Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні, в обгрунтування якого вказала, що з відповідачем по справі вона знаходилася у трудових відносинах з 03.04.2002 року по 31.12.2014 року. Наказом по підприємству від 31.12.2012 року № 248к її було звільнено з посади провідного інженера за ст.36 п.6 КЗпП України. У порушення ст.116 КЗпП України при розрахунку їй не виплатили кошти в сумі 10212 грн. 73 коп. 16.01.2015 року відповідач виплатив їй 1114 грн., а 10.03.2015 року - 1000 грн., тобто на даний час заборгованість по заробітній платі за винятком здійснених виплат складає 8098 грн. 73 коп. Також, оскільки з нею не був проведений повний розрахунок при звільненні, вона вважає, що відповідач повинен сплатити її середньомісячну заробітну плату за весь термін затримки до повного з нею розрахунку. Загальна затримка розрахунку при звільненні на кінець березня становить: 5131,84 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 3 місяці = 15395 грн. 52 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати в сумі 8098 грн. 73 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15395 грн. 52 коп., а всього 23494 грн. 25 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, уточнивши, що вона просить стягнути з відповідача її середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за три місяці з січня по березень 2015 року включно. Також позивач зазначила, что сертифікат про форс-мажорні обставини, на який посилається відповідач, носить рекомендаційний характер, не торкається питання заробітної плати і обмежений у часі датою його надання, у випадку з відповідачем - це 23.10.2014 року. З 15.12.2014 року відповідач змінив юридичну адресу в м.Димитров Донецької області. Структурні підрозділи відповідача Маріупольський та Краматорський відділи своє місце розташування не змінювали. У грудні 2014 року підприємство нарахувало їй премію. Представник відповідача державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» Любімова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечуючи проти позову в частині виплати середньомісячного заробітку в сумі 15395 грн. 52 коп., оскільки вини у несвоєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі в діях підприємства не має, тому що відповідач у своїй діяльності стикнувся з обставинами непереборної сили. Підприємство проводило свою діяльність в м.Донецьк, де проходить активна фаза антитерористичної операції, ведуться бойові дії, територія не контролюється українською владою, і тому на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей», наказу Державної служби гірничого надзору та промислової безпеки України від 17.11.2004 року № 151 «Про переміщення бюджетних установ, підприємств, що належать до сфери управління Держгірпромнагляду» вимушено було виїхати в м.Димитров Донецької області. При переїзді було втрачено багато клієнтів, більшість з клієнтів невзмозі сплатити заборгованість тому, що також знаходяться та ведуть свою діяльність в зоні проведення АТО. Влада так званої «ДНР» націоналізувала майно підприємства, було втрачено дорогі прибори та документацію. У зв'язку з вищезазначеним відповідачем отримано від Торгово-промислової палати України сертифікат про настання форс-мажорних обставин з 30.08.2014 року. Зараз підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, має прострочене податкове зобов'язання, непогашені боргі по заробітній платі та інші борги. В грудні місяці на підприємстві відбулося масове звільнення працівників (74 особи), яким розмір нарахованих при звільненні сум перевищив один мільйон гривень. Підприємство робить все можливе щодо погашення дебіторської заборгованості, погашення якої відбувається з сум, які відповідач отримує від поточної діяльності. Тому запорука повернення заборгованості є прибуткова діяльність відповідача. Для цього на підприємстві було створена економічна комісія, яка розробила звходи для відновлення платоспроможності та графік погашення заборгованості по заробітній платі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 03.04.2002 року по 31.12.2014 року знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працюючи останні п'ять років на посаді провідного інженера відділу, була звільнена за ст.36 п.6 КЗпП України у зв'язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.4-13). Згідно за довідкою відповідача від 17.04.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] на момент її звільнення складала 10212 грн. 73 коп. В січні та лютому 2015 року позивачу виплачено 1114 грн. та 1000 грн. відповідно. Всього заборгованість позивача із заробітної плати за станом на 14.04.2015 року становить 8093 грн. 73 коп., що на 5 грн. менше, чем заявлено позивачем. Дану суму позивач не оспорює. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на заробітну плату; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно за ст.116 КЗпП України при звільнені робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Оскільки у порушення наведених правових норм трудового законодавства до теперішнього часу відповідач не розрахувався у повному обсязі з позивачем, заборгованість із заробітної плати позивача в сумі 8093 грн. 73 коп. підлягає стягненню з підприємства на її користь. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки відповідача від 14.04.2015 року, проти якої позивач не заперечує, заробіток [PERSON] в жовтні 2014 року за 31 календарний день склав 4881 грн. 29 коп., у листопаді 2014 року за 30 календарниї днів - 8143 грн. 66 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача складає 213 грн. 52 коп. ((4881,29 грн. + 8143,66 грн.) : (31 день + 30 днів)). Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 (далі за текстом Порядок). Оскільки середньоденний заробіток позивача розраховано із календарних днів, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен бути розрахований також із врахуванням календарних днів. Позивач просить суд стягнути її середній заробіток за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 15395 грн. 52 коп., виходячи із середньомісячного заробітку 5131 грн. 84 коп., що не відповідає вимогам вищевказаного Порядку. У відповідності до вимог Порядку за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року середній заробіток за час затримки розрахунку позивача складе: 213 грн. 52 коп. х 90 календарних днів (31+ 28+31) = 19276 грн. 80 коп. Між тим, як зазначено вище, позивач просить стягнути з відповідча на свою користь 15395 грн. 52 коп. Саме ця сума підлягає задоволенню в цій частині позовних вимог, оскільки суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справу виключно в межах заявлених позивачем вимог. Суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо відсутності вини в діях підприємства у несвоєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі. Згідно сертифікату № 1100 від 23.10.2014 року про форс-мажорні обставини, на який в обгрунтування своєї позиції посилається представник відповідача, Торгово-промислова палата України засвідчила настання форс-мажорних обставин підприємству з 30.08.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків і обов'язкових платежів. Обставини непереборної сили пов'язані з територіями, де проводиться антитерористична операція. Оскільки підприємство з грудня 2014 року, а структурні підрозділи відповідача без зміни свого місця розташування, здійснюють свою господарську діяльність на території, підконтрольній українській владі, зазначений сертифікат, не може бути взятий судом, як доказ на підтвердження відсутності вини підприємства у порушенні строків виплати належних звільненому працівникові сум, оскільки форс-мажорні обставини перестали існувати для відовідача і ніяким чином не торкалися питань заробітної плати, зокрема, виниклої поза межами активної фази АТО заборгованості позивача. Скрутне фінансове становище, на яке у своєму запереченні звертає увагу представник відповідача, не виключає відповідальності підприємства. У порядку ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial