Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 3,8010га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685. Єдиним спадкоємцем після її смерті була її дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала та померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті також відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,8010га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685, та земельна ділянка площею 3,8081га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029687. Ще при житті, [PERSON] 14.09.2013 року склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, відповідно до якого все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON] . Як спадкоємець за заповітом, у визначений законом термін позивач звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящука Д.О. про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що при видачі державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685 та серії IV-ЧР № 029687 є виправлення прізвища власників, тобто має місце закреслення та зверху написання прізвища « [PERSON] ». Оскільки, власники вказаних державних актів вже померли, то іншим шляхом дані недоліки усунути неможливо, тому позивач звернулася з позовом до суду. Позивач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про підготовче засідання у справі - не з`явилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У заяві також вказала, що просить прийняти рішення в підготовчому засіданні та розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача - Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання. Однак на адресу суду подав заяву, в якій вказано, що він просить розглянути справу у відсутність представника і проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 3,8010га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685. Єдиним спадкоємцем після її смерті була її дочка [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, свідоцтва про право на спадщину не отримала та померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,8010га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685, та земельна ділянка площею 3,8081га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029687. Ще при житті, 14.09.2013 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Текучанської сільської ради Уманського району Черкаської області, відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON] . Як спадкоємець за заповітом, у визначений законом термін позивач звернулася з відповідною заявою до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящука Д.О. про прийняття спадщини, проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2019 року їй було відмовлено у зв`язку з тим, що при видачі державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ЧР № 029685 та серії IV-ЧР № 029687 є виправлення прізвища власників, тобто має місце закреслення та зверху написання прізвища « [PERSON] ». У вказаній постанові приватного нотаріуса вказано, що такі виправлення є порушенням п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 за №43, тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у даному випадку немає можливості. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові , місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у. свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Outcome: approved