Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 16 березня 2013 року сторони уклали між собою шлюб, від якого мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони не проживають з 2014 року. Ведення між сторонами спільного господарства теж припинено з того часу. За глибоким переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Майнових спорів немає, у звязку з чим позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Також позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Снопова». В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, строк для примирення просить не надавати. В судове засідання відповідач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, строк для примирення просить не надавати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у звязку з неявкою всіх учасників процесу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про\~розірвання\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 16 березня 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис № 11 (а. с. 4 копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей дочку, [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а. с. 5, 6 копії свідоцтв про народження дітей). Суд встановив. що в теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків і чоловік, і жінка вважають неможливим. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам і подружжя, і їх спільних дітей. Частинами 3, 4 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка надала заяву про залишення їй шлюбного прізвища, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Снопова». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже сплату судового збору слід покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved