Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в обгрунтування якого вказала, що вона придбала у відповідача за договором купівлі-продажу від 12.06.2000 року одноповерховий житловий будинок, загальною площею 26,3 кв.м, в тому числі житловою 10,9 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м.Димитров Донецької області, вул. Л. Чайкіної, б.35, яке належало відповідачу на підставі Договору про право на будову будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 17.05.1949 року, укладеного за рішенням виконавчого комітету м. Ново-Економічне від 10.09.1948 року та за яке вона сплатила 500 грн. Даний договір було оформлено регіональною товарною біржею «Юго-Восток» м.Димитров 20.06.2000 року, реєстраційний номер 568 569. Укладаючи цей договір на регіональній біржі, вона була впевнена, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення, адже про це було вказано в п.11 договору з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу». При укладенні спірного договору сторони здійснили всі умови, необхідні для його укладання. З 12.06.2000 року до теперішнього часу вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується зазначеним житловим будинком, доглядає та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт понад 14-ти років. Тому позивач просить суд та визнати за нею право власності на придбаний за цим договором будинок за набувальною давністю. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність, про те, що вона наполягає на позові і не заперечує проти розгляду справи заочно у разі неявки відповідача до суду. Відповідач [PERSON] до суду також не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 20.06.2000 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON], яка у звязку з укладеним шлюбом змінила прізвище на «Волченко», купила одноповерховий житловий будинок, що складається з однієї жилої кімнати, загальною площею 26,3 кв.м, в тому числі житловою 10,9 кв.м, з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: м.Димитров Донецької області, вул. Л. Чайкіної, б.35, за пятсот гривень. Дана угода була оформлена і зареєстрована на регіональній товарній биржі «Юго-Восток» 20.06.2000 року за реєстраційним № 568/569, що підтверджується копіями договору, технічного паспорту на житловий будинок, свідоцтва про шлюб (а.с.7, 8-10, 12). Вказане домоволодіння було збудоване відповідачем на земельній ділянці площею 600 кв.м, відведеній на підставі протоколу від 10.09.1948 року №18 засідання виконавчого комітету Ново-Економічної міської ради Депутатів трудящих, виділеній для індивідуального будівництва у відповідності до умов договору на право будівництва дому та безстрокового користування земельною ділянкою від 17.05.1949 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори від 28.02.1951 року за реєстровим №808 (а.с.11, 13-14). Відповідно до акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 08.09.1997 року, затвердженого рішенням Димитровської міської ради народних депутатів від 17.09.1997 року за №369, будівництво житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами за адресою: м.Димитров Донецької області, вул. Л. Чайкіної, б.35 розпочато забудовником [PERSON] в 1948 році, закінчено в 1949 році, вказане домоволодіння комісією відділу комунального господарства введено в експлуатацію (а.с. 15). Відповідно довідок виконавчого комітету Димитровської міської ради від 28.04.2015 року за адресою: м. Димитров Донецької області, вул. Л. Чайкіної зареєстрований відповідач [PERSON], як уповноважений власник будинку, але за даною адресою не мешкає, також зареєстровані матір позивача [PERSON] та чоловік матері [PERSON] (а.с. 41, 42). Правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст.153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно за ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ст.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила про набувальну давність можуть поширюватися також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто відлік цього строку може починатися з 1 січня 2001 року. Аналіз досліджених у суді доказів вказує на відкрите, постійне та безперервне володіння позивачем спірним домоволодінням більше 10 років, а саме: з червня 2000 року по теперішній час, у яке позивач [PERSON] вселилася після укладення договору купівлі-продажу. Враховуючи вищенаведене та те, що угода купівлі-продажу зазначеного домоволодіння не була нотаріально посвідчена через реєстрацію її на Товарній біржі, що є порушенням зазначеної норми закону, та те, що ця угода була фактично здійснена, сторонами угоди були виконані вимоги ст.ст.153, 224 ЦК України 1963 року, досягнута згода за всіма істотними умовами договору, суд вважає, що вимоги позивача щодо набуття нею права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю підлягають задоволенню. На підставі ст.344 Цивільного кодексу України, ст.ст.47, 71, 153, 203, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року,

Outcome: approved