Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, треті особи - ТОВ «Орлан-ЛТД», [PERSON], в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, понесену на поховання, у розмірі 8055,00 гривень, грошову суму за спричинену моральну шкоду в розмірі 14616,00 гривень, а також судові витрати за послуги адвоката у розмірі 500,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.01.2014 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] чоловік позивача - [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.05.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. В результаті вчинення [PERSON] злочину їй спричинена матеріальна та моральна шкода. При визначенні особи, з якої необхідно стягувати завдану шкоду, позивач виходить з того, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Орланд-ЛТД». Цивільна-правова відповідальність ТОВ «Орланд-ЛТД» застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО». Внаслідок смерті чоловіка їй була завдана матеріальна шкода, яка зводиться до витрат на поховання, у розмірі 8055,00 гривень, та моральної шкоди в розмірі 14616,00 гривень, а також нею були понесені витрати на правову допомогу у розмірі 500,00 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення, в яких заперечувала у повному обсязі проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи та третя особа у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від третьої особи - [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідно до вимог ст.169 Цивільного процесуального кодексу України неявка позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи, третьої особи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності зазначених осіб. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 травня 2014 року по справі №333/2040/14-к [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Як встановлено вироком суду, під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] керував транспортним засобом - автомобілем «Джак», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.3-4). У результаті вчиненого [PERSON] злочину настала смерть [PERSON] (а.с.6). За змістом свідоцтва про укладення шлюбу від 14 листопада 1980 року [PERSON] приходилась дружиною [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з наданих суду документів, позивачем було витрачено на поховання [PERSON] грошові кошти у розмірі 8055,00 гривень (а.с.7-10). З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/8634212 вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за шкоду, спричинену за участю забезпеченого транспортного засобу (яким керував [PERSON] під час вчинення злочину), застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»» (страхувальник ТОВ «Орланд-ЛТД») (а.с.13). Позивач зверталася до страховика з метою отримання відшкодування понесених витрат на поховання та моральної шкоди, але дотепер страхове відшкодування їй добровільно відповідачем не виплачено (а.с.11-12). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. З п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі складає 1218,00 гривень. Таким чином, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, спричинену за участю забезпеченого транспортного засобу (яким керував [PERSON] під час вчинення злочину) застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»» (страхувальник ТОВ «Орланд-ЛТД»). 23.01.2014 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] стався страховий випадок. У результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть чоловік позивача - [PERSON] Позивачем було доведено понесення витрат на поховання [PERSON] у розмірі 8055,00 гривень. Також суд вважає, що спричинення смерті чоловіку позивача потягло заподіяння останній моральних страждань, які потребують компенсування. З урахуванням положень ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір завданої моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, складає 14616,00 гривень (1218 гривень х 12 = 14616,00 гривень). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення завданої моральної шкоди та понесених витрат на поховання підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст.ст.79, 84 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно ст.84 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій та із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену суму при розгляді справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених витрат на правовому допомогу у розмірі 500,00 гривень. В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання правової (юридичної) допомоги від 12 серпня 2014 року (а.с.15), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.37). На підтвердження оплати витрат на правову допомогу надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №56 від 14 серпня 2014 року, згідно якої адвокатом Дзьобко В.О. прийнято від [PERSON] 500,00 гривень (а.с.16). Разом з тим, суду не було надано акту виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвоката на вчинення тих чи інших дій із зазначенням конкретно наданих послуг на зазначену в квитанції суму при розгляді справи. У зв'язку із тим, що в квитанції до прибуткового касового ордеру №56 від 14 серпня 2014 року конкретно не визначені надані послуги, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати понесені витрати на правову допомогу та перевірити на відповідність закону заявленого до відшкодування розміру витрат на правову допомогу. Таким чином, у зв'язку із недоведеністю понесених витрат на правову допомогу, суд вбачає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині. Так як задоволені основні вимоги позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial