Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.01.2018року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. 07.08.2018 року в судовому засіданні від позивача та її представника надійшло клопотання про залишення позовної вимоги без розгляду щодо визнання за набувальною давністю за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2018 року позовну вимогу щодо визнання за набувальною давністю за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] залишено без розгляду. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 09.10.1996 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Згідно заповіту від 09.10.2006року [PERSON] все своє майно заповіла рідній сестрі [PERSON], заповіт посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюгою О.А., зареєстровано в реєстрі за №3-1456. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], актовий запис № 528. Державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 17.08.2017року, була зареєстрована спадкова справ № 900/2017 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом від імені [PERSON], після смерті рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO]. Державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори був направлений запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації для уточнення інформації, щодо договору купівлі - продажу від 14.10.1996 року за реєстровим номером № 1699. Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації № 32574 від 08.09.2017 року, наданої на запит П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори № 3180/02-14 від 17.08.2017 року, згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] не зареєстрована. На запит П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори №4716/02-14 від 04.10.2017 року до Київського міського бюро технічної інвентаризації було отримано інформацію, що 1/2 частина квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Ватутінського районного суду міста Києва від 08.12.1998 року, інша частина ? квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.09.1996 року. Однак, [PERSON] з 09.10.1996 року до моменту смерті [INFO] була офіційно зареєстрована та фактично проживала в квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності за набувльною давністю на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1996 року. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях не заперечували проти позовних вимог, 21.09.2018 року надійшла заява від відповідачка [PERSON] відповідно до якої, вона не заперечує проти визнання за [PERSON] право власності за набувльною давністю квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання та повідомлявся через офіційний веб-портал «Судова влада України». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача [PERSON], виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09.10.1996 року відповідно до договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], актовий запис № 528. Згідно заповіту від 09.10.2006 року [PERSON] все своє майно заповіла рідній сестрі [PERSON], заповіт посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Малюгою О.А., зареєстровано в реєстрі за № 3-1456. 17.08.2017 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори була зареєстрована спадкова справ № 900/2017 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом від імені [PERSON], після смерті рідної сестри [PERSON], яка померла [INFO]. Державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори був направлений запит до Київського міського бюро технічної інвентаризації для уточнення інформації, щодо договору купівлі - продажу від 14.10.1996 року за реєстровим номером № 1699. Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації № 32574 від 08.09.2017 року, наданої на запит П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори № 3180/02-14 від 17.08.2017 року, згідно даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] не зареєстрована на праві власності за [PERSON]. На запит П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори № 4716/02-14 від 04.10.2017 року до Київського міського бюро технічної інвентаризації було отримано інформацію, що по ? частині квартири [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ватутінського районного суду міста Києва від 08.12.1998 року. Рішення Ватутінського районного суду міста Києва від 08.12.1998 року, визнано: частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вищевказаного спадкового майна; визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 09.10.1996 року, зареєстрований першою Київською державною нотаріальною конторою. Також, присуджено повернути квартиру [ADDRESS] [PERSON], стягнувши з нього на користь [PERSON] грошові кошти, отримані ним від продажу квартири. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч.1, ч. 2 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із п.п. 9-11, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, [PERSON] була офіційно зареєстрована та фактично проживала в квартирі [ADDRESS], що підтверджується договором про користування електричною енергією № 12026618015 від 04.01.2015 року, загальною карткою особового рахунку № 12026618015 на ім'я [PERSON] станом на 22.05.2017 року, договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню № 163065501800100 від 15.10.2015 року, актом приймання на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 28.10.2015 року, 24.10.2016 року про призначення [PERSON] субсидії, чисельними рахунками на сплату за житлово-комунальні послуги, рахунками за послуги доступу до пакетів телепрограм «Воля Преміум ТВ». Також судом встановлено, що загальний строк володіння квартирою [ADDRESS], становить більше дев'ятнадцяти років, після смерті [PERSON], як спадкоємець продовжила відкрито володіти [PERSON]. При цьому, суд враховує визнання вимог позову відповідачем [PERSON], що підтверджується заявою, яка знаходиться в матеріалах справи. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] будучи спадкоємцем [PERSON], добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою [ADDRESS], у зв'язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України, а тому суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. У зв'язку з залишення позовної вимоги без розгляду щодо визнання за набувальною давністю за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], відповідно до ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідним повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 4405грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 4405грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved