чергу, він особисто надає їй допомогу, готує їжу, прибирає, купує ліки та медичні препарати, в розпорядженні дружини в наявності дві кімнати, будь-які сторонні особи, які б здійснювали догляд за позивачем в будинку відсутні та не проживають. Крім того, зазначив, що у них спільний бюджет, вони спільно ведуть господарство, а отримані ними пенсії витрачаються на придбання продуктів харчування, ліків та медичних препаратів, засобів особистої гігієни, необхідних позивачу, оплату комунальних послуг. Окрім того, відповідач заперечив факт наявності у нього іншої сімї. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, які регулюють спірні правовідносини, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач [PERSON] з 22 квітня 1966 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було укладено в міському бюро ЗАГС м.Кіровограда, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії VIII-УР №267160, актовий запис за №532ю Судом також встановлено, що під час шлюбу сторонами було спільно нажито майно: нерухоме майно житловий будинок №18 з надвірними будівлями по вул.Маріупольській у м.Кіровограді, про що свідчить договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 27.12.1967 року №2-9825, посвідчений 27 грудня 1967 року державним нотаріусом першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-9625, акт готовності №223 від 26 жовтня 1970 року. Відповідно до архівної довідки №117568-714-17/20 від 13 жовтня 2015 року ОКП «КООБТІ» будинок №18 по вул.Маріупольській у м.Кіровограді за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» належить [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27 грудня 1967 року №2-9825 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора), акт готовності від 26.10.1970 року. Зазначені обставини представником позивача та відповідачем не заперечувалися, на підставі чого є такими, що не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Аналогічне положення закону було закріплено й у ст.ст. 22, 28 КпШС України (в редакції 1963 року), який був чинний на час придбання сторонами спірного майна (квартири та транспортного засобу). Будинок №18 по вул.Маріупольській у м.Кіровограді був набутий сторонами у шлюбі, а відтак є обєктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, що не заперечувалося сторонами по справі, а тому їх частки є рівними. Будь-якої домовленості між сторонами щодо їх часток у праві власності на зазначене спірне майно не було. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України). Позивач [PERSON], предявляючи до суду позов про поділ майна подружжя, на обгрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем [PERSON] згоди про поділ спільного майна подружжя (будинку) не досягнуто, при цьому, зазначене майно за відсутності домовленості щодо його поділу з відповідачем, позивач просила розділити в судовому порядку, відступивши від засад рівності часток, збільшивши при цьому її частку у спільному майні подружжя до 2/3 частини, посилаючись при цьому, як на обставини, що мають істотне значення, на те, що вона є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання безстроково, самостійно не може здійснювати догляд за собою, потребує матеріальної допомоги, має витрачати багато часу на придбання ліків та їх доставку. Судом відзначається, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували наявність, відповідно до Закону, істотних обставин або підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя. При цьому, зазначені вище доводи позивача, які підтримані під час судового розгляду справи представником, не є, на переконання суду, тими істотними обставинами, за яких суд може відступити від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна. Не приймаються також судом до уваги як на обґрунтування позовних вимог, зазначені в позові обставини, за якими відповідач має іншу сімю, оскільки такі (обставини) заперечувалися відповідачем, та не підтверджувалися належними доказами, і, більш того, під час судового розгляду справи представник позивача також просив не брати їх до уваги з підстав їх недоведеності. З огляду на викладене вище, виходячи з положень ст.11 ЦПК України, в межах заявлених позивачем позовних вимог та, виходячи з підстав позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та в порядку поділу спільного майна подружжя, слід визнати за позивачем [PERSON] та за відповідачем [PERSON] за кожним відповідно право власності на 1/2 частину будинку №18 з надвірними будівлями по вул.Маріупольській м.Кіровограді. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3 ст.88 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, зокрема, Законом України «Про судовий збір». Встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ-ої групи, та, відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Юридично-експертна компанія «Юрконсалтінг» від 22 квітня 2015 року, ринкова вартість обєкту оцінки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою м.Кіровоград, вул.Маріупольська, 18 складає 455 485 грн., 1/2 частина від зазначеної вартості становить 227 742 грн. 20 коп., на підставі чого та виходячи з положень п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial