Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 07 липня 2012 року, посилаючись на те, що з березня 2015 року шлюбні відносини між ними припинено через відсутність порозуміння, різні погляди на сімейне життя. Позивач також вказує, що в результаті спільних розмов з відповідачем обидва прийшли до висновку про неможливість збереження їх сім'ї та необхідність збереження нормального бачення про сімю їх спільної дитини [PERSON], яка народилася 28.02.2014 року, і яка після припинення сімейних відносин з відповідачем проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує, посилаючись на те, що його спроби зберегти сімю, не привели до бажаного результату. Однак відповідач оспорює причини розпаду сім'ї, зазначаючи, що непорозуміння, які виникали між ним та дружиною, не є основаною причиною розпаду їх сімї, яка по суті перестала існувати після того, як дружина повідомила його про наявність у неї іншого чоловіка, до якого й пішла з дочкою та з яким стала проживати з лютого 2015 року. У звязку з чим вважає, що він не є батьком дитини, яка народилася у шлюбі з позивачем, і батьківство щодо якої бажає оспорити в судовому порядку. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані ними докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2012 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 643. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO], яка з лютого 2015 року проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої. В судовому засіданні сторони підтвердили ті обставини розпаду сім'ї, на які посилалися в позові та в запереченнях на позов, не бажають відновлення шлюбно-сімейних стосунків, які припинили підтримувати з лютого 2015 року і з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. У зв'язку з вищезазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та не відповідає засадам сім'ї, передбаченим ст. 3 СК України, тому не вважає необхідним відповідно до ст. 111 цього Кодексу вжити заходів для примирення подружжя. Питання щодо утримання дитини та позивача під час її непрацездатності сторони вирішуватимуть окремо. На підставі викладеного та

Outcome: approved