Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі з 1999 року. У 2000 році, у період шлюбу, було придбано квартиру [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу оформлено на ім`я відповідача [PERSON] , однак кватира є спільною сумісною власністю подружжя. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя та відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на 1/2 частину вказаної квартири, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Представник [PERSON] - адвокат Яцишин О.Й. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру (житлове приміщення) [ADDRESS] ; здійснити поділ майна подружжя та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 частину квартири (житлового приміщення) [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4789,60 грн. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калюжний Д.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили суду, що квартира (житлове приміщення) [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплена не за кошти сім`ї [PERSON] та [PERSON] , а куплена за кошти батьків відповідача [PERSON] . Суд, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1.\~ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 1999 року між [PERSON] (дівоче прізвище) та [PERSON] був зареєстрований Очеретуватською селищною радою Магдалинівського району Дніпропетровської області шлюб, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу та складено актовий запис за №01. При укладенні шлюбу [PERSON] взято прізвище чоловіка [PERSON] . Як пояснив Представник [PERSON] \~-\~адвокат Яцишин\~О.Й.\~у судовому\~засіданні,\~у 2000 році подружжям було прийнято рішення про придбання квартири за сумісні кошти та з оформленням квартири (як право власності, з реєстрацією) на [PERSON] 16.12.2000 року було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за яким [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 30, 4 кв.м. за 13 386 грн. 00 коп. Вищезазначений договір купівлі - продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за номером 6380. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу\~(ч.\~1\~ст.\~69\~СК України). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України(. Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України). Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, як приклад застосування такого підходу є постанови Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі №199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі №757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі\~ №595/324/17. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калюжний Д.Ю. акцентували увагу суду на той факт, що у 2000 році ані [PERSON] , ані [PERSON] не мали матеріальної можливості придбати квартиру. Так, [PERSON] працював на посаді експерта відділення експертно-криміналістичного забезпечення Дніпропетровського міського управління НДЕКЦ при МВС України. [PERSON] працювала на посаді майстра у ПТУ 327 м. Дніпра. Спірна квартира була придбана за кошти батьків [PERSON] . Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України (ст. 13 ЦПК України). Так, суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана саме за грошові кошти батьків відповідача [PERSON] , будь-яких позовів з даного приводу у вказаному провадженні заявлено не було, а тому суд розглянув справу на підставі наявних доказів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір у розмірі 4789,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved