Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 02 липня 2020 року, в якій просить суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як матері [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною трирічного віку; на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] вказала, що вона є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є [PERSON] , з яким зареєстровано шлюб 20 квітня 2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися в жовтні 2019 року. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Власних доходів вона не має, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач в добровільному порядку не надає, чим ставить її у скрутне становище. У свою чергу, [PERSON] є здоровим та працездатним, а відтак має можливість надавати допомогу на її утримання як дружини, з якою проживає дитина. Ухвалою суду від 15 липня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] не скористалася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та стягненні аліментів. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 124 (а.с.5). В період перебування сторін у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 22 січня 2019 року (а.с.6). На час ухвалення судом рішення по справі шлюб між сторонами не розірвано, однак фактично шлюбні стосунки припинено. Як вказувала позивач, що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №01.16-13/5/650 від 25 лютого 2019 року (а.с.7), малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Судовим розглядом встановлено, що матеріальної допомоги на утримання [PERSON] як дружини, з якою проживає малолітня дитина сторін [PERSON] як її чоловік та батько дитини в добровільному порядку не надає. Отже, судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дружини, у тому числі угоди про форму, в якій відповідач братиме участь у її утриманні до досягнення їх дитиною трирічного віку, між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Згідно зі ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на її утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання матері дитини виникають за одночасної наявності таких обов`язкових умов: проживання з нею дитини, яка не досягла трирічного віку; походження дитини від чоловіка, з яким жінка перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі; можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Так, в ході судового розгляду встановлено, що позивач, будучи матір`ю малолітньої [PERSON] , має право на її утримання відповідачем [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки обсягом наданих позивачем доказів доведені факти перебування сторін в шлюбі та батьківство [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини, майнове становище відповідача, його можливість надавати матеріальну допомогу на утримання його дружини як матері дитини, відсутність аліментних зобов`язань по утриманню інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі із стягуванням з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 02 липня 2020 року і до досягнення малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , трьох років. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Суд зауважує, що право на утримання дружини не припиняється також і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст.85 СК України право дружини на утримання може бути припинене раніше у випадку передання дитини на виховання іншій особі, виключення відомостей про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини та в інших випадках, передбачених законом. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved