Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що з 13 листопада 2009 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з позивачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя, сім`ю та виховання дітей. Між сторонами постійно виникають сварки, які відбуваються у присутності дітей, що негативно впливає на їхній розвиток. Протягом останніх двох років сторони сімейних відносин не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, а тому просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 13 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 150 розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] , судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено на 19 липня 2021 року о 11 год. 00 хв. Позивач в судове засідання не з`явилася, 19 липня 2021 року подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, 19 липня 2021 року подав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд доходить такого висновку. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом установлено, що 13 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського районного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 150. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З матеріалів справи судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося, оскільки у них різні погляди на життя, сім`ю та виховання дітей. Між ними постійно виникають сварки, які відбуваються у присутності дітей, що негативно впливає на їхній розвиток. Протягом останніх двох років сторони сімейних відносин не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити за собою прізвище [PERSON] , про що вона зазначила у своєму позові Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 908 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 454 грн., а 454 грн. стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved