Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дніпровського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві, ГТЮУ у м. Києві, Міністерства юстиції України про зняття арешту з нерухомого майна мотивуючи вимоги тим, що йому на праві власності належить ? частини квартири [ADDRESS]. Так ? частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №58-300 від 14.11.2002 року та ? частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2016 року. Під час проведення оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] було встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27.05.2016 року , на майно позивача 13.10.2004 року Десятою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця № 143/14 від 04.04.2004 року. На підставі вказаних відомостей державний реєстратор Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кулик Н.М. внесла відповідний запис про арешт нерухомого майна на підставі свого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.04.2013 року. Листом начальника відділу Дніпровського районного ВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хорішко О.О. повідомлено, що виконавчі документи стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не вбачається можливим. Документообіг відділу по 2013 рік було знищено за перебігом терміну зберігання, а тому рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Дніпровського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився. Надали до суду заперечення відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог до ГТУЮ у м. Києві, оскільки відсутні будь-які нормативно-правові обґрунтування позовних вимог. Представник відповідача Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить ? частини квартири [ADDRESS]. Так ? частина належить на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №58-300 від 14.11.2002 року, що також підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ? частина квартири належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2016 року та підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27.05.2016 року, на майно позивача 13.10.2004 року Десятою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця № 143/14 від 04.04.2004 року. Відповідно до листа начальника відділу Дніпровського районного ВДВС міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хорішко О.О. повідомлено, що виконавчі документи стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту з майна не вбачається можливим. Документообіг відділу по 2013 рік було знищено за перебігом терміну зберігання та рекомендовано звернутися до суду. Оскільки, виконавчі документи стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, а документообіг відділу по 2013 рік знищено, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішенням спірного питання. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «По виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. За приписами ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно до положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи наявність накладеного арешту на 3/4 частини квартири [ADDRESS], неможливість скасування даного арешту в позасудовому порядку та відсутність на виконанні у Дніпровському районному ВДВС м. Києва виконавчих документів стосовно позивача [PERSON], суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зняття арешту з ? частини квартири та необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого арешту. Суд критично ставиться до заявлених позивачем позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Міністерства юстиції України. Оскільки позивачем не було надано суду будь-яких доказів звернення про захист свого порушеного права та отримання відмови у даному захисті вказаними відповідачами. Жодного посилання в цивільному позові на обґрунтування позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у м. Києві та до Міністерства юстиції України позивачем не наведено. У зв'язку з вищевикладеним позов підлягає задоволенню частково, а саме у частині пред'явлення позовних вимог до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: partial